Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її особисте утримання в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Заявлені вимоги мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, вони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею. Вихованням та утриманням дитини займається позивачка, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини, яка знаходиться у відпустці до догляду за дитиною, у добровільному порядку не надає. Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року (а.с.13) позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно з ухвалою суду від 21 листопада 2018 року (а.с.39), до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, залучено [PERSON] Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони та третя особа в судове засідання не з'явились. Позивач [PERSON] звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності у заочному порядку, заявлені вимоги нею підтримані у повному обсязі. Користуючись правом, наданим ст.191 ЦПК України, відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на неможливість надання матеріальної допомоги на утримання дружини, прохав відмовити [PERSON] у задоволенні позову повністю. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що наразі з його заробітної плати стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, загальний розмір яких складає 50% і в разі задоволення вимог позивача сукупний розмір відрахувань буде перевищувати гранично допустимий розмір, передбачений ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Третя особа [PERSON] надала пояснення щодо позову, в яких заперечила проти задоволення позовних вимог з аналогічних підстав. Дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], починаючи з 02 листопада 2016 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Горішньоплавнівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №263 від 02 листопада 2016 року. Сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.4). Згідно з наданою Комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством №1 довідкою (а.с.2), малолітня [PERSON] проживає разом із позивачкою у справі в м.Горішні Плавні. Встановивши фактичні обставини справи, з'ясувавши позиції сторін та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд наголошує, що спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Виходячи із змісту частини 4 даної норми дружина, з якою проживає дитина до досягнення трьох років, має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи із змісту позову, відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та отримує стабільний заробіток. Вказаної обставини відповідачем не заперечувалось, що відповідно до положення ст.82 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування. Між тим, у відзиві на позовну заяву, відповідач з посиланням на ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», наголосив на неможливості надання матеріальної допомоги, так як сукупний розмір відрахувань з його заробітної плати складає 50 %. Як убачається з приєднаних до справи матеріалів, на підставі судового наказу, виданого 09 жовтня 2018 року Комсомольським міським судом Полтавської області з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] у розмірі ? частини заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, сторонами у справі не заперечувалась та обставина, що з відповідача також стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частини заробітку на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області 22 липня 2014 року. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER], (а.с.31) [INFO] у місті Комсомольську народилась [PERSON], батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, Богунським відділом ДВС відкрито виконавче провадження стосовно [PERSON], стягувачем у якому є [PERSON] Таким чином, на момент розгляду справи з відповідача стягуються аліменти за судовими рішеннями у сукупному розмірі, що становить ? частину заробітку. Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, визначено статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Так, у відповідності до ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», на норми якої посилається відповідач, як на підставу відмови у задоволення позову, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Разом із тим, це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (друге та третє речення частини третьої). З огляду на викладене, суд не бере до уваги посилання відповідача на перевищення граничного розміру відрахувань із заробітної плати, як такі, що ґрунтуються на хибному та вільному тлумаченні останнім норм матеріального права. Поряд із цим, суд зазначає, що зміна майнового становища, на яке посилається відповідач, не звільнення від обов'язку з утримання дружини, а є підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, судовий захист гарантовано кожному чиї права порушені, невизнані або оспорювані, тому відповідач не позбавлений права на звернення до суду із відповідним позовом. Інших обставин, які б свідчили про неможливість надання матеріальної допомоги на утримання дружини відповідачем наведено не було та судом не встановлено. Враховуючі всі обставини справи, матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього зобов'язань по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення частково - у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача щомісячно. Визначений судом розмір аліментів цілком відповідатиме об'єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів. Аліменти підлягають стягненню від дня пред'явлення позову, тобто починаючи з 30 серпня 2018 року до досягнення [PERSON] трирічного віку. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial