Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа відділ по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 13.02.2009 між нею та відповідачем укладений шлюб, який в подальшому було розірвано за рішенням суду. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні доньки, та спілкування з нею шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з донькою відповідно до встановленого графіку. Позивачка зазначає, що вона вказане рішення суду виконує, не перешкоджає спілкуванню батька з донькою, натомість відповідач порушує вказане рішення суду, не попереджає мати дитини про бажання забрати доньку з дошкільного закладу, школи. Позивачка зазначає, що відповідач участі у матеріальному утриманні доньки не бере, не піклується про стан її здоров`я, справами дитини не цікавиться. Також [PERSON] вказує на наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Вважає, що відсутня необхідність у збереженні за відповідачем батьківських прав. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не здійснює матеріальне забезпечення дитини, позивачка [PERSON] просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Луценко І.В. вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, спираючись на факт ухилення позивачки від виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017, неможливість бачитися з донькою саме з вини позивачці. Також у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що регулярно сплачує аліменти на утримання доньки, бажає весь свій вільний час проводити разом із нею, дбати та піклуватися про її розумовий, духовний та фізичний стан, однак позбавлений такої можливості саме внаслідок протиправних дій позивача. Представники відповідача адвокати Карабак В.А., Кравченко Л.І. у судовому засіданні проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської радиПанченко І.О. просив вирішити справу на розсуд суду та прийняти у справі рішення з урахуванням прав та інтересів малолітньої дитини, а також зазначив, що відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, орган опіки та піклування вважав недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] Допитана в судовому засіданні, як свідок [PERSON] , судові пояснила, що з позивачем та відповідачем знайома особисто, інколи в їхній родині виникали сварки, свідком яких вона особисто не була, про які їй відомо виключно зі слів [PERSON] позивачці по справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення суду, що є матір`ю позивача по справі, між позивачем та відповідачем за час подружнього життя виникали сварки, вона особисто зверталася до правоохоронних органів з приводу завдання їй тілесних ушкоджень відповідачем, про випадки негативної поведінки відповідача до дитини [PERSON] їй не відомо. Свідок [PERSON] в ході судового засідання вказала, що вона є сусідкою позивачки [PERSON] , знає її тривалий час, більш десяти років, підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю з 2000 року, спочатку стосунки між ними були хороші, згодом після народження дитини [PERSON] , а саме з березня 2012 року стосунки між позивачкою та відповідачем погіршились, ініціатором сварок був відповідач [PERSON] , в ході сварок [PERSON] вчиняв [PERSON] тілесні ушкодження, вона бачила на її обличчі синці, гематоми, що все це коїлось у присутності дитини, особисто свідком таких конфліктів вона не була, про такі обставини їй відомо виключно зі слів [PERSON] . Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачці, заперечення представників відповідача, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їхній сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язокдоказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація цього обов`язку відбувається шляхом переконання суду у достовірності наведених фактів. Обов`язок доказування покладається на сторони, у зв`язку з чим відбувається реалізація принципу змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів суду і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. 15.01.2018 Дошкільним навчальним закладом (дитячий садок) №83 «Чижик» ЗМР видано довідку, згідно якої [PERSON] відвідує вальдорфську групу дошкільного навчального закладу, проживає разом із матір`ю - [PERSON] , яка бере активну участь у житті дитини, батько протягом останніх чотирьох місяців вихованням доньки не займається. Згідно довідки № 400 від 06.09.2018 виданої Запорізьким ліцеєм №34 Шевченківського району ЗМР, [PERSON] , [INFO] , навчається в 1-Б класі (на той час) Запорізького ліцею №34 Запорізької міської ради Запорізької області. Згідно інформації адвокату за вих. № 64 від 24.11.2016, наданої Дошкільним навчальним закладом (дитячий садок) №83 « Чижик » ЗМР вбачається, що вихованням дитини займається як мати, так і батько, при чому, з боку батьків спостерігається гіпєропіка. Батько кілька разів брав участь у щотижневих музичних заняттях для батьків і дітей групи. Мати і батько забирають і приводять доньку по черзі, частіше це робить батько. Мати і батько приділяють достатньо уваги своїй доньці, має місце гіперопіка з боку обох батьків. Дитина однаково прихильна до обох батьків. Випадків недбайливого ставлення до дитини не помічено. Згідно з розрахунку заборгованості по аліментам від 03.09.2018 судом встановлено, що на виконанні у Вознесенівському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 336/1192/16-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] Заборгованість по аліментам у розмірі 48163,27 грн. утворилася за період 02.03.2016 по 31.08.2018. 12.09.2018 за № 48795/13 Вознесенівським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області винесено подання (повідомлення про вчинення кримінального правопорушення) з проханням внести відомості про вчинення кримінального правопорушення за ст. 382 КК України до єдиного державного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування та притягнути [PERSON] до відповідальності. Відповідно до Постанови про накладення штрафу від 10.09.2018, винесеною державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Букацелі С.І. на [PERSON] накладено штраф у розмірі 30% від суми заборгованості, що складає 14448,98 грн. на користь Відповідача. Згідно з розрахунку заборгованості по аліментам за ВП№50907718 від 17.10.2018, виданого Вознесенівським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області встановлено, що [PERSON] на виконання виконавчого листа №336/1192/16-ц від 23.03.2016 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] за період з березня 2016 року по вересень 2018 року сплачено аліментів на загальну суму 22 976 грн., сплата аліментів відбувалося щомісяця. Розпорядженням голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 18.08.2016 за № 601р. було розглянуто заяву [PERSON] та надано право батьку зустрічатися з малолітньою донькою, [PERSON] , за наступним графіком: за попередньою домовленістю сторін щотижня в будні дні, та кожну суботу місяця з 10.00 до 18.00 без присутності матері дитини, з правом відвідування місця проживання батька у м. Запоріжжі. 17.05.2017 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по справі № 336/6180/17-ц ухвалено Рішення, яким визначено спосіб участі батька, [PERSON] , у вихованні доньки, [PERSON] , та спілкуванні з нею шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з донькою за наступним графіком: кожний перший та третій тиждень місяця - понеділок, середа з 7-30 години до 20-00 години, п`ятниця з 7-30 години до 20-00 години суботи без присутності матері (тобто з п`ятниці на суботу донька залишається з батьком за місцем його проживання у денний та нічний час); у вказані робочі дні батько відвозить доньку до дитячого навчального закладу та забирає доньку з дитячого навчального закладу; у всі дні батько проводить час з донькою без присутності матері за місцем його проживання та/або у спортивних, розвиваючих, навчальних, виховних, розважальних, культурних закладах, гуртках, секціях, місцях відпочинку, з урахуванням режиму дня, стану здоров`я доньки та її бажання; кожен другий та четвертий тиждень місяця вівторок, четвер з 7-30 до 20-00 години, субота з 8-00 години до 16-00 години неділі без присутності матері (тобто з суботи на неділю донька залишається з батьком за місцем його проживання у денний та нічний час); у вказані робочі дні батько відвозить доньку до дитячого навчального закладу та забирає доньку з дитячого навчального закладу; у всі дні батько проводить час з донькою без присутності матері за місцем його проживання та/або у спортивних, розвиваючих, навчальних, виховних, розважальних, культурних закладах, гуртках, секціях, місцях відпочинку з урахуванням режиму дня, стану здоров`я доньки та її бажання; щорічно взимку та влітку - спільний відпочинок батька разом з донькою, на час його відпустки, без присутності матері дитини, не менше чотирнадцяти днів поспіль, в тому числі, за межами міста, за умови завчасного повідомлення матері про наміри проведення такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини. Відповідно до відповіді Запорізького ліцею №34 Шевченківського району ЗМР від 18.10.2018 № 508 на адвокатський запит адвоката Беклеміщева О.В.. мати дитини - [PERSON] зверталася до адміністрації школи із заявою не віддавати дитину батькові. До вказаної відповіді надано заяву [PERSON] із проханням без дозволу матері не видавати неповнолітню [PERSON] батькові. З наявних в матеріалах справи відповідей Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за № 7аз/04/13-2017 від 11.12.2017, Шевченківського ВП Дніпровського ВП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 10364/48/01/11-2017 від 11.12.2017, № 11аз/02/13-2018 від 29.10.2018 вбачається, що Відповідач неодноразово звертався до органів поліції з приводу невиконання [PERSON] рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 шляхом створення перешкод і заборони бачитися з донькою. Згідно витягу з кримінального провадження 12017080080004442 вбачається, що 22.11.2017 за вих. № 5264 до канцелярії Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з Запорізької прокуратури №1 надійшли матеріали за заявою [PERSON] , в якій вказано, що [PERSON] не виконує рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року, правова кваліфікація: ч.1 ст. 382 КК України. З наданих сторонами характеристик вбачається, що обидві сторони характеризуються з позитивного боку, є відповідальними особистостями та користуються повагою у колективі. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району складено Висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його доньки [PERSON] , [INFO] . При вирішенні спору суд виходить із наступного. Позивач, як на одну з підстав позбавлення батьківських прав посилається на ухиляння відповідача від виконання батьківських обов`язків через несплату аліментів. Разом з тим, суд враховує, що відповідач з травня 2016 року почав здійснювати часткову сплату аліментів, хоч і не в повному обсязі через відсутність матеріальної можливості на сплату аліментів у більшому розмірі, однак вказане свідчить, що відповідач свідомо не ухиляється від матеріального забезпечення дитини. Суд також враховує, що Відповідачем було витрачено значні грошові кошти у розмірі 440 000,00 рос. рублів на проходження курсу радіотерапії у період з 12.03.2016 по 20.12.2017, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією до прибуткового касового ордеру №135/1203. Також, Верховний Суд в своїй постанові від 24.10.2018 у справі №761/2855/17, зазначив, що не може й свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дітям належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Щодо свідомого ухилення відповідача від участі у вихованні дитини та її духовному розвитку суд зазначає наступне. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З роз`яснень, викладених в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 вбачається, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Передбачене пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пункт 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» містить роз`яснення, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. В судовому засіданні не встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, також заходи впливу, як то попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності саме з підстав по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини до відповідача не вживалися. Також в судовому засіданні встановлено, що заходи впливу, як то бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, до відповідача не вживалися. Навпаки, за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району складено Висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його доньки [PERSON] , [INFO] Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача [PERSON] відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. З досліджених судом доказів судом встановлено, що батько, навпаки, виявляє цікавість до життя доньки, бажає приймати активну участь у її житті, однак з боку матері чиняться перешкоди у спілкуванні відповідача з донькою. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звертався до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району щодо спонукання [PERSON] виконувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017. Отже, з викладеного слідує, що батько бажає приймати участь у вихованні та житті неповнолітньої доньки. З приводу висновків спеціаліста-психолога Олійник О.М. суд зазначає наступне. Згідно з вимогами статті 74 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта. З огляду на викладене, суд критично ставиться до висновків спеціаліста-психолога О .М. Олійник , так як під час складання такого висновку спеціаліст не повідомлявся про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, такий висновок спеціаліста не підміняє собою висновку експерта. Також суд звертає увагу, що наданий позивачем висновок спеціаліста психолога не стосується консультацій чи допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням технічних засобів, відповідно, не може бути прийнятий судом до уваги. Статтею 12 ЦПК України передбачено змагальність сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяв учасникам судового процесу по даній справі в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом, втім кожний учасник справи розпорядився своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, що передбачено вимогами процесуального законодавства. Відповідно до вимог статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів свідомого ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Доводи позивачки про те що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки ґрунтуються на особистих неприязних стосунках родини позивачки та відповідача, тому суд не може прийняти їх до уваги. З урахуванням наведеного, а саме того, що відповідач бажає спілкуватись з дитиною, вживає до цього заходи, свідомо не ухиляється від матеріального забезпечення дитини, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. В силу ст. 141 ЦПК судові витрати суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed