Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до виконавчого комітету Помонятівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Помонятівської сільської ради від 08.10.2002 року № 15 в частині оформлення права власності [PERSON] на житловий будинок № 46 по вул. І. Франка в с. Помонята, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок № 46 та господарські будівлі по вул. І. Франка в с. Помонята в частині оформлення за [PERSON] права власності на 1/3 частку цих житлового будинку та господарських будівель, визнання за нею як спадкоємцем за законом [PERSON] права власності на житловий будинок, незавершений будівництвом, площею 94.1 кв. м. по вул. І. Франка, 46, в с. Помонята Рогатинського району Івано-Франківської областіта на 1/3 частку житлового будинку № 46 та господарських будівель по вул. І. Франка в с. Помонята Рогатинського району Івано-Франківської області, а саме: житлового будинку (літ. А) загальною площею 34,3 кв. м, в т. ч. житловою площею 20,1 кв. м, криницю (№ 1), огорожу (№ 2), ворота (№ 3). В обґрунтування позовних вимог вказує, що 26 березня 1994 року в с. Помонята Рогатинського району Івано-Франківської області помер її чоловік, [PERSON], якому належала 1/3 житлового будинку, а вона як спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із ним на час відкриття спадщини. Після звернення до нотаріуса отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 житлового будинку, яка належала її матері, [PERSON], однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 вказаного житлового будинку, яка належала її чоловікові, [PERSON], через те, що свідоцтво про право власності було видано 08 жовтня 2002 року, тобто після припинення його цивільної правоздатності. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача, [PERSON], позов визнала повністю. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Так, згідно з свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 222262 [PERSON] помер 28 березня 1994 року в с. Помонята Рогатинського району Івано-Франківської області. На підставі свідоцтва про одруження серії ІІІ-УР № 908076 судом встановлено, що [PERSON] був чоловіком [PERSON]. Відповідно до архівного витягу від 24.04.2016 року виконавчий комітет Помонятівської сільської ради 08.10.2002 року № 15 ухвалив рішення про оформлення права власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок № 46 по вул. І. Франка в с. Помонята. Згідно із свідоцтвом про право власності на житловий будинок № 46 та господарські будівлі по вул. І. Франка в с. Помонята 08.10.2002 року було оформлено за [PERSON] право власності на 1/3 цих житлового будинку та господарських будівель. Відповідно до довідки ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» № 156 від 24.05.2016 року, судом встановлено, що 10.12.2003 року було зареєстровано право власності за [PERSON] на 1/3 житлового будинку № 46 по вул. І. Франка в с. Помонята Рогатинського району Івано-Франківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.10.2003 року; за [PERSON] та [PERSON] по 1/3 житлового будинку № 46 по вул. І. Франка в с. Помонята Рогатинського району Івано-Франківської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого від 16.10.2002 року. Зідно зст. 25 ЦК України здатність фізичної особи мати цивільні права та нести цивільні обов'язки є цивільною правоздатністю, яка виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 1 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Рішення виконавчого комітету Помонятівської сільської ради було ухвалено, а свідоцтвом про право власності на нерухоме майно видано після смерті [PERSON], тому рішення виконавчого комітету Помонятівської сільської ради від 08.10.2002 року № 15 в частині оформлення права власності [PERSON] на житловий будинок № 46 по вул. І. Франка в с. Помонята та свідоцтво про право власності на житловий будинок № 46 та господарські будівлі по вул. І. Франка в с. Помонята в частині оформлення за [PERSON] права власності на 1/3 частку цих житлового будинку та господарських будівель суд визнає недійсними. Відповідно до довідки № 129 від 24.03.2016 року, виданої виконавчим комітетом Помонятівської сільської ради, житловий будинок по вул. І. Франка, 46, в с. Помонята Рогатинського району Івано-Франківської області належав до суспільної групи «колгоспні двори». Станом на 01.07.1990 року у будинку проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Це означає, що на момент смерті [PERSON] належала на праві власності 1/3 спірного житлового будинку. Згідно з паспортом СС 203903 та довідкою № 135 від 24.03.2016 року, виданою виконавчим комітетом Помонятівської сільської ради, [PERSON] постійно проживала разом з [PERSON] на час відкриття спадщини. Згідно із ст. 549 ЦК УРСР, чинною на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Постановою № 318/02-31 від 02 квітня 2016 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку житлового будинку № 46 та господарських будівель по вул. І. Франка в с. Помонята у звязку з тим, що свідоцтво про право власності на цей будинок було видано 08 жовтня 2002 року, тобто після смерті [PERSON]. Згідно з копіями технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 46 по вул. І. Франка в с. Помонята Рогатинського району Івано-Франківської області та довідки № 156, виданих ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» 05.04.2016 року, площа житлового будинку (літ. А) дорівнює 34,3 кв. м, в т. ч. житлова площа 20,1 кв. м. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що [PERSON] був власником 1/3 житлового будинку № 46 та господарських будівель по вул. І. Франка в с. Помонята Рогатинського району Івано-Франківської області, судом не встановлено інших осіб, які прийняли його спадщину, окрім [PERSON], суд дійшов висновку, що позивач набув право власності на це спадкове майно і позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позову в частині визнання права власності на житловий будинок, незавершений будівництвом, площею 94.1 кв. м. по вул. І. Франка, 46, в с. Помонята Рогатинського району Івано-Франківської області, то судом встановлено, що право власності на нього належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2003 року, це право не було порушене, не визнане чи оспорюване і тому не підлягає захисту в судовому порядку.

Outcome: partial