Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, у якому після уточнення своїх вимог, просить визнати припиненим договір поруки від 18 серпня 2008 року № 06-09/1818, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 18 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/406 (далі-Договір Кредиту) Для забезпечення зобов'язань за даним Договором Кредиту, на вимогу Відповідача 18 серпня 2008 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] (Позивач) було укладено договір поруки № 06-09/1818 Згідно п. 1.1 даного договору поруки Поручитель [PERSON] (Позивач) зобов'язується перед Кредитором (Відповідач ПАТ «Укрсоцбанк») у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником [PERSON] зобов'язань щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту № 2008/13-1-08/406 від 18 серпня 2008 року. Згідно п. 1.2, 2.1.1,2.1.2 Договору поруки зміст забезпечено порукою зобов'язання становило: повернення кредиту в сумі 410000.00 (чотириста десять тисяч) доларів США, з порядком погашення заборгованості за кредитом, визначеним в Договорі Кредиту, та кінцевим терміном погашення кредиту до 17серпня 2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,50 (тринадцять цілих п'ять десятих) процентів річних та комісій у розмірі та в порядку, що визначені договором Кредиту. Тоді як в період з 20 жовтня 2008 року банк Відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку за користування кредитними коштами з 13,50 % на 14,50 % відсотків, проте додаткової угоди що до внесення істотних змін до кредитного договору щодо зміни та підвищення процентної ставки з Поручителем (позивачем) не підписували та не погоджували, листи з інформацією зміну процентної ставки Банк їй як Поручителю не направляв. Про те, що існує заборгованість Позичальника [PERSON] за кредитними зобов'язаннями перед Відповідачем Позивач не знала, оскільки повідомлень про виконання зобов'язання солідарно разом з Позичальником вона також не отримувала. Позивач також зазначає, що Банк не видав Позичальнику всю суму грошових коштів, на які вона давала згоду при підписанні даних договорів. Після того як Позичальник порушив свої зобов'язання за Договором кредиту вимоги від Банку до позивача як до Поручителя так і не були пред'явлені, внаслідок чого збільшилась її відповідальність через нараховану суму заборгованості по підвищеним процентам за користування кредитними коштами. Виходячи з вищевикладеного позивач вважає, що договір поруки має бути визнаний припиненим, у зв'язку порушеннями та недотриманням умов договорів зі сторони відповідача ПАТ «Укрсоцбанк». Позовні вимоги підтримані в судовому засіданні представником Позивача за довіреністю [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» по довіреності Богданова А.П. позовні вимоги [PERSON] не визнала, надала до суду заперечення на позовну заяву, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вони є безпідставними та такими що не відповідають дійсності, оскільки Банк 07.10.208 року направляв лист на адресу позичальника [PERSON] з інформацією про підвищення процентної ставки за Договором кредиту до 14,50 % процентів річних, а тому Банк вважає, що Позичальник фактично прийняв пропозицію Кредитора про зміну розміру процентної ставки. В своєму запереченні вони також зазначають, що усі необхідні роз'яснення та визначення були надані [PERSON] при укладенні договору. У зв'язку з чим, так як Позивач [PERSON] є Поручителем, то відповідно до п. 1.2 Договору поруки вона ознайомлена з усіма умовами договору кредиту, жодних заперечень, а також непорозумінь його не має. Тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, що з'явилися, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. 18 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/406. В даному договорі зазначено, що Позикодавець Банк ПАТ «Укрсоцбанк»» (Відповідач) надав Позичальнику [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти в еквіваленті грошового зобов'язання у сумі 410 000 доларів США за курсом НБУ на дату видачі з порядком повернення заборгованості відповідно до п. 1.1. Договору кредиту, та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 17 серпня 2023 року, зі сплатою 13,50 процентів річних та комісій. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту 18 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний Договір. Крім цього для забезпечення зобов'язань за даним Кредитним договором, на вимогу Відповідача 18 серпня 2008 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] (Позивач) було укладено договір поруки № 06-09/1818 Згідно п. 1.1 даного договору поруки Поручитель [PERSON] (Позивач) зобов'язується перед Кредитором (Відповідач ПАТ «Укрсоцбанк») у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником [PERSON] зобов'язань щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту № 2008/13-1-08/406 від 18 серпня 2008 року. [PERSON] та [PERSON] (Позивач) з 29 вересня 1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до рішення Овідіопольського районного суду від 31 січня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 29 вересня 1990 року міським відділом РАЦС Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 2019 - було розірвано. За умовами Статті 2 Договору поруки зміст забезпечено порукою зобов'язання становило: повернення кредиту в сумі 410000.00 (чотириста десять тисяч) доларів США, з порядком погашення заборгованості за кредитом, визначеним в Договорі Кредиту, та кінцевим терміном погашення кредиту до 17 серпня 2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,50 (тринадцять цілих п'ять десятих) процентів річних та комісій у розмірі та в порядку, що визначені договором Кредиту. Тоді як згідно Довідки наданої ПАТ «Укрсоцбанк» №10.1-186/2834 від 19 березня 2014 року вбачається, що з 10 листопада 2009 року відсоткова ставка за кредитним договором збільшена з 13,50 % до 14,50 % відсотків річних та комісій. У судовому засіданні представник ПАТ «Укрсоцбанк» факт збільшення процентної ставки за кредитним договором не спростовувала та зазначила що таке збільшення відбулося у відповідності до умов кредитного договору про що позичальнику [PERSON] було направлено рекомендованого листа. У якості доказу направлення повідомлення банк надав суду Листа №09-12/96-6206 від 07 жовтня 2008 року з інформацією про підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами. В якому також було, повідомлено, що згідно з умовами Договору кредиту Позичальник має право в будь-який час достроково погасити кредит та сплатити нараховані проценти або продовжувати користуватися кредитом, сплачуючи проценти в розмірі, що зазначений в листі. В запереченні проти позову Відповідач зазначає, що оскільки [PERSON], незважаючи на попередження Банку про підвищення розміру процентної ставки, продовжував сплачувати кредит, а також не виконав зобов'язання, передбачені в разі непогодження з процентною ставкою, визначені п. 2.13.1 Договору кредиту, то Банк вважає, що він фактично прийняв пропозицію Кредитора про зміну процентної ставки та є підставою для відмови в задоволенні позову про розірвання договору поруки. Крім того, у судовому засіданні представник ПАТ «Укрсоцбанк» не заперечував, що банк не повідомляв поручителя про збільшення процентної ставки за кредитним договором. На його думку за умовами кредитного договору достатньо повідомити про збільшення процентної ставки за кредитним договором лише позичальника. Проте суд не погоджується з даною позицією, оскільки в Договорі поруки в п. 3.3.2 зазначено - Кредитор зобов'язується: до моменту виконання Зобов'язань забезпечених порукою, не змінювати умов Договору Кредиту без попереднього письмово погодження Поручителя; В статті 3 п 6.1 Договору Поруки зазначено, що усі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належними чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв'язку одержувача. Зважаючи на це, після зміни розміру процентної ставки за користування кредитними коштами Банк був зобов'язаний повідомити Поручителя про внесення змін до Кредитного Договору, про те під час розгляду справи доказів повідомлення Поручителя, відповідачем суду не надано. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу). За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком, саме таку позицію висловив Верховного суду України в своїй Постанові від 18.06.2012р. по цивільній справі №6-73цс1. При вирішенні справи суд також враховує доводи суду вищої інстанції викладені в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2012р. по цивільній справі №6-3750св12, де суд прийшов до висновку, що обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (Постанова Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин). ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 07 жовтня 2008 року повідомив позичальника [PERSON] про підвищення відсоткової ставки за Договором кредиту до 14,50 процентів річних. Отже в період з 19 жовтня 2008 року по 10 листопада 2009 року Банком було здійснено нарахування заборгованості по підвищеним процентам, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. Збільшення відсоткової ставки відбулось без згоди поручителя, що є порушенням п.3.3.2 Договору поруки №06-09/1818 від 18 серпня 2008 року. Як вбачається з Довідки наданої ПАТ «Укрсоцбанк» №10.1-186/2834 від 19 березня 2014 року Позичальником [PERSON] остання сума в рахунок погашення заборгованості була перерахована 02 вересня 2009 року, після чого виплати Позичальник більше не здійснював. Відповідно до Розрахунку вимог банку у зв'язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № 2008/13-1-08/406 від 18.08.2008 року станом на 22 листопада 2013 року - сума заборгованості складає 727251,36 доларів США, що в еквіваленті становить 5812920,13 гривень. Тоді як згідно п. 3.3.1 статті 3 Договору поруки - Кредитор ( Відповідач) зобов'язаний протягом п'яти днів від дати невиконання Позичальником зобов'язань забезпечених порукою повідомити про це Поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного Позичальником зобов'язання та невиконаного зобов'язання; В п. 3.1.2 Договору Поруки вказано що протягом тридцяти робочих днів від дати отримання повідомлення Кредитора про невиконання Позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, виконати відповідне зобов'язання шляхом перерахування непогашеної суми кредиту Кредитора, несплаченої суми штрафних санкції на рахунок, вказаний в Повідомленні Кредитора. Згідно умов укладеного Договору з Поручителем мало бути письмово погоджено внесення змін до умов Кредитного Договору, як це передбачено п. 3.3.2 Договору поруки; після порушення зобов'язання Позичальником в період з 02 вересня 2009 року Банком Поручителю мало б бути направлено лист з інформацією щодо невиконання Позичальником кредитних зобов'язань, як це передбачено п. 3.3.1 Договору поруки; після порушення зобов'язання Позичальником Банком протягом 30 днів мало бути направлена Поручителю вимога про виконання зобов'язань солідарно разом з позичальником, як це зазначено в п. 3.1.2 Договору поруки, внаслідок чого збільшилась відповідальність Поручителя через нараховану заборгованість по підвищеним процентам за користування кредитними коштами. Тому, суд приходить до висновку, що Банк не виконав та порушив вищезазначені умови укладених Договорів, оскільки представник Банку в судовому засіданні так і не спростував вимоги позивача належними доказами. Як видно з Розрахунку вимог Банку, Позичальником [PERSON] було отримано суму грошових коштів у розмірі 389630,00 доларів США, тоді як Поручитель [PERSON] давала свою згоду та підписувала Договір Поруки на отримання кредиту у розмірі 410000 доларів США. Тоді як згідно з приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Суд також приймає до уваги судову практику на яку посилався позивач, у якості обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема на постанову Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по цивільній справі № 6-116цс13, де суд вищої інстанції зазначив, що на підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Пунктом 1.1.1.2 Кредитного договору передбачено, що погашення траншів Кредиту буде здійснюватися в наступному порядку: до числа 10 кожного місяця, починаючи з березня 2009 року Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Тоді як зазначено в п.4.4 Договору Кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків, визначених п. 3.3.7, 3.3.8 Договору кредиту, протягом більше ніж 90 (дев'яносто) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі. Сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Згідно Довідки наданої ПАТ «Укрсоцбанк» №10.1-186/2834 від 19 березня 2014 року Позичальником [PERSON] остання сума в рахунок погашення заборгованості була перерахована 02 вересня 2009 року, тому враховуючи п. 4.4 Кредитного Договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив 01 грудня 2009 року. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Зазначене суттєво впливає на початок строку виконання зобов'язання, при правильному визначенні якого починає обчислюватись строк пред'явлення вимог до поручителя. Після порушення кредитних зобов'язань позичальником [PERSON] в період починаючи з 02 вересня 2009 року Банком вимоги до Поручителя так і не були пред'явлені, доказів що спростовують цей факт представником банку під час розгляду справи так і не було надано суду. Тоді як у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таким чином суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання договору поруки припиненим.

Outcome: approved