Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Яготинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, в котрому вказала, що згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 10.12.2013 року із [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 жовтня 2013 року. На виконання зазначеного рішення Яготинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 382/2495/13-ц, на підставі якого Відділом державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції Київської області відкрито виконавче провадження. Проте, відповідач протягом тривалого часу не сплачує аліментів, які стягуються за вказаним рішенням суду та допустив утворення заборгованості по сплаті щомісячних сум аліментів. Відповідач не здійснював та не здійснює ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання доньки. Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментах станом на 01 серпня 2020 року заборгованість [PERSON] по аліментах становить 102 080 грн. 29 коп.. У добровільному порядку відповідач не бажає утримувати дитину, сплачувати борги по аліментах та неустойку. Відповідно до постанови Яготинського районного суду Київської області від 30.07.2019 року відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 183-1 КупАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді 240 годин суспільно-корисних робіт. Але і цей захід не справив на [PERSON] вирішального значення, він все так же не працевлаштувався та не бере і далі участі в утриманні доньки. Позивачка зазначає про наявність заборгованості по аліментах та необхідність її погашення, відповідачу відомо, що підтверджується розрахунком заборгованості боржника по аліментах. [PERSON] заперечень по сумі заборгованості не доводив, жодного разу нараховану заборгованість не оскаржував, тому позивачка вважає, що підстави для звільнення його від сплати неустойки у суду відсутні. У відповідності до ст. 196 СК України [PERSON] повинен був би сплатити за період з 01.05.2018 року по 01.09.2020 року включно неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у сумі 379 182 грн. 93 коп., проте, законом обмежено розмір суми стягнення: не більше 100 % заборгованості. У зв`язку з цим, неустойка (пеня), що підлягає стягненню з відповідача становить 102 080 грн. 29 коп.. Позивачка просить стягнути з відповідача в якості пені по сплаті аліментів саме суму в розмірі 102 080 грн. 29 коп. та понесені нею витрати з надання правничої допомоги адвокатом. Позивачка та представник позивача в судовому засіданні позовні вимог підтримали та просили задовольнити позовні вимоги, просила судові витрати покласти на відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв від нього не надходило. Суд, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності [PERSON] , оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивачка. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.4-5). Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 10.12.2013 року із [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 жовтня 2013 року (а.с.6). На виконання зазначеного рішення Яготинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 382/2495/13-ц, на підставі якого Відділом державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції Київської області відкрито виконавче провадження АСВП 43410289 (а.с. 24-142). Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментах станом на 01 серпня 2020 року заборгованість [PERSON] по аліментах становить 102 080 грн. 29 коп. та утворилась пеня за прострочення аліментів (а.с. 7-9 та приєднаного до справи виконавчого провадження АСВП 43410289). Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи неустойки, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості по аліментах за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, прийнятому у Постанові ВСУ від 01.07.2015 року по справі 6-94цс15. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Згідно проведеного розрахунку за вказаною формулою, розмір пені за період з 01.05.2018 року по 01.09.2020 року становить 379 182 грн. 93 коп.. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище викладене, а також те, що відповідачем не надано доказів, що відсутністі в нього заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 102 080,29 грн.. Представником позивачки було надано суду Договір-доручення про надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Коваль Л.М. у даній справі від 28.08.2020 року (а.с. 11, 114), до розрахунку додано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 29/20 від 02.09.2020 року на суму 3 000,00 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 15/20 від 02.09.2020 року на суму 5 000,00 грн. (а.с. 146-147), копію ордера серія КС № 615702 (а.с. 12, 143), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3847/10 (а.с. 12 зворотній бік, ст. 145). Відповідно до положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 ст. 137). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137). Позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] 8 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу адвоката та судовий збір. Як передбачено ст. ст. 15, 60, 62 ЦПК України та Законом України «Про адвокатську діяльність», правничу допомогу в суді може надавати адвокат, повноваження адвоката як представника посвідчується довіреністю або ордером. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом розрахунку суми судових витрат та квитанції до прибуткового касового ордеру № 15/20 від 02.09.2020 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 29/20 від 02.09.2020 року позивачкою було сплачено адвокату 8 000,00 грн.. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських послуг, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а й також чи сума їх була обґрунтованою. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved