Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком, належним їй на праві власності, у зв`язку з їх відсутністю в будинку, без поважних причин. В обґрунтування позовних вимог вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеному будинку зареєстровані відповідачі - [PERSON] та [PERSON] , які в цьому будинку не проживають з січня 2016 року. Відповідачі не є членами сім`ї позивача, а реєстрація їх проживання в даному будинку була зумовлена тим, що вони були попередніми його власниками. На даний час, місце їх проживання невідоме, зв`язок з ними втрачено. Реєстрація проживання відповідачів впливає на суми рахунків за оплату комунальних послуг, які позивач змушена сплачувати в більшому розмірі та перешкоджає в оформленні субсидії. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час і дату судового розгляду, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет : http://ml.rv.court.gov.ua/sud1712/, в судове засідання не з`явилися. ( а.с. 18) Будь - яких заяв, відзивів на позов, чи пояснень по суті справи, на адресу суду не надіслали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так - як відповідачі не з`явилися на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили, хоча були завчасно повідомлені про час, місце і дату розгляду справи в суді, відзиву на позов та заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Тобто, з вказаної норми закону випливає, що необхідною умовою втрати особою права користування житлом, є відсутність цієї особи понад встановлені строки без поважних причин. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї позивача, а є колишніми власниками будинку позивача, чим і зумовлена реєстрація їх проживання. Однак, за зареєстрованим місцем проживання у будинку, належному на праві власності позивачу, відповідачі відсутні без будь-яких поважних на те причин, більше трьох років. Вказані обставини підтверджуються документально, а саме довідками Бокіймівської сільської ради ( а.с. 19-20) . Будь-яких відомостей про поважностість причин відсутності [PERSON] та [PERSON] у будинку позивача понад шість місяців, відповідачі суду не надали. В свою чергу позивач надала документальне підтвердження належності житлового будинку по [ADDRESS] на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями (а.с. 8-9). Таким чином, в ході судового розгляду встановлені обставини, які свідчать про втрату [PERSON] та [PERSON] права користування житлом, що належить [PERSON] . Крім цього, на час розгляду справи, правовідносин житлового найму між сторонами не вбачається. Згідно з положенням ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У зв`язку з цим, суд вважає, що існують правові підстави, передбачені ст.72 ЖК України та ст. 391 ЦК України для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, а, відтак і для задоволення позову в повному обсязі. На підставі ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved