Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, зазначивши, що з 1977 року вона була зареєстрована і проживала в будинку [ADDRESS] . 20.12.2007 року рішенням виконкому Сиберізької сільської ради № 87 житловому будинку, в якому проживала позивач та присадибній земельній ділянці, була присвоєна нова адреса: [ADDRESS] . 16.02.2017 року на замовлення позивача КП «Чернігівське МБТІ» виготовило технічний паспорт на садибу, яким підтверджується, що домоволодіння позивача складається із житлового будинку, загальною площею 85,7 кв.м.; двох сараїв; погріба; колодязя з питною водою. У травні 2019 року позивач дізналася, що державним нотаріусом Першої Чернігівської ДНК було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на жилий будинок [ADDRESS] на ім`я відповідача [PERSON] , а згідно відомостей зазначених в правовстановлюючому документі, загальна площа успадкованого відповідачем будинку складає 39,2 кв.м. Підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину та підтвердженням належності спадкового майна, був договір дарування від 04.12.2003 року. В той же час, довідкою Сиберізької сільської ради № 404 від 12.12.2016 року підтверджується, що спірне майно, на яке відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину, не належало спадкодавцеві [PERSON] , котра померла [INFO] , так як остання являлася власником будинку [ADDRESS] . Крім того, інформаційною довідкою КП Чернігівське МБТІ від 23.05.2019 року підтверджується, що станом на 31.12.2012 року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано не було. Відповідачеві [PERSON] та її батькові, котрий займався оформленням спадщини, було відомо про наведені обставини, однак вони замовчали цей факт, надавши нотаріусу інформацію і документи, які не відповідають дійсності, після чого отримали правовстановлюючий документ на будинок, який належить іншій особі, а саме позивачеві [PERSON] . Таким чином, позивач просила 1) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , видане 18.04.2019 року державним нотаріусом Першої Чернігівської ДНК на ім`я [PERSON] ; 2) визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснивши, що [PERSON] тривалий час, а саме з 1977 року, на законних підставах володіла житловим будинком [ADDRESS] . 20.12.2007 року вказана вулиця, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, була перейменована на вул.Святомиколаївську, а згодом нумерація будинку була змінена з [NUMBER]. Разом з цим, відповідач [PERSON] має діючий правовстановлюючий документ на будинок [ADDRESS] у цьому ж населеному пункті. Житлові приміщення якими володіють [PERSON] і [PERSON] є різними будинками, мають різну площу, розташовані по різних сторонах однієї і тієї ж вулиці в одному і тому ж населеному пункті, а співпадіння їх адрес виникло внаслідок зміни назви вулиці, поштових адрес, помилок в технічній документації, на підставі яких були виготовлені правовстановлюючі документи. Вказані факти і обставини підтверджуються довідками Сиберізької сільської ради, які маються в технічній документації та були надані на адвокатський запит. За своїми технічними характеристиками домоволодіння якими володіє кожна із сторін є різними, однак усунути невідповідності в правовстановлюючих документах можливо лише шляхом визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, котре було видано [PERSON] Визнання цього свідоцтва недійсним не позбавить відповідача права володіти та користуватися належним їй будинком з прибудинковими спорудами. [PERSON] і [PERSON] не являються родичами, спору про фактичне володіння і користування належним кожній з них житловим приміщенням не існує. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову пояснивши, що з 2003 року згідно рішення Сиберізької сільської ради, будинок [ADDRESS] , належав на праві власності та з 14.11.2003 року був зареєстрований за [PERSON] . 04.12.2003 року [PERSON] , за нотаріально посвідченим договором, подарував вказане житлове приміщення [PERSON] , і з грудня 2003 року право власності на будинок було зареєстровано за обдарованою. Після смерті [PERSON] , котра проживала в м .Чернігові, будинок успадкувала онука померлої - [PERSON] (відповідач по справі), котра також проживає в м.Чернігові. В 2019 році відповідач [PERSON] отримала у встановленому порядку свідоцтво про право на спадщину, і будь-яких правових підстав скасовувати цей документ не існує. Розбіжності та невідповідності в правовстановлюючих документах виникли внаслідок помилок, допущених працівниками ЧМБТІ при виготовленні технічної документації, а також через недбале ставлення працівників Сиберізької сільської ради до виконання своїх обов`язків, однак вказані обставини не можуть бути підставою для задоволення позову, так як між сторонами не існує спору з приводу володіння і користування належними їм будинками. Представник третьої особи - Сиберізької сільської ради в судове засідання не з`явився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] визнає. Представник Першої Чернігівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення, з яких вбачається, що у провадженні нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №496/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] . При підготовці для видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом до КП «ЧМБТІ» було направлено запит про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] та 11.12.2018 року отримано відповідь, що вказане майно належить [PERSON] на підставі договору дарування посвідченого 04.12.2003 року. Крім цього, 21.12.2018 року було зроблено запит до Державного нотаріального архіву Чернігіської області стосовно документів, які посвідчують право власності на будинок, та які були підставою для укладення договору дарування. На запит нотаріуса було отримано копію свідоцтва про право власності від 14.11.2003 року за № [NUMBER], згідно якого колишнім власником будинку значився [PERSON] . Таким чином, подані документи сумнівів у нотаріуса не викликали. З урахуванням викладеного, представник нотаріальної контори у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що 18.04.2019 року державним нотаріусом Першої чернігівської ДНК відповідачеві [PERSON] було видано свідоцтво серії [NUMBER], про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] Вказаний документ посвідчує право відповідача на спадкування житлового будинку [ADDRESS] . За змістом свідоцтва про право на спадщину, нерухоме майно належало [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ріпкинської ДНК 04.12.2003 року та зареєстрованого Чернігівським МБТІ 24.12.2003 року. Нерухоме майно складається із житлового будинку, загальною площею 39,2 кв.м, житловою площею 25,6 кв.м., господарських будівель та споруд. З повідомлення Першої чернігівської державної нотаріальної контори № 871/02-17 від 07.06.2019 року, направленого позивачеві [PERSON] , вбачається, що оспорюване свідоцтво видавалося на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ріпкинської РДНК 04.12.2003 року. Крім того, 21.11.2018 року КП «ЧМБТІ» виготовило технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] та видало інформаційну довідку від 11.12.2018 року, про підтвердження реєстрації права власності цього майна на ім`я спадкодавця. Таким чином, Перша чернігівська ДНК повідомила [PERSON] про неможливість скасувати свідоцтво про право на спадщину від 18.04.2019 року та рекомендувала звернутися до суду для встановлення дійсних власників та вирішення справи по суті. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним ; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, вказаною нормою закону передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Довідкою Сиберізької сільської ради Ріпкинського району № 127 від 12.06.2019 року підтверджується, що згідно по господарських книг за [PERSON] , 1938 року народження, жоден з будинків в с.Сибереж не рахується, а спадкоємцю [PERSON] , довідка про володіння чи користування померлою [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] , не видавалась. Випискою з по господарської книги № 242 від 31.05.2019 року підтверджується, що в 1977 році [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ), і в 2017 році була знята з реєстрації за вказаною адресою. З довідки Сиберізької сільської ради № 241 від 31.05.2019 року вбачається, що згідно інвентаризації домоволодінь (рішення виконкому № 87 від 20.12.2007 року), житловому будинку, розташованому на земельній ділянці, яка надана в користування [PERSON] , була присвоєна поштова адреса: [ADDRESS] . З технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого КП «ЧМБТІ» 16.02.2017 року, вбачається, що володільцем цього майна значиться [PERSON] . До складу домоволодіння входять: житловий будинок; веранда; погріб з шийкою; два сараї; колодязь питний. При цьому, загальна площа житлового будинку становить 85,7 кв.м., житлова площа 38,2 кв.м., і він складається з трьох кімнат, коридору, кухні, двох веранд, комори. В технічному паспорті зазначено, що будинок зведено в 1960 році, а погріб, веранда, колодязь і два сараї збудовані в 1968 році. З інформаційної довідки КП «ЧМБТІ» виданої 23.05.2019 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] не було. Відмітками у паспорті [PERSON] підтверджується, що до 10.01.2017 року місце проживання позивача було зареєстровано по [ADDRESS] , а починаючи з 10.01.2017 року і на час розгляду справі - по [ADDRESS] . З довідки Сиберізької сільської ради № 404 від 12.12.2016 року вбачається, що житловий будинок [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З рішення № 43 від 16.10.2003 року вбачається, що виконавчий комітет Сиберізької сільської ради схвалив матеріали для оформлення права власності, видачу свідоцтва про право власності та проведення Чернігівським МБТІ реєстрації права [PERSON] на будинок [ADDRESS] . У витребуваній судом з Чернігівського МБТІ справі № 2001883 на житловий будинок [ADDRESS] міститься рукописна відмітка: «двійник № 20 Макей, з реєстрацією». Вказана справа заведена на підставі звернення позивача [PERSON] і в ній міститься довідка Сиберізької сільської ради № 37 від 24.01.2017 року про те, що згідно запису в по господарській книзі за обліковим № 02.0170-1, за [PERSON] значиться житловий будинок [ADDRESS] . Зі спадкової справи № 496/2016, заведеної Першою чернігівською ДНК щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2019 року, успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , 20, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ріпкинської державної нотаріальної контори 04.12.2003 року за реєстровим № 3251, право власності за яким зареєстровано Чернігівським МБТІ 24.12.2003 року. Успадкований відповідачем житловий будинок має загальну площею 39,2 кв.