Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач з народження дитини не виконує батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Вже протягом більш ніж два роки відповідач проживає окремо від сім'ї, усіма питаннями щодо навчання, виховання, утримання та оздоровлення дитини займається позивач. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не є біологічним батьком дитини. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Позивач додатково пояснила, що відповідач з нею та дитиною не проживає, він залишив сім'ю з власної ініціативи, коли дитині було близько 1,8 років, забрав свої речі та поїхав невідомо куди. Зазначила, що вона жодного разу після цього відповідача не бачила, він не дзвонить і не навідується, до дитячого садочка, який відвідує син з двох років, відповідач також не приходить. З мамою відповідача позивач не спілкується, вона не дзвонить та онуком не цікавиться. Відповідач матеріально ні її, ні дитину не забезпечує, вона працює персональним менеджером у ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримує заробітну плату в розмірі близько 10000 грн. Як відомо позивачу, інших дітей у відповідача немає, офіційно він працевлаштований не був. Повідомила, що проживає з тіткою, яка допомагає їй доглядати сина, синові 3 роки. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. [PERSON], допитана в судовому засіданні в якості свідка, повідомила, що є дружиною рідного брата позивача і хрещеною матір'ю сина позивача - [PERSON]. Зазначила, що коли [PERSON] було три місяці, позивач поїхала до батьків у м. Горлівка і там проживала до липня 2014 року. Відповідач в цей час жив в м. Києві, ніде не працював, інколи займався ремонтами та мав непостійні заробітки, сім'ю не утримував, допомагали тільки батьки позивача, оскільки сама позивач також не працювала. Коли в м. Горлівка стало небезпечно, позивач з сином повернулися до своєї квартири в м. Київ. Після того позивач та відповідач розлучилися. Свідок повідомила, що останній раз бачила відповідача у кінці серпня 2014 року. Вказала, що часто (близько одного разу на два тижні) спілкується з позивачем, тому знає, що відповідач з серпня 2014 року з сином не спілкується, поїхав кудись та зник, позивач йому жодних перешкод у спілкуванні з дитиною не чинила. Також свідку відомо, що інших дітей у відповідача не було. В судовому засіданні також був допитаний в якості свідка [PERSON], який повідомив, що є двоюрідним братом позивача. Зазначив, що він проживав у квартирі позивача, коли вона з сином була в м. Горлівка у батьків. Коли влітку 2014 року позивач повернулася, він залишив квартиру. Відповідач весь час сидів вдома, коли була робота, то працював на будівництві, проте в основному не працював. Коли позивач була в м. Горлівка, то відповідач їй туди телефонував, чи приїжджав до неї відповідач свідок не знає. Після повернення позивача стосунки її з відповідачем були погані, вони розлучилися. Близько двох років тому відповідач поїхав з квартири, забрав речі, нічого не сказав, з того часу не дзвонив, дитиною не цікавився, позивачу не допомагав. Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 02 грудня 2006 року, який розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18 грудня 2012 року відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно довідки КНП Оболонського району м. Києва «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» від 14 червня 2016 року дитина [PERSON] спостерігається з народження у філії №2 КНП ЦПМСД №2 Оболонського району м. Києва. На прийом з дитиною приходить матір дитини, з 2013 року батько дитини до КНП ЦПМСД №2 Оболонського району м. Києва не звертався. Згідно довідки Оболонського управління поліції в м. Києві від 12.07.2015 року позивач зверталася до поліції з приводу розшуку відповідача, проте місце знаходження відповідача станом на дату видачі довідки встановлено не було. Відповідно до висновку №104-5069 від 19.07.2016 року Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, відповідача доцільно позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного судом встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, матеріально його не утримує, не піклується про нього, не цікавиться його фізичним та духовним розвитком, в зв'язку з чим, виходячи з інтересів дитини, суд вважає, що позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його сина обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 181, 182 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України здійснюється у тому випадку, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу отримує в натурі. З урахуванням повідомлених позивачем обставин, наданих доказів, матеріального становища позивача та відповідача, зокрема, відсутності відомостей про розмір доходів відповідача та місце його роботи, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., а в дохід держави - судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial