Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до ПрАТ «СГ «ТАС» вказавши, що 29.03.2017 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини [PERSON] , отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та легкі тілесні ушкодження. Через отримання тілесних ушкоджень позивач тривалий час лікувалась, а також проходила санаторно-курортне лікування. При зверненні до ПрАТ «СГ «ТАС», яким було застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобілю ЗАЗ ДЕУ, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] було недоплачено суму мінімального страхового відшкодування, відмовлено у компенсації витрат на санаторно-курортне лікування, на проїзд до санаторію та у зворотному напрямку, а також у відшкодуванні неотриманої середньої заробітної плати за період тимчасової непрацездатності. По суті вимог [PERSON] просить стягнути на свою користь 24296,03 гривень страхового відшкодування шкоди, пов?язаної із лікуванням, 36814,78 гривень страхового відшкодування у зв?язку з тимчасовою втратою працездатності, 3055,54 гривні моральної шкоди, 28693,79 гривень пені, 2691,41 гривню 3% річних, 3989,14 гривень інфляційних втрат. Ухвалою суду від 13.04.2020 року позовну заяву було залишено без руху. 21.04.2020 року [PERSON] подано уточнену позовну заяву, яку позивач доповнила вимогою про стягнення судових витрат. Ухвалою суду від 24.04.2020 року провадження по справі було відкрите та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначені строки для надання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив. 25.05.2020 року надійшов ПрАТ «Страхова група «ТАС» на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти позову повністю з підстав. зазначених у відзиві. Станом на день розгляду справи з урахуванням продовження процесуальних строків у відповідності до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України № 540 від 30.03.2020 року та подальших змін у відповідності до Закону України № 731 від 18.06.2020 року строк для надання відповіді на відзив на позовну заяву сплинув, позивачем відповіді на відзив не надавалось. Будь-які заяви чи клопотання учасниками справи не подавались, а судом не вирішувались. При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне. Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2019 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, скоєного за наступних обставин. 29.03.2017 р. приблизно о 18.00 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ Деу», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух по лівій смузі проїзної частини вул. Чарівної, рухаючись з боку вул. Уральської в напрямку пр. Моторобудівників в м. Запоріжжі. В цей же час, у попутному із водієм [PERSON] напрямку, по правій смузі вул. Чарівної, рухався автомобіль «Фольксваген» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В цей же час в районі будинку № 26 пішохід [PERSON] здійснювала перетин проїзної частини вул. Чарівної по нерегульованому пішохідному переходу, рухаючись зправа-наліво за ходом руху автомобіля під керуванням [PERSON] . При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, по якому пішохід [PERSON] перетинала проїзну частину, водій [PERSON] зменшив швидкість свого руху та зупинив керований ним транспортний засіб перед переходом, надаючи перевагу у русі пішоходу. Після цього пішохід [PERSON] продовжила перетинати проїзну частину у зазначеному напрямку по пішохідному переходу. Водій [PERSON] , маючи об?єктивну спроможність виявити нерегульований пішохідний перехід та автомобіль «Фольксваген», який зменшував швидкість свого руху та повністю зупинитися перед ним, діючи в порушення вимог п.18.4 Правил дорожнього руху України, де зазначено, що якщо перед пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не переконався у відсутності пішоходів на пішохідному переході, дорогу пішоходу [PERSON] не надав, а продовжив рух не зменшуючи швидкість, в результаті чого допустив наїзд передньою частиною кузова керованого ним автомобіля на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому шийки лівої плечової кістки, що призвело до необхідності виконання оперативного втручання - виконання металоостеосинтезу лівої плечової кістки з LCP-пластиною, гематоми в області лівого плеча, що у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинили тривалий розлад здоров?я понад 21 день; закритого перелому зовнішньої кісточки лівої гомілки без зміщення кісткових фрагментів, що кваліфікуються як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров?я строком понад 21 день; закритого перелому дуги лівої виличної кістки з незначним зміщенням кісткових фрагментів, саден в лівій виличній області у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров?я; обширних гематом в області правого стегна, забоїв м?яких тканин в області голови, обличчя, кінцівок (більш точна локалізація не вказана), які самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. 04.01.2018 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв?язку з лікуванням в сумі 5978,77 гривень, а також у зв?язку з тимчасовою втратою працездатності в сумі 24814.80 гривень. Листом від 07.02.2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило [PERSON] про необхідність надання зворотніх сторінок листків непрацездатності, а також про припинення розгляду питання про страхову виплату. Листом від 21.03.2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило [PERSON] про відмову у виплаті страхового відшкодування за шкоду, пов?язану з тимчасовою втратою працездатності. 23.06.2018 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв?язку з лікуванням в сумі 12692,45 гривень. Листом від 17.07.2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило [PERSON] про виплату страхового відшкодування в сумі 9170.71 гривень, а також моральної шкоди в сумі 458.54 гривень, відмовивши у виплаті витрат, пов`язаних із пересуванням потерпілої (квитки на проїзд у міському транспорті на суму 390 гривень). 29.08.2018 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв?язку з лікуванням в сумі 12662,72 гривень. Листом від 22.10.2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» [PERSON] було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із лікуванням через те, що на санаторно-курортне лікування відповідно до отриманою нею путівки [PERSON] було направлено у зв`язку з артрозом, але не вказано локалізації захворювання, а отже і відсутній прямий причинний зв`язок із травмами, отриманими під час ДТП. 03.09.2018 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв?язку з лікуванням в сумі 23374,95 гривні, а також у зв?язку з тимчасовою втратою працездатності в сумі 3642,93 гривні. Листом від 25.01.2019 року ПрАТ «СГ «ТАС» було сповіщено [PERSON] про виплату витрат на санаторне лікування в сумі 12204 гривень (за заявою від 29.08.2018 року), а також моральної шкоди в сумі 610 гривень, а також про відмову у виплаті витрат, пов`язаних із пересуванням особи, а також шкоди у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності через ненадання листків непрацездатності. Листом від 08.11.2019 року ПрАТ «СГ «ТАС» було сповіщено [PERSON] про виплату витрат на лікування в сумі 5850,59 гривень, а також моральної шкоди в сумі 292,53 гривні, а також про відмову у виплаті витрат, пов`язаних із санаторно-курортним лікуванням на суму 16200 гривень, оскільки було відсутнє направлення на реабілітацію потерпілої у зв`язку з отриманими в ДТП травмами. Також було відмовлено у страховому відшкодуванні шкоди у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності через ненадання листків непрацездатності. З копій листків непрацездатності вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 29.03.2017 року по 21.04.2017 року, а з 22.04.2017 року по 19.07.2017 року лікувалась амбулаторно. З 20.07.2017 року по 31.07.2017 року [PERSON] знов перебувала на стаціонарному лікуванні та була виписана для долікування в санаторії, де проходила лікування з 01.08.2017 року по 24.08.2017 року. З 25.08.2017 року по 25.10.2017 року [PERSON] проходила амбулаторне лікування, а з 31.10.2017 року по 14.11.2017 року лікувалась стаціонарно. У відповідності до обмінної картки Клінічного санаторію «Бердянськ» в період часу з 30.07.2018 року по 16.08.2018 року [PERSON] проходила санаторне лікування у вказаному закладі з приводу консолідованого закритого уламкового перелому хірургічної шейки лівої плечової кістки, посттравматичної контрактури лівого плечового суглобу, посттравматичного адгезивного капсуліту. З довідки ПрАТ «Приазовкурорт» філія «Клінічний санаторій «Бердянськ» від 16.08.2018 року вбачається, що [PERSON] придбала санаторно-курортне лікування на суму 12204 гривні. Вказана сума була [PERSON] оплачена страховою компанією. Крім того, [PERSON] сплатила вартість автобусних квитків в напрямку Запоріжжя-Бердянськ 30.07.2018 року на суму 166,81 гривня та Бердянськ-Запоріжжя 17.08.2018 року вартістю 171,91 гривня (загальна сума 338.72 гривні), що узгоджується з датами перебування її на санаторному лікуванні у КС «Бердянськ». З довідок про тимчасову втрату працездатності вбачається, що з 26.11.2018 року по 30.11.2018 року [PERSON] знову проходила стаціонарне, а з 01.12.2018 року по 18.12.2018 року амбулаторне лікування з приводу отриманих тілесних ушкоджень. Згідно із довідкою про одержання путівки на санаторно-курортне лікування від 18.07.2019 року [PERSON] була направлена на лікування в санаторії з опорно-рухальним профілем. У відповідності до обмінної картки Клінічного санаторію «Бердянськ» в період часу з 22.07.2019 року по 10.08.2019 року [PERSON] проходила санаторне лікування у вказаному закладі з приводу посттравматичного остеоартрозу плечових суглобів, лівого гомілковостопного суглобу, посттравматичної контрактури лівого гомілковостопного суглобу. З фіскального чеку ПрАТ «Приазовкурорт» філія «Клінічний санаторій «Бердянськ» від 22.07.2019 року вбачається, що [PERSON] придбала санаторно-курортне лікування на суму 16200 гривні. Вказана сума була [PERSON] страховою компанією відшкодована не була з підстав, вказаних у листі. Крім того, [PERSON] сплатила вартість автобусних квитків в напрямку Запоріжжя-Бердянськ 22.07.2019 року на суму 194,41 гривні та Бердянськ-Запоріжжя 11.08.2019 року вартістю 199,32 гривня (загальна сума 393,73 гривні), що узгоджується з датами перебування її на санаторному лікуванні у КС «Бердянськ». Довідками ТОВ «Ліпс» ЛТД підтверджено, що [PERSON] постійно працює головним бухгалтером ТОВ «Ліпс» ЛТД, а також режим роботи [PERSON] в умовах неповного робочого дня з 22.01.2018 року по 12.02.2018 року та з 22.05.2018 року по 20.06.2018 року. Крім того, в матеріалах справи наявні довідки про середній заробіток [PERSON] . При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки вина [PERSON] у вчинені ДТП, внаслідок якої [PERSON] отримала тілесні ушкодження, встановлена вироком судом, сторонами не заперечувалось того факту, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ЗАЗ Деу, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована саме ПрАТ «СГ «ТАС», тож ці обставини у відповідності до положень ст. 82 ч. 1, 4 ЦПК України доказуванню не підлягають. Стаття 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року (далі Закон № 1961) визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Стаття 24 п. 24.1. Закону № 1961 вказує, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Пунктами 24.2, 24.3 Закону № 1961 визначено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Таким чином, положення Закону щодо виплати мінімального розміру страхового відшкодування застосовуються у тому випадку. коли загальна сума страхових виплат у зв`язку з лікуванням потерпілого не перевищує чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених на дату настання страхового випадку. Натомість у відповідності до наявних в матеріалах справи доказів сукупна сума усіх виплат, які здійснені ПрАТ «СГ «ТАС» [PERSON] у зв`язку із лікуванням цю суму перевищує, отже підстав для застосування положень ст. 24.2 Закону України № 1961 та стягнення недоплаченої суми немає. Також страховою компанією відмовлено [PERSON] у відшкодуванні витрат на проїзд до санаторію у м. Бердянськ та у зворотному напрямку у 2018 та 2019 роках, а також вартості санаторно-курортного лікування у 2019 році в сумі 16200 гривень. Загальний принцип відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину щодо особи, полягає у тому, щоб максимально поновити права потерпілого та відшкодувати потерпілому усі витрати, які пов`язані з відновленням його здоров`я. Оскільки [PERSON] надані фіскальні чеки на придбання автобусних квитків у напрямку м. Бердянськ, де розташований медичний заклад, в якому вона проходила санаторно-курортне лікування з приводу отриманих травм, а рівно і у зворотному напрямку, суд вважає, що відмова страхової компанії у відшкодуванні цих витрат є безпідставною, оскільки такі витрати по своїй суті є аналогічними витратам, пов`язаним з доставкою потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я. Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для стягнення зі страхової компанії витрат на придбання [PERSON] квитків для здійснення поїздки до клінічного санаторію «Бердянськ» та у зворотному напрямку у 2018 та 2019 роках (відповідно 338,72 гривні та 393,73 гривні). Водночас підстав для стягнення витрат з пересування за допомогою таксі та громадського транспорту суд не вбачає, адже позивачем до позову не надано жодного документального підтвердження понесення таких витрат, що у свою чергу позбавляє суд можливості оцінити розмір цих витрат та їх зв`язок з лікуванням. Щодо відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування у 2019 році суд виходить з того, що у відповідності до обмінної картки клінічного санаторію «Бердянськ» в період часу з 22.07.2019 року по 10.08.2019 року [PERSON] у клінічному санаторії «Бердянськ» проходила лікування з приводу посттравматичного остеоартрозу плечових суглобів та лівого гомілковостопного суглобу, тобто з приводу травм тих кінцівок, які були пошкоджені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у 2017 році. При цьому медичним закладом походження остеоартрозу визначене як посттравматичний, а оскільки відомостей про отримання [PERSON] інших травм верхніх кінцівок та лівої ноги немає, то суд вважає, що наданими [PERSON] документами було в достатній мірі підтверджено, що санаторно-курортне лікування у 2019 році проходилось нею саме у зв`язку із отриманими в ДТП у 2017 році травмами. Враховуючи вищевикладене, суд також вбачає підстави для стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача вартості санаторно-курортного лікування у 2019 році в сумі 16200 гривень. Вирішуючи вимоги про стягнення відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, суд виходить з наступного. Статтею 25 Закону України № 1961 визначено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі. [PERSON] страховій компанії були надані листки непрацездатності та інші документи, які належним чином підтверджували її постійне працевлаштування, тимчасову непрацездатність, а також і те, що така непрацездатність була пов`язана саме з отриманими нею тілесними ушкодженнями внаслідок ДТП. Також [PERSON] були надані і довідки про середню заробітну плату. Посилання ПрАТ «СГ «ТАС» на те, що ТОВ «ЛІПС» ЛТД» не зверталось до відповідного органу фонду соціального страхування по тимчасовій втраті працездатності як на підставу для відмови у виплаті відшкодування суперечить положенням чинного законодавства, адже [PERSON] зі свого боку усі документи, які підтверджували періоди її непрацездатності, а рівно і розмір середнього заробітку в ці періоду були надані, а відсутність звернення підприємства до фонду соціального страхування по тимчасовій втраті працездатності підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування не є. Перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування визначений ст. 37 Закону України № 1961, є вичерпним та в даному випадку розширенню не підлягає. Оскільки позивач виклав в позовній заяві розрахунки розміру відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, натомість як відповідачем правильність розрахунків позивача не заперечувалась, а сутність заперечень зводилась до неможливості розрахунку сум неотриманих доходів за час перебування на лікуванні, з чим суд не погодився з вищевикладених причин, тож суд вбачає підстави для стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, в сумі, яка визначена позивачем - 36814,78 гривень. Отже загальна сума невиплаченого страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь [PERSON] складає 53747,23 гривні. Враховуючи визначену судом суму страхового відшкодування, розмір моральної шкоди, який у відповідності до положень ст. 26-1 Закону України № 1961 відшкодовується страховиком потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, в даному випадку становить 2687.36 гривень. Загальна сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь [PERSON] , становить 56434.59 гривні. При вирішенні питання про застосування положень ст. 625 ЦК України, суд виходить з наступного. Статтею 625 ч. 2 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Враховуючи таке, суд вбачає підстави для стягнення зі страхової компанії на користь [PERSON] інфляційних втрат, які стались внаслідок несвоєчасної виплати належних їй сум страхового відшкодування. Натомість підстав для стягнення 3% річних суд не вбачає, адже в даному випадку підлягає застосуванню спеціальна норма Закону України № 1961, а саме ст. 36.5 вказаного закону, яка визначає, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. При розрахунку пені та інфляційних втрат суд з урахуванням вищевикладеного дійшов наступних висновків. За заявою [PERSON] від 04.01.2018 року сума недоплаченого страхового відшкодування складає 25302,38 гривень (24097,5 гривень шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності + 1204,88 гривень моральної шкоди). Тож інфляційні втрати та пеня складають за період з 22.03.2018 року по 10.04.2020 року відповідно 2806,61 гривень та 17108,78 гривень. За заявою [PERSON] від 23.06.2018 року сума недоплаченого страхового відшкодування складає 2181,9 гривень (2078 гривень шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності + 103,9 гривень моральної шкоди). Тож інфляційні втрати та пеня складають за період з 18.07.2018 року по 10.04.2020 року відповідно 239,75 гривень та 1235,29 гривень. За заявою [PERSON] від 29.08.2018 року сума недоплаченого страхового відшкодування складає 3663.16 гривень (3150 гривень шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності + 338,72 гривень вартість проїзду+174,44 гривень моральної шкоди). Тож інфляційні втрати та пеня складають за період з 28.11.2018 року по 10.04.2020 року відповідно 205.82 гривень та 1598.34 гривень. Також за заявою [PERSON] від 29.08.2018 року їй було несвоєчасно виплачено страхове відшкодування в сумі 12814,20 гривень (вартість санаторно-курортного лікування 12204 гривні + моральна шкода в сумі 610,20 гривень). Тож інфляційні втрати та пеня складають за період з 28.11.2018 року по 10.04.2020 року відповідно 230,65 гривень та 909,97 гривень. За заявою [PERSON] від 03.09.2019 року сума недоплаченого страхового відшкодування складає 25286,95 гривень (вартість санаторно-курортного лікування 16200 гривень+7489,08 гривень шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності + 393,73 гривень вартість проїзду+1204.14 гривень моральної шкоди). Тож пеня складає за період з 09.11.2019 року по 10.04.2020 року 2685,88 гривень (інфляційні втрати не нараховуються). Загалом інфляційні втрати складають 3482,83 гривні, пеня 23538,26 гривень. Загальна сума, що підлягає стягненню з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь [PERSON] складає 83455,68 гривень. Також з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно розміру заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial