Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 1992 року. В них є двоє спільних дітей - син [PERSON], який вже повнолітній, та донька [PERSON], [INFO] В 2007 році відповідач поїхав на заробітки у Чеську Республіку та з цього часу разом з ними не проживає, не цікавиться дітьми, не бере участі у вихованні та утриманні неповнолітньої доньки. Вона має родичів в Угорщині та ФРН, тому хоче разом з донькою поїхати до них у гості. Подібна поїздка сприятиме всебічному розширенню світогляду дитини і сприятиме її духовному та інтелектуальному розвитку. Оскільки вони не підтримують ніяких відносин та їй невідоме місце проживання відповідача, то вона не в змозі отримати нотаріально посвідчену згоду на виготовлення проїзних документів і на отримання дозволу на виїзд дитини за кордон. Представник позивачки у судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився. Надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просить розглядати справу в її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 30.01.1992 р. між сторонами укладено шлюб, від якого в них народилася донька [PERSON] [INFO] р. Це стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про народження. Позивачка турбуючись про виховання та утримання доньки має бажання та можливість виїхати з нею за кордон, де зможе забезпечити їй відпочинок. Однак отримати згоду на виготовлення доньці дитячого проїзного документу для виїзду за кордон від його батька не може, так як той відсутній по місцю своєї реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон на період шкільних канікул для відпочинку та оздоровлення повністю узгоджується з її правами та обов'язками покладеними на неї Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини, і ніяким чином не порушує права та не позбавляє відповідача можливості виконувати свої обов'язки щодо доньки. З приписів ст. 313 ЦК України убачається, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. При розгляді даної справи не було встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої доньки за межі України для тимчасового перебування за кордоном України, позовні вимоги заявлені саме в інтересах доньки і у зв'язку з цим вони підлягають задоволенню. Жодних доказів того, що надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити її інтересам, чи буде порушувати його права відповідач суду не надав. За таких обставин позивачці слід надати дозвіл на виготовлення дитячих проїзних документів та дозвіл на виїзд дитини до Угорщини та Федеративної Республіки Німеччини на період літніх та зимових канікул. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір у сумі 1102.20 грв. Тому,

Outcome: approved