Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], у якому зареєстровані її син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO], а також її колишній зять [PERSON], [INFO], відповідач по справі. Шлюб між її донькою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано 18.02.2004 року. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] після розлучення із донькою не проживав і не проживає у належній їй квартирі, а проживає у своїх батьків в [ADDRESS], тому просить визнати його таким, що втратив право користування житлом у [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити без її участі та щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи заперечень на позов до суду на надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та надані докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що у квартирі в [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], про що свідчить записи будинкової книги (а.с. 8-10). Статею 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) обов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до акту обстеження квартири в [ADDRESS] від 29.08.2016 року, відповідач [PERSON] не проживає вже більше десяти років (а.с. 13). Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до змісту ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином відповідач [PERSON] не проживає вже більше десяти років за місцем реєстрації, а саме в квартирі по [ADDRESS] а також відсутні обставини визначені у ч. 3 ст. 71 ЖК України, які б давали підстави на те, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, тому [PERSON] втратив право користування даним жилим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов підлягає до задоволення, тому судові витрати, понесені позивачем в сумі 551 грн. 20 коп, слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 71, 72, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 405 ЦК України,

Outcome: approved