Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, просить: розірвати договір оренди нежитлової будівлі від 09.12.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] як орендодавцями і ПП «НАТТЕКС» як орендарем; стягнути з ПП «НАТТЕКС» на [PERSON] заборгованість по виплаті орендної плати у розмірі 30000 грн.; зобов`язати ПП «НАТТЕКС» звільнити Ѕ орендованої будівлі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.06.2012 року САЕ №116909, та повернути [PERSON] вказану Ѕ вказаної орендованої будівлі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] як орендодавцями і ПП «НАТТЕКС» як орендарем, укладено договір оренди нежитлової будівлі, який посвідчено приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Г.М. та зареєстровано в реєстрі за №707. Відповідно до п.2.1 договору, дія такого розпочинається з дати підписання його сторонами і закінчується 31.12.2023 року. Згідно п.п.2.2, 2.3, 2.4 договору, за оренду будівлі орендар сплачує орендну плату в розмірі 30000 грн. за один рік, яка розподіляється між орендодавцями в рівних долях. Розрахунок здійснюється один раз на рік до 01 квітня наступного року за попередній рік. Однак, орендна плата за період 2017-2018 роки у розмірі 30000 грн. орендодавцю [PERSON] не виплачена, чим порушено її майнові права. Пунктом 4.2. договору передбачено, що сторони мають право дострокового припинення цього договору, зокрема у випадку неналежного виконання чи невиконання умов цього договору однією із сторін. При цьому, сторона, яка виявила невиконання або неналежне виконання іншою стороною умов цього договору повинна сповістити про це іншу сторону у письмовій формі, а також поставити вимогу усунути виявлені порушення. У випадку невжиття стороною заходів по усуненню виявлених правопорушень протягом 14-ти днів з дати отримання письмового повідомлення іншої сторони, ініціююча сторона має право ставити питання про дострокове розірвання договору. Позивачем направлено відповідачу Претензію-попередження з вимогою погасити заборгованість, однак така залишилась без виконання. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 08.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 25.05.2021 року представником третьої особи адвокатом Буханько Л.В. подано письмові пояснення на позовну заяву, згідно яких третя особа просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що орендована будівля знаходиться у спільній частковій власності його та [PERSON] , а відтак здійснюється ними спільно. Їх частки у спільному майні не виділені в натурі. Ними спільно було передану в оренду належну їм будівлю як єдиний об`єкт без виділення часток в натурі. Він не надавав своєї згоди на дострокове розірвання договору оренди, а відтак розірвання договору порушить його права. У вступному слові представник позивача підтримав позов, з мотивів, викладених у такому. Представник відповідача у вступному слові позов визнав, зазначивши, що [PERSON] не виходить на зв`язок, а тому отримання згоди від нього на розірвання договору є неможливим. Третя особа в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав. Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши надані докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в розмірі Ѕ кожному належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.15, 117/. 09 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] як орендодавцями, та ПП «НАТТЕКС» в особі директора Гашевського С.Г. як орендарем укладено договір оренди нежитлової будівлі цеху по виробництву текстильних виробів, що розташоване за адресою: [ADDRESS] /а.с.10-13/. Відповідно до п.1.3 вказаного договору оренди, орендована будівля передається орендодавцями в оренду одночасно з підписанням цього договору. Строк дії договору розпочинається з дати підписання його сторонами і закінчується 31 грудня 2023 року (п.2.1 Договору). За оренду будівлі орендар сплачує орендну плату в розмірі 30\~000 грн. за один рік (п.2.2 Договору). Нарахована плата розподіляється між орендодавцями в рівних долях. Розрахунки з орендодавцями здійснюються один раз на рік до 01 квітня наступного року за попередній рік (п.2.3 Договору). Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати орендну плату (п.3.2.1 Договору). Пунктом 4.2. договору передбачено, що сторони мають право дострокового припинення цього договору, а саме: у випадку згоди двох сторін, яка оформлюєтьсґ письмово та підписується уповноваженими представниками сторін; у випадку неналежного виконання чи невиконання умов цього договору однією із сторін. При цьому, сторона, яка виявила невиконання або неналежне виконання іншою стороною умов цього договору повинна сповістити про це іншу сторону у письмовій формі, а також поставити вимогу усунути виявлені порушення. У випадку невжиття стороною заходів по усуненню виявлених правопорушень протягом 14-ти днів з дати отримання письмового повідомлення іншої сторони, ініціююча сторона має право ставити питання про дострокове розірвання договору. У зв`язку із неналежним виконанням умов вищевказаного договору, [PERSON] 03.01.2020 року подала директору ПП «НАТТЕКС» претензію-попередження в порядку досудового врегулювання з вимогою погасити у строку до 01.02.2020 року заборгованість, яка виникла у відповідача перед нею, по сплаті орендної плати за 2017 -2018 роки в розмірі 30000 грн. /а.с.17/. Як вбачається з довідки №2 від 02.03.2020р., виданої заступником директора ПП «НАТТЕКС», згідно Договору оренди нежитлової будівлі від 09.12.2013р. орендодавцю [PERSON] орендна плата не виплачена за 2017-2018 роки у сумі 30 000 грн. /а.с.16/. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст.356 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.1 ст.358 ЦК України). Відтак, [PERSON] та [PERSON] підписуючи вищезгаданий договір оренди як сторона договору орендодавець, діяли за спільною згодою та взяли на себе права та обов`язки, визначені згаданим договором. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України). Отже , зазначеними нормами встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. \~За загальним\~правилом,\~ договір\~може бути\~розірвано за\~згодою його\~сторін.\~Про зміну\~та розірвання\~договору сторони\~вправі домовитися\~у будь-який\~час на\~свій розсуд.\~ Розірвання договору в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором. Односторонню відмову від договору, як безпосередню підставу його розірвання та його зміни, слід відмежовувати від пред`явлення вимоги про розірвання договору на розсуд однієї із його сторін. Одностороння відмова від договору, відповідно до змісту ч. 3 ст. 651 ЦК, безпосередньо тягне правові наслідки розірвання або зміни договору. Пред`явлення вимоги про розірвання безпосередньо таких наслідків не передбачають. В останньому випадку розірвання договору може відбутися або за домовленістю між сторонами або, у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу про розірвання договору, за рішенням суду.\~ Звертаючись із позовними вимогами щодо дострокового розірвання договору в односторонньому порядку, саме на позивача покладається обов`язок зазначити підстави такого розірвання, що передбачені законом чи умовами договору. За змістом ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитись від договору найму та вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом 3-х місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення про відмову від договору. Одночасно, статтею 783 ЦК України передбачено право наймодавця вимагати розірвання договору, якщо: наймач користується річчю всупереч умов договору або призначенню речі, наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі, наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі, наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача. Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору оренди від 09.12.2013 № 324, [PERSON] вказує на наявність заборгованості по орендній платі перед нею з посиланням на п. 4.2 договору, що має право на дострокове розірвання договору. Однак, позивач не наводить жодних доводів щодо відсутності згоди відповідача на розірвання договору та не подає жодних доказів того, що ставлячи вимогу саме про розірвання договору оренди в односторонньому порядку, діє за спільною згодою іншого співвласника майна орендодавця, як сторони договору. Як убачається з письмових пояснень представника третьої особи, [PERSON] не заявляв та не давав згоди на розірвання договору оренди від 09.12.2013. Більше того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про сповіщення однієї із сторін договору ( [PERSON] ) іншою стороною про намір розірвати договір оренди, а також підстави такого розірвання, зокрема наявність заборгованості по орендній платі перед ним. При цьому, як позивачем так і відповідачем, який позов визнав, не вчинялось жодних дій для розірвання договору за згодою сторін, а також не ставляться вимоги про розірвання договору саме до сторони, яка не виявляє бажання розривати такий. Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди та звільнення Ѕ орендованої будівлі, а тому такі слід залишити без задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі, то така підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1\~статті 762 ЦК України\~передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором. Згідно\~ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1\~ст.612 ЦК України\~визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Як уже згадувалось вище, у ПП «НАТТЕКС» наявна заборгованість перед [PERSON] по орендній платі за 2017-2018 роки по договору оренди від 09.12.2013 в розмірі 30 000 грн., що визнається відповідачем, та така на вимогу позивача не погашена. Отож, зважаючи на те, що відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань по сплаті орендної плати, внаслідок чого виникла наявність заборгованості перед позивачем, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення такої заборгованості. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає до стягнення витрати на сплату судового збору в розмірі 840,80 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (вимога майнового характеру про стягнення 30\~000 грн. заборгованості оплачується у розмірі 1% від ціни, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатної особи, що станом на день звернення до суду становило 840,80 грн.).

Outcome: approved