Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовними вимогами до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу від 23 лютого 2015 року недійсним та визнання за собою право власності на [ADDRESS]. В обґрунтування поданого позову посилалась на те, що їй стало відомо, що належна їй [ADDRESS] була продана 23 лютого 2015 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], власником якої на теперішній час є [PERSON], чоловік приватного нотаріуса [PERSON], яка допомагала позивачці отримати позику 16 жовтня 2013 року. Так 16 жовтня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір іпотеки [ADDRESS], за яким в рахунок забезпечення отриманої позики в сумі 73200 грн. нею було передано спірну квартиру в іпотеку [PERSON] Станом на липень 2015 року вона сплатила по договору позики-іпотеки 42000 грн, які передавалися нею щомісяця приватному нотаріусу [PERSON], яка знаходиться по пр. Перемоги 111 в м. Маріуполі, для подальшої передачі [PERSON], яка їй надавала позику. Так останнього разу нею було передано 2000 грн. [PERSON], яка запевняла, що позивачці не треба хвилюватись, що в неї квартиру заберуть, бо усі документи на спірну квартиру були у [PERSON] Оскільки її не ставили до відома про продаж її квартири, вона не давала згоди на такий продаж, не узгоджувала ціну предмету іпотеки, не підписувала спірну угоду купівлі-продажу, не отримувала грошові кошти від реалізації такого майна, продовжуючи мешкати в іпотечному житлі, то вважає, що відчуження даної квартири відбувалося у порушення закону. Також вказувала, що на період укладення спірного договору купівлі-продажу від 23 лютого 2015 року була чинна ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якою протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, зупиняється його дія в частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки та на продаж предмета іпотеки. На підставі того, що її право власності було порушено, то просила суд визнати договір купівлі-продажу [ADDRESS] від 23 лютого 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], недійсним, визнавши за позивачкою право власності на зазначену квартиру. За зустрічним позовом [PERSON], поданим до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON], вбачається, що [PERSON] просить суд також визнати договір купівлі-продажу від 23 лютого 2015 року недійсним, посилаючись на те, що належна іпотекодавцю, [PERSON], за договором іпотеки від 16 жовтня 2013 року [ADDRESS] була відчужена 23 лютого 2015 року на підставі договору купівлі-продажу, покупцем за яким є [PERSON], чоловік нотаріуса [PERSON], яку добре знала позивачка та саме у якої в сейфі зберігались правовстановлюючі документи на дві квартири, які перебували у [PERSON] в іпотеці, в тому числі на спірну. Так 16 жовтня 2013 року між позивачкою та [PERSON] було укладено договір іпотеки [ADDRESS], за яким в рахунок забезпечення наданої позивачкою позики в сумі 73200 грн. [PERSON] було передано зазначену квартиру в іпотеку. Вказувала, що вона згоди на продаж даної квартири, як іпотекодержатель, не надавала, з [PERSON] про продаж не домовлялась, участі при укладені угоди не приймала, грошей від продажу не отримувала. Додавала, що за вказівкою нотаріуса [PERSON] підписала довіреність на представлення інтересів [PERSON] близькому знайомому даного нотаріуса, [PERSON], для реєстрації права власності на [PERSON], якщо [PERSON] суми боргу по договору іпотеки від 16 жовтня 2013 року їй не поверне. Однак [PERSON] по зловмисному зговору між [PERSON] та [PERSON], скориставшись довірою позивача, оформила право власності на свого чоловіка, відповідача, на [ADDRESS]. Зазначала, що вона не давала згоди на проведення такого правочину, не давала згоди на розпорядження іпотечним майном, не узгоджувала ціну предмету іпотеки та не підписувала таку угоду, тому вважала, що [PERSON] набув право власності на спірну квартиру неправомірно, яку позивачка не мала наміру продавати. Додавала, що на час укладення спірного договору купівлі-продажу чинною була ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою передбачено, що протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України, та перебуває в іпотеці, зупиняється дія ст. ст. 37, 38, 40 цього Закону. В судовому засіданні [PERSON] наполягаючи на задоволенні заявлених нею вимог просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23 лютого 2015 року належної їй квартири [ADDRESS]. Вказувала, що вона звернулась до [PERSON] про допомогу в отриманні нею позики. [PERSON] порадила їй [PERSON], яка могла надати гроші, на що вона погодилась, бо їй були терміново потрібні кошти на лікування сина. При цьому в забезпечення отриманої позики вона заклала свою квартиру. Також вона домовилась із [PERSON] про щомісячну сплату їй грошових коштів за отриману позику для передання [PERSON] В подальшому вона отримала розписку від [PERSON] про отримання останньою грошових коштів від позивачки. Згодом [PERSON] попросила її оформити довіреність на близьку нотаріусу особу, щоб [PERSON] не мала змоги продати квартиру позивачки, бо у неї була заборгованість з повернення боргу. Усього ж вона повернула [PERSON] близька 42000 грн., бо саме із нею домовилась про передання коштів на користь [PERSON] У спірній квартирі вона мешкала без перерв постійно з моменту її придбання в 2014 році. Заперечувала, що отримувала попередження від [PERSON] про наявність боргу. Про те, що її квартира реалізована вона дізналась лише восени 2015 року. Вважає, що злочинні дії [PERSON] привели до позбавлення належної їй квартири. Додавала, що [PERSON] вона не знала до вересня 2015 року, а [PERSON] вона взагалі не бачила ніколи. В судовому засіданні [PERSON], наполягаючи на задоволенні поданого позову, вказувала, що у неї були дружині стосунки із приватним нотаріусом [PERSON], з якою вона тісно співпрацювала за місцем знаходження нотаріуса, по пр. Перемоги 111 в м. Маріуполі. За пропозицією [PERSON] вона надала гроші [PERSON] під іпотеку [ADDRESS]. При цьому жодних коштів вона не отримувала ані від позичальника, ані від будь-якої особи за цю позику в рахунок її повернення. У вересні 2015 року вона, зустрівшись вперше із [PERSON], дізналась, що та повертала гроші нотаріусу [PERSON], та що предмет застави було реалізовано. Вказувала, що ще раніше вона завдяки нотаріусу [PERSON] оформила довіреність на родича [PERSON] для реалізації прав іпотекодавця, [PERSON], внаслідок своєї зайнятості та хвороби. Однак вона не писала жодних попереджень [PERSON], не знала про продаж [ADDRESS], не отримувала від такого продажу гроші, тому вважає, що шляхом злочинних дій її позбавили іпотечного майна. Також заперечувала проти зняття нею заборони з [ADDRESS]. Відповідач, [PERSON], до суду не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір без його участі, заперечуючи проти задоволення заявлених вимог. Заперечуючи проти поданих до нього позовів, [PERSON] вказував письмово, що [PERSON] та [PERSON] не було доведено їх вимоги. Вказував також, що в момент вчинення оспорюваного правочину не існувало жодних перешкод для його укладання, оскільки нерухоме майно не перебувало під обтяженням, а у представника, який діяв за довіреністю були належні повноваження. Так на підставі заяви [PERSON] про вилучення обтяження з державного реєстру речових прав її представником [PERSON] було вилучено запис про накладення заборони. Договір від 23 лютого 2015 року було укладено від імені продавця на підставі довіреності наданої [PERSON] безпосередньо [PERSON] щодо продажу [ADDRESS]. Додавав, що укладений договір іпотеки від 16 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] не може вплинути на недійсність договору купівлі продажу від 23 лютого 2015 року. Стверджував також, що [PERSON] була обізнана, що іпотекодержатель має намір продати спірну квартиру, бо отримувала відповідне попередження від 21 жовтня 2014 року. Додавав, що [PERSON] не було вчинено жодних дій на спростування факту не повернення нею позики, тому [PERSON] надала довіреність на продаж спірної квартири [PERSON] Вважаючи, що спірний договір купівлі-продажу від 23 лютого 2015 року є законним, то просив суд відмовити у задоволенні поданих до нього позовів. Представник відповідача, [PERSON], яка діє на підставі довіреності, [PERSON], у судовому засіданні заперечуючи проти вимог позивачів, вказувала, що на момент укладення спірного договору від 23 лютого 2015 року жодних обмежень щодо його посвідчення не було, бо [PERSON], який діяв від імені [PERSON], уклав законну угоду купівлі-продажу [ADDRESS], оскільки заборона на відчуження такого майна була знята, а сторони угоди, які мали усі необхідні повноваження, дійшли згоди за всіма умовами правочину. Додавала, що [PERSON] також надавала повноваження [PERSON] на здійснення ним усіх необхідних дій щодо реалізації іпотечного майна за договором іпотеки від 16 жовтня 2013 року. Зазначала, що жодними доказами не було підтверджено посилання позивачів на достовірність їх тверджень. На підставі переліченого просила суд відмовити у задоволенні поданих позовів [PERSON] та [PERSON] Представник відповідача, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], надала суду заяву з проханням вирішити вказану справу за її відсутності, заперечуючи проти задоволення заявлених до [PERSON] вимог. Згідно письмових пояснень представника відповідача [PERSON] вказувала, що вона не отримувала в рахунок повернення позики від [PERSON] грошові кошти для передання їх [PERSON] Додала, що отримувала 2000 грн. від [PERSON] на депозит для передання [PERSON] Однак в подальшому вона повернула 1200 грн. [PERSON], бо [PERSON] вирішила реалізувати іпотечне майно, а 800 грн. пішло на оформлення довіреностей [PERSON] та [PERSON] Додавала, що відсутність порушень з її боку підтверджується висновками нотаріальної палати за численними скаргами позивачів. [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за його відсутності. Приватний нотаріус, [PERSON], у судове засідання не зявилась, просила суд розглянути справу за її відсутності. Надала при цьому письмові пояснення, за якими вона на прохання