Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. про визнання заповіту недійсним. Мотивуючи свої вимоги тим, що під час складання заповіту її колишнім чоловіком [PERSON] [INFO] року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., за умовами якого він заповів все свої майно сину - [PERSON], він перебував у стані, за якого не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати, оскільки був тяжко хворою людиною й за станом здоров»я не орієнтувався в часі, втрачав пам»ять, не міг логічно мислити, розмовляв бідною мовою й короткими фразами, повторювався, губився під час прогулянок, піддавався впливу сторонніх людей, перебував в розсіяному та розгубленому стані, мав поганий зір, потребував сторонньої допомоги, окрім того мав нестабільну психіку, часто дратувався по дрібницям, мав приступи агресії, й у тому числі, на фоні зловживання алкоголем, не міг стримувати емоції тощо. Згідно записів лікарів в його медичні картці амбулаторного хворого [PERSON] за життя хворів на пневмосклероз, кардіосклероз, гіпертонію, ішемічну хворобу серця, дисцикуляторну енцефолапатію. Вважає, що заповіт складений особою, яка не могла усвідомлювати значення дій та кервати ними, має бути визнаний недійсним із застосуванням наслідку недійсності правочину. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 30 травня 2015 року (а.с.34), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити. Позивачка вказала, що вона будучи дружиною спадкодавця, має право на спадок після померлого за законом першої черги й на все його майно. Заповіт на майно, виданий її чоловіком, істотно зменшив її частку в спадщині, на яку вона б мала, якби заповіту не було; вказаним заповітом порушені її майнові права. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 03 листопада 2015 року (а.с.88), позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю та недоведеністю вимог, із застосуванням строку позовної давності, звернувшись до суду із відповідною заявою (а.с.62), просив врахувати рішення суду про поділ спадкового майна за позовом [PERSON] до [PERSON] Третя особа в судове засідання не з»явилась, належним чином повідомлена про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, надавши письмові заперечення проти позову (а.с.76). Зазначивши, що процедура посвідчення оспорюваного заповіту нею проводилась згідно чинного законодавства, спадкодавець на час складання заповіту та його посвідчення нею усвідомлював значення своїх дій та керував ними. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, вислухавши пояснення свідка [PERSON], письмові пояснення третьої особи (нотаріуса), дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Позивач, посилаючись на положення ст.ст. 30, 1257 ЦК України, просить визнати заповіт недійсними, проте суд вважає дані вимоги безпідставними. Судом встановлено, що [INFO] року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. про те, що він, розуміючи значення своїх дій, добровільно без будь-якого насильства, примусу, як фізичного так і морального, на випадок смерті надає таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, і взагалі все, що йому буде належати на день смерті, і на що він згідно із законом буде мати право, заповів сину - [PERSON], [INFO] (а.с.77). На бланку вказаного заповіту є власноручно написаний [PERSON] розбірливим, каліграфічним почерком текст: «Цей заповіт прочитаний мною, [PERSON], в голос, текст заповіту зрозумілий і відповідає моїй волі», й посвідчений його власноручним підписом (а.с.77). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року призначено по даній справі посмертну судово-психаатричну експертизу (а.с.155-156). Згідно висновку судово-психіатричноної експертизи № 506 від 01 липня 2016 року проведеної Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, встановлено, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, на час складання заповіту - 09.02.2007 року, виявляв ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинного, дисметаболічного, нейроінфекційного) ґенезу з мнестичним зниженням та церебрастенічним синдромом - F 07.8 згідно з МКХ-10, за своїм психічним станом на час складання заповіту - 09.02.2007 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (а.с.169-165). Даний висновок експерта судом визнано обгрунованим, повним та ясним, підстав, що викликали б сумнів в його правильності, за клопотанням позивача, немає. Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд може, згідно ч.1 ст. 36 ЦК України, обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Проте, як встановлено в ході розгляду справи, за час життя спадкодавець недієздатним/обмежено дієздатним не визнавався, що визнається сторонами. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що спадкодавець був її тестем, знала його як свідому людину, який розумів значення своїх дій та міг керувати ними. Ознак, які вказували б на те, що [PERSON] був несвідомою людиною, вона не спостерігала. Характеризує його як людину із доброю вдачею та веселим характером, знає про те, що будучи на пенсії він до останнього працював. Зустрічалась з ним в день складання оспорюваного заповіту, почувався він добре, знав з якою метою має відвідати нотаріуса [INFO] року. Питання про те, що він має намір залишити в спадок все своє майно сину, обговорювалось ним раніше й повідомлялось ним особисто сину. Судом також враховані письмові пояснення третьої особи - нотаріуса, який вказав, що процедура посвідчення оспорюваного заповіту проводилась згідно чинного законодавства, спадкодавець на час складання заповіту та його посвідчення усвідомлював значення своїх дій та керував ними. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України) До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст.1234 ЦК України). Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.ч.1, 2 ст. 1236 ЦК України). Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (ч.ч.1, 2 ст. 1247 ЦК України). Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч.ч.1, 2 ст. 1257 ЦК України). Оскільки судом встановлено, що заповідач - [PERSON] на час складання заповіту - [INFO] року був особою з повною цивільною дієздатністю, усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, його волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, він свідомо використав особисте розпорядження на випадок смерті згідно ст. 1233 ЦК України, правових підстав для визнання заповіту недійсним немає. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимогипозивача не доведені, обставини, викладені в позовній заяві не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, відтак законні підстави для задоволення позову судом не встановлені. Окрім того, судом при вирішенні даного спору за заявою відповідача застосовається строк позовної давності, оскільки рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2012 року частково зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2013 року поділено спадкове майно між сторонами (а.с.55-59). Цей спір розглядався за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спадкового майна. Подавши вказаний позов, позивачка тим самим визнала заповіт дійсним, оскільки на той час він нею не оспорювався. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, проте позивачка до суду із заявою про поновлення строку позовної давності не зверталась. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 30, 1233, 1257 ЦК України, й ч.ч.3, 4 ст. 267

Outcome: dismissed