м. Житлова площа вказаного будинку становить 25,6 кв.м. Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно сформованим Чернігівським МБТІ за № 2001283 від 14.11.2003 року, та свідоцтва про право власності від 14.11.2003 року, підтверджується, що за [PERSON] був зареєстрований житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 39,2 кв.м. та житловою площею 25,6 кв.м. З договору дарування від 04.12.2003 року вбачається, що [PERSON] прийняла в дар від [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] мав 25,6 кв.м. житлової площі. В інвентаризаційній справі № 5284 на домоволодіння по [ADDRESS] міститься витяг про реєстрацію права власності від 14.11.2003 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.11.2003 року, з яких вбачається, що [PERSON] , належав житловий будинок, сарай та погріб по вул . [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Сиберізької сільської ради 14.11.2003 року та зареєстрованого в Чернігівському МБТІ. З технічної характеристики житлового будинку, будівель та споруд, які належали [PERSON] , вбачається, що всі споруди були зведені у 1948 році, загальна площа будинку складала 39,2 кв.м., а житлова 25,6 кв.м. Таким чином, в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи представника позивача про те, що будинки якими володіють сторони в с.Сибереж Ріпкинського району, є різними житловими приміщеннями, різної площі, з різним місцем розташування, різними роками побудови, однак з незалежних від волі позивача і відповідача обставин, правовстановлюючий документ який було видано на ім`я [PERSON] містить невірну адресу місця знаходження нерухомості, і в позасудовому порядку виправити вказану невідповідність не представляється можливим. Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з п.п.4.12 п.4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22.02.2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Пунктом 4.14. «Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину» визначено, що нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами встановлено, що під час реєстрації за [PERSON] права власності на житловий будинок, та при посвідченні договору дарування будинку [PERSON] на користь [PERSON] в 2003 році, працівниками Сиберізької сільської ради, Чернігівського МБТІ та Ріпкинської РДНК, не були з усією повнотою і ретельністю перевірені та співставлені документи про дійсну адресу нерухомого майна, що в подальшому призвело до невірного зазначення місця розташування цього майна у свідоцтві про право власності, виданого на ім`я [PERSON] , у в договорі дарування будинку на ім`я [PERSON] та в свідоцтві про право на спадщину, виданому на ім`я [PERSON] Вказана невідповідність обмежує не лише право позивача [PERSON] на вільне володіння, користування та розпорядження належним їй майном, але і ускладнює для відповідача [PERSON] реалізацію аналогічних прав щодо майна, яке було нею успадковано. Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, позицію Сиберізької сільської ради та Першої Чернігівської державної нотаріальної контори щодо спірних правовідносин, неможливість для сторін в позасудовому порядку врегулювати спір та з огляду на положення ст.1301 ЦК України, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину, яке було видано [PERSON] , підлягає визнанню недійсним. В той же час, вимога позивача про скасування свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім`я [PERSON] , задоволенню не підлягає оскільки в даному випадку такий спосіб захисту не передбачений законодавством. Визнання сторонами та Сиберізькою сільською радою факту належності позивачеві житлового будинку в с.Сибереж, а також підтвердження вказаного факту документами наявними у справі, з урахуванням положень ст.ст.16, 321 ЦК України, дає суду підстави для висновку про необхідність задоволення вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на нерухоме майно, яке не зареєстровано у встановленому порядку. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем на оплату судового збору необхідно покласти на відповідача. Разом з цим, суд не вбачає підстав для покладення на [PERSON] витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн., які обумовлені в договорі про надання адвокатських послуг від 10.06.2019 року, укладених між позивачем [PERSON] та її представником. Так, у відповідності до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.2-4 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат віднесено: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В матеріалах справи відсутні детальний опис робіт, виконаних адвокатом, здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги, а також докази того, що адвокатам були прийняті від позивача кошти і оформлені відповідні платіжні документи.

Outcome: partial