Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON], в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, село Панасівка, вулиця Гагаріна 54, загальною площею 72,9 кв.м.; житловою площею 44,5 кв.м. Позов обґрунтовано тим, що нею з відповідачем в період шлюбу набуте майно означений будинок, який вона просить поділити, визнавши за нею право власності на ? частину. В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні позову, вказуючи що будинок побудовано в період шлюбу. Позивач та її представник 20 квітня 2015 року в судове засідання не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Наполягали на задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивач та його представник вказували, що в період шлюбу майно було збудоване підприємством, на якому працював позивач внаслідок його професійної діяльності. Відповідач та його представник в судове засідання 20 квітня 2015 року не з`явилися, надали суду заяву, згідно якої уточнені позовні вимоги визнали. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступного. Судом встановлено, що в період з 24 грудня 1997 року по 29 липня 2003 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON] [INFO]. Дана обставина не заперечувалась сторонами у справі та підтверджена наданими суду доказами /а.с.6, 7/. 27 червня 2006 року відповідач набув у власність майно житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, село Панасівка, вулиця Гагаріна 54, загальною площею 72,9 кв.м.; житловою площею 44,5 кв.м. /а.с.39-41/. Майно набуте на підставі рішення виконавчого комітету багамської сільської ради № 13 від 24 травня 2004 року, акту про закінчення будівництва та прийняття будинку в експлуатацію /а.с.11/., технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 29 вересня 2005 року. Сторонами визнано, що з 2003 року по 2013 рік сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, село Панасівка, вулиця Гагаріна 54. Вказана обставина крім визнання сторонами підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], актом обстеження від 01 липня 2014 року /а.с.28/. При цьому, означені свідки підтвердили, що відносини, що склалися між сторонами мали статус сімейних. Позивач готувала їжу, прала, сторони вели спільне господарство. Разом працювали. Мали спільний бюджет. Водночас згідно показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] які підтвердили показання інших свідків в частині спільного проживання, між сторонами часто виникали сварки. Згідно зі ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 60, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.. Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального вжитку, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно абзацу 2, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя» - спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки на насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно роз'яснень, наведених у п.п. 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що спірне майно є спільним сумісним майном, набутим відповідачем за час спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу, майно набуте з метою спільного проживання позивача, відповідача та спільної доньки сторін внаслідок спільної праці, побудоване за спільні кошти і кожному із сторін належить по 1\\2 частці набутого відповідачем майна. Оцінюючи доводи відповідача в частині будівництва нерухомого майна працедавцем відповідача внаслідок професійної діяльності останнього, суд приймає до уваги, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в цій частині, довідки ТОВ АФ «Дружба» № 106 від 08 липня 2014 року та № 21 від 24 лютого 2014 року про будівництво житлового будинку та відрахування з заробітної плати відповідача, водночас, статтею 57 СК України визначено виключні підстави для визнання майна особистою приватною власністю, до переліку підстав виникнення якого означені відповідачем обставини не входять, в той час, як частини 2, 3 статті 61 СК України визначають, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки майно набуте відповідачем внаслідок праці на підприємстві на підставі колективного договору, то є об`єктом спільної сумісної власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved