Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 15 вересня 2005 року між нею - [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області складено відповідний актовий запис № 509 та видано Свідоцтво про шлюб серії 1-ФМ №003513. Зазначає, що у шлюбі у них з відповідачем народилась дитина, син [PERSON], [INFO], про що 20.06.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 676 та видано Свідоцтво про народження серії 1-ФМ №10663. Пояснює, що спільне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Сімейні стосунки між ними припинено. Вказує, що з наведених вище підстав, збереження їхньої сім'ї та подальше спільне життя