приватного нотаріуса [PERSON] оформила договір купівлі-продажу [ADDRESS]. Додавала, що [PERSON] її запевнила, що фактично розрахунок за квартиру вже відбувся. Вказала, що документи для оформлення правочину надавала їй саме [PERSON] Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Суд встановив, що згідно із договором іпотеки від 16 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], реєстр № 1117 вбачається, що [PERSON] уклала угоду із [PERSON] про передання іпотекодавцем в заставу квартиру [ADDRESS] для забезпечення виконання [PERSON] основного зобовязання перед [PERSON] з повернення позики, отриманої позичальником у борг в розмірі 73200 грн., що була передана позикодавцем до підписання цього договору та одержана позичальником повністю, та який [PERSON] зобовязалась повернути до 16 жовтня 2014 року наступним шляхом: починаючи з 16 листопада 2013 року [PERSON] зобовязалась сплачувати щомісячно 2000 грн., а 16 жовтня 2014 року - сплатити залишок в сумі 51200 грн. При цьому повернення позики на підставі заяви має відбутися в місті Маріуполі в приміщенні приватного нотаріуса [PERSON] по пр. Перемоги 111 в м. Маріуполі, про що [PERSON] надає заяву про повний розрахунок. Сторони також визначили вартість предмета іпотеки в сумі 100000 грн. Сторони домовилися, що у разі невиконання [PERSON] основного зобовязання, [PERSON] задовольняє свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Сторони домовились, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватися згідно із застереженням про задоволення вимог [PERSON] Умовами договору сторони визначили, що в разі порушення [PERSON] основного зобовязання [PERSON] надсилає письмову вимогу позичальнику про усунення порушення у 30-денний термін, в якій попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання такої вимоги. Про усуненні порушення [PERSON] повинна письмово повідомити [PERSON], яка письмово засвідчує згоду виконання вимоги про усунення порушення. В разі ж невиконання вимоги [PERSON] дострокове виконання основного зобовязання здійснюється шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім цього сторони угоди вирішили, що застереження про задоволення вимог [PERSON] матиме силу договору про задоволення її вимог шляхом передачі [PERSON] права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в разі незадоволення вимоги [PERSON] по виконанню [PERSON] основного зобовязання, та договір іпотеки буде правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за [PERSON], на підставі чого всі зобовязання за цим договором іпотеки вважаються виконаними в повному обсязі, а заборона на відчуження предмету іпотеки має бути знята на підставі відповідного письмового повідомлення [PERSON] Також сторони узгодили, що [PERSON] має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі в рахунок виконання основного зобовязання [PERSON] в разі невиконання такого зобовязання, в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі, покупцеві, на власний розсуд на підставі договору іпотеки, який буде правовою підставою для посвідчення такого договору купівлі-продажу, який є правовою підставою для припинення дії договору іпотеки та зняття заборони на відчуження предмету іпотеки із реєстрацією права власності покупця. Сторони домовились, що вся технічна та інша документація, що є необхідною для реєстрації права власності на предмет іпотеки, зберігається у [PERSON] до виконання всіх умов цього договору, а правовстановлюючі документи на предмет іпотеки передаються [PERSON] у разі належного виконання нею у повному обсязі зобовязання за цим договором. Сторони домовились, що вони мають право уповноважити за довіреністю виконати повністю або частково умови та зобовязання за цим договором іпотеки та основне зобовязання іншу особу. Взаємовідносини сторін угоди в процесі здійснення прав та виконання обовязків за цим договором повинні здійснюватися письмово шляхом особистого вручені під підпис про його отримання (а. с. 6-9). Також згідно із вказаним договором іпотеки від 16 жовтня 2013 року приватний нотаріус [PERSON] наклала заборону на відчуження [ADDRESS], реєстр № 1118 (а. с. 9). Відповідно до попередження від 21 жовтня 2014 року, яке особисто отримала [PERSON] в той же день, вбачається, що за договором іпотеки від 16 жовтня 2013 року за невиконання основного зобовязання по поверненню 73200 грн. [PERSON] попередила [PERSON] про необхідність протягом 30 днів повернути отриману позику, інакше буде звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, [ADDRESS], або шляхом продажу такого предмету іпотеки (а. с. 92). Згідно розписці від 21 жовтня 2014 року приватного нотаріуса [PERSON] вбачається отримання нею 3000 грн. на депозит від [PERSON] для передання [PERSON] в рахунок погашення боргу за договором іпотеки від 16 жовтня 2013 року (а. с. 167). Повернення приватним нотаріусом [PERSON] залишку грошових коштів, отриманих від [PERSON], підтверджується розпискою [PERSON] від 21 жовтня 2014 року про отримання нею 1200 грн. (а. с. 135). Згідно із договором купівлі-продажу від 23 лютого 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом, [PERSON], реєстр № 264, вбачається, що [PERSON], який діяв за довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом [PERSON], 29 жовтня 2014 року, від імені [PERSON], та [PERSON] дійшли угоди, за якою відбувається передача за обумовлену суму грошей покупцеві належної [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом, [PERSON], реєстр № 955, що також підтверджується копією вказаного договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2013 року, за яким [PERSON] придбала цю квартиру у продавця за 60000 грн. Відсутність заборони відчуження або арешту щодо предмету цього договору, відсутність обтяження цього нерухомого майна іпотекою підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 23 лютого 2015 року. Представник продавця також стверджував, що в квартирі, яка відчужується, осіб, які мають реєстрацію місця проживання, немає. Продаж зазначеної квартири відбувся за узгодженою між сторонами ціною, 98000 грн., яку представник продавця отримав від покупця готівкою до підписання цього договору. При цьому за звітом про оцінку даної квартири вбачається, що вона субєктом оціночної діяльності була оцінена у 97774 грн. Сторони також погодили, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, а укладається на вигідних для них умовах. Реєстрація права власності на [ADDRESS] за [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно від 23 лютого 2015 року (а. с. 32-34, 36-38, 39, 44, 45, 46, 47). За шлюбним договором від 28 січня 2009 року, укладеним між подружжям [PERSON] та [PERSON], вбачається, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, яке підлягає державній реєстрації, є особистою власністю того з подружжя, за яким воно зареєстровано (а. с. 40). На підставі заяви від 23 лютого 2015 року [PERSON] вбачається, що приватним нотаріусом [PERSON] було 23 лютого 2015 року знято заборону на відчуження [ADDRESS], яка була накладена на підставі договору іпотеки від 16 жовтня 2013 року, що також підтверджується копією вказаного договору іпотеки (а. с. 65, 66, 89, 90, 91). Згідно із довіреністю від 29 жовтня 2014 року, строком дії до 29 квітня 2019 року, посвідченою приватним нотаріусом [PERSON], реєстр № 784, вбачається, що [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником з питань укладання та належного оформлення договору купівлі-продажу [ADDRESS], із наданням [PERSON] повноважень щодо подання та одержання від імені [PERSON] усіх необхідних документів, отримання за таким договором грошей (а. с. 41, 42). Згідно із довіреністю від 27 жовтня 2014 року, строком дії до 27 жовтня 2019 року, посвідченою приватним нотаріусом [PERSON], реєстр № 781, вбачається, що [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником з питань виконання умов та визначення суми боргу за договором іпотеки від 16 жовтня 2013 року, реєстр № 1117. Зокрема [PERSON] надала повноваження [PERSON] по здійсненню звернення стягнення на предмет іпотеки в разі неналежного виконання [PERSON] основного зобовязання, тобто на [ADDRESS], шляхом проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] на вказану квартиру або укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки за ціною на його розсуд із зняттям заборони на відчуження квартир та реєстрацію іпотек. За цією довіреністю [PERSON] надала право подавити від свого імені [PERSON] та підписувати заяви та інші документи, що стосуються виконання наданих нею повноважень [PERSON], а також із наданням [PERSON] повноважень щодо подання та одержання від її імені усіх необхідних документів, а також щодо отримання грошей у відповідних сумах (а. с. 93). Факт реєстрації [PERSON] [ADDRESS] з січня 2014 року підтверджується копією паспорту позивачки, копією особового рахунку № 4385, наданої ПП «Ваш двір» 22 вересня 2015 року та характеристикою за місцем мешкання останньої (а. с. 5, 171, 173). В той же час відповідно до довідки від 23 лютого 2015 року директора ПП «Ваш Двір» вбачається, що у [ADDRESS] ніхто не зареєстрований (а. с. 35). Відповідно до інформації Орджонікідзевського ВП МВП НП у Донецькій області від 7 грудня 2015 року вбачається наявність у провадженні даного відділу поліції кримінального провадження, досудове розслідування за яким триває, за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України, за фактом шахрайських дій щодо незаконного заволодіння [ADDRESS], доказом чого є витяг з ЄРДР № 1215050790003329 від 26 листопада 2015 року (а. с. 158). Натомість за відомостями Міністерства юстиції України від 18 листопада 2015 року при перевірці скарг [PERSON] та [PERSON] вбачається, що в діях приватного нотаріуса [PERSON] не було виявлено ознак порушення законодавства України (а. с. 174-175). Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі за текстом [PERSON]) в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За ст. 35 [PERSON] Закону в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, де зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. На підставі ст. 36 [PERSON] Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону (за якою іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки); право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві). При цьому за ст. 38 [PERSON] Закону дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Суд зазначає натомість, що за ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». За ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю, яка є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. На підставі ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. За п. 4 Розділу І «Загальну положення» «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вбачається, що перевірка повноважень представників осіб за довіреністю або за законом здійснюється за довіреністю або документом, що підтверджує повноваження законного представника. Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу, а також перевіряє його дієздатність та обсяг наданих йому повноважень. Дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей. На підставі п. 2.14 Глави 2 «Посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна» «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» підставою для припинення іпотеки та зняття заборони відчуження предмета іпотеки у випадку укладення договору купівлі-продажу є заява іпотекодержателя. Згідно із п. п. 75, 78 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, (в редакції, яка була чинна на момент укладення спірного правочину) документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є, крім іншого, визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна. Державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону. Державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки. За п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звернуто увагу судів на те, що за змістом абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. На підставі встановлених судом обставин справи та наведених правових норм суд дійшов висновку, що доводи [PERSON] та [PERSON] не були підтверджені жодними належними доказами. В той же час законність укладення договору купівлі-продажу від 23 лютого 2015 року підтверджується вивченими письмовими доказами по справі. Так 16 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] на підставі договору іпотеки узгодили, що [PERSON] має право від свого імені продати [ADDRESS] в рахунок виконання основного зобовязання [PERSON] в разі невиконання такого зобовязання шляхом продажу предмету іпотеки, та сторони вказаного правочину домовились, що вони мають право уповноважити за довіреністю виконати повністю або частково умови та зобовязання за цим договором іпотеки й основне зобовязання іншу особу. При цьому вся технічна та інша документація, що є необхідною для реєстрації права власності на предмет іпотеки, повинна зберігатись у [PERSON] На підставі довіреності від 27 жовтня 2014 року [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником щодо виконання умов та визначення суми боргу за договором іпотеки від 16 жовтня 2013 року, із наданням йому повноважень з укладення договору купівлі-продажу [ADDRESS] за ціною на розсуд [PERSON], а також із правом зняти заборону на відчуження такої квартири. Крім цього за довіреністю від 29 жовтня 2014 року, яка досі є чинною та не скасованою, реєстр № 784, [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником щодо укладання та оформлення договору купівлі-продажу [ADDRESS], із наданням [PERSON] усіх необхідних повноважень, в тому числі щодо отримання за таким договором грошових коштів. Відсутність на момент укладення спірного договору купівлі-продажу від 23 лютого 2015 року заборони відчуження або арешту [ADDRESS], а також відсутність обтяження цього нерухомого майна іпотекою підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Таким чином судовим розглядом справи доводи позивачів, [PERSON] та [PERSON], про невідповідність нормам закону укладеного 23 лютого 2015 року договору купівлі-продажу [ADDRESS], не підтвердились. Посилання позивачів на ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не може бути прийнято судом, оскільки [ADDRESS] була продана [PERSON] від імені її власника, [PERSON], яка виступала іпотекодавцем за договором іпотеки від 16 жовтня 2013 року, а не іпотекодержателем. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України, за якими зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. На підставі переліченого оскільки в судовому засіданні суд не виявив порушень при укладенні договору купівлі-продажу від 23 лютого 2015 року [ADDRESS] в сенсі положень ст. ст. 203, 215 ЦК України, встановивши, натомість, що вказаний правочин був укладений у відповідності із вимогами діючого на момент його укладення законодавства, то вважає, що у задоволенні заявлених вимог [PERSON] та [PERSON], як таких, що не були доведені в суді, про визнання недійсним договір купівлі-продажу від 23 лютого 2015 року [ADDRESS] із визнанням права власності на зазначену квартиру за [PERSON], слід відмовити.

Outcome: dismissed