Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 30 жовтня 2007 року [PERSON] позичив у неї 500 000 грн. Повернути запозичені грошові кошти відповідач зобов'язався у строк до 30 грудня 2012 року. На підтвердження укладення договору позики, його умов та факту передання нею відповідачеві визначеної грошової суми, останнім було складено розписку. В зазначений строк відповідач позику не повернув, добровільно сплатити суму боргу відмовляється. Крім того, як вбачається зі змісту розписки, умовами позики не заборонено нарахування процентів від суми позики, а тому, за таких обставин, вона має право вимагати від відповідача сплатити їй проценти за весь період фактичного користування грошовими коштами в сумі 762 938 грн. 38 коп. Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, останній зобов'язаний сплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за веесь час прострочення (з 01.01.2013 по 31.03.2014 року). На підставі наведеного, позивачка звернулась до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь борг за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення в сумі 517 650 грн. 00 коп., а також проценти від суми позики в сумі 762 938 грн. 38 коп. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що з позовними вимогами [PERSON] згоден, зобов'язується погасити борг на протязі п'яти років. Крім того, оскільки він знаходиться за межами м. Києва та не може бути присутній в судовому засіданні, просить розглянути справу у його відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, з урахуванням заяви відповідача, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішенню спору по суті, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході судового розгляду встановлено, що 30 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивачка позичила в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 500 000 (п'ятсот тисяч) грн., а відповідач зобов'язався їх повернути до 30 грудня 2012 року. Факт одержання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою, власноручно написаною останнім в момент передачі йому суми позики. Оригінал даної розписки досліджувався в ході судового розгляду та приєднаний до матеріалів даної справи. У вищевказаній розписці зазначено, що [PERSON], [INFO], паспорт Серії [NUMBER], виданий Ленінградським РУГУ МВС України вм. Києві 19 лютого 2000 року, зареєстрований в [ADDRESS], 30 жовтня 2007 року взяв в борг у [PERSON] 500 000 грн., та зобов'язується повернути борг до 30 грудня 2012 року. Як пояснила позивачка в судовому засіданні, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, борг не повернув, у зв'язку з чим вона була змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Крім того, до позовної заяви [PERSON] додала розрахунок процентів від суми позики за період з 01.11.2007 по 01.05.2014 року та розрахунок втрат від знецінення грошових коштів за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 01.01.2013 по 31.03.2014 року. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з наступного. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України, а саме частиною першою вказаної статті передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, в ході судового розгляду достовірно встановлено, що відповідач дійсно отримав у позивачки грошові кошти в борг, що підтверджується відповідною розпискою, написаною [PERSON], та на даний час борг відповідачем не повернуто. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмі і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, на підставі зазначеного та враховуючи те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, умови договору позики не виконав, грошові кошти, отримані в борг у позивачки не повертає, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а саме вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки борг за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення (з 01.01.2013 по 30.04.2014 року) в сумі 517 650 грн. 00 коп., а також проценти від суми позики в сумі 762 938 грн. 38 коп. (за період з 01.11.2007 по 01.05.2014 року). Також, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 3 654 грн. 00 коп.

Outcome: approved