Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що 04 липня 2009 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ВЛ №236371, виданим Чкаловською селищною радою Чугуївського району Харківської області. 26 березня 2004 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого зробила наступне розпорядження: «Все моє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що мені буде належати на день смерті, і на що я за законом матиму право заповідаю [PERSON]». Заповіт посвідчено секретарем виконкому Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області [PERSON], зареєстровано в книзі записів нотаріальних дій за №191. Спадкодавиця заповіт не змінювала та не скасовувала, про що свідчить відмітка секретаря Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області [PERSON] від 07.08.2009 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається з приватизованої земельної ділянки, площею 2,99 гектарів, яка розташована на території Чкаловської селищної ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала спадкодавиці на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-XР №033389, виданого 20 серпня 2002 року Виконавчим комітетом Чкаловської селищної Ради народних депутатів на підставі рішення Чкаловської селищної Ради народних депутатів від 09 жовтня 2001 року №233 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11703, та квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належала спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності серії САА №070794, виданого 17.02.2004 року Кочетоцьким державним виробничим управлінням житлово-комунального господарства. [PERSON] звернулася до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з тим, що заповіт не відповідає чинному законодавству. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У зв'язку з вище наведеним позивачка змушена звернутись до суду, оскільки не може оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву з прохання розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Представники третіх осіб - в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали заяви, згідно яких просили розглядати справу у їх відсутності та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04 липня 2009 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ВЛ №236371, виданим Чкаловською селищною радою Чугуївського району Харківської області. 26 березня 2004 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого зробила наступне розпорядження: «Все моє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що мені буде належати на день смерті, і на що я за законом матиму право заповідаю [PERSON]». Заповіт посвідчено секретарем виконкому Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області [PERSON], зареєстровано в книзі записів нотаріальних дій за №191. Спадкодавиця заповіт не змінювала та не скасовувала, про що свідчить відмітка секретаря Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області [PERSON] від 07.08.2009 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається з приватизованої земельної ділянки, площею 2,99 гектарів, яка розташована на території Чкаловської селищної ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала спадкодавиці на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-XР №033389, виданого 20 серпня 2002 року Виконавчим комітетом Чкаловської селищної Ради народних депутатів на підставі рішення Чкаловської селищної Ради народних депутатів від 09 жовтня 2001 року №233 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11703, та квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належала спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності серії САА №070794, виданого 17.02.2004 року Кочетоцьким державним виробничим управлінням житлово-комунального господарства. Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON], в передбаченому законодавством порядку, від спадщини не відмовлялася. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлює, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. [PERSON] при зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, отримала відмову у звязку з тим, що заповіт не відповідає чинному законодавству. У заповіті зазначено: «…зміст статті 535 Цивільного кодексу України мені розяснено…». Станом на 26 березня 2004 року Цивільний Кодекс УРСР вже втратив чинність. Дана ситуація виникла у звязку з тим, що офіційні бланки для складення заповіту на той час ще були старого зразка, тому секретарем виконкому Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області [PERSON] був зроблений відповідний напис. Незважаючи на це, [PERSON] було розяснено положення статті 1241 Цивільного кодексу України (введений в дію від 01.01.2004 року) про право на обовязкову частку у спадщині, а саме: 1. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. 2. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. 3. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. Заповіт складений цілком дієздатною особою, відповідає волі і намірам спадкодавця, та посвідчений посадовою особою, уповноваженою законодавством України на відповідні нотаріальні дії. Спори щодо спадщини, будь-які претензії потенціальних спадкоємців, що могли б оспорювати мої права на спадщину на час подання заяви до суду відсутні. Заповіт відповідає вимогам ст.203 ЦК України, в якій визначено основні критерії чинності правочину. Отже, можна вважати, що умови чинності правочину одночасно є умовами його дійсності, які у загальному вигляді визначені у вищезазначеній статті. Зокрема, це вимоги: 1) відповідності змісту правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) наявність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; 3) вільного волевиявлення учасника правочину, що має відповідати його внутрішній волі; 4) спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлене ним; 5) відповідальність правочинів, які вчиняються батьками або усиновлювачами, правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Таким чином, враховуючи вимоги цивільного права, заповіт [PERSON] має бути визнано належним правочином, адже це не суперечить положенням законів, галузевим законодавчим актам та нормативно-правовим актам, прийнятим відповідно до Конституції України. [PERSON] звернулася до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з тим, що заповіт не відповідає чинному законодавству. У зв'язку з вище наведеним позивачка змушена в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України звернутись до суду, оскільки не може оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved