Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та відновлення її дошлюбного прізвища [PERSON]. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 21.11.2008 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають малолітнього доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. З листопада 2015 р. ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Таким чином, вони припинили шлюбні стосунки, перестали проживати разом, вести спільне господарство, проявляти турботу один до одного, внаслідок чого їх подальше спільне життя стало неможливим і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. 27.02.2017 р. за клопотанням відповідача сторонам надавався строк на примирення, терміном на 1 місяць. Після спливу місячного терміну провадження у справі було відновлено, але сторони в судове засідання не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2008 року. (а.с.7) Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. (а.с.6) Згідно позовної заяви, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стали розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Відповідач постійно пред'являв претензії та невдоволення позивачу, в результаті чого їх спільне проживання припинено з листопада 2015 р. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, враховуючи, що судом було надано строк на примирення, але відповідач не скористався цим, вивчивши матеріали справи, беручи до уваги, що шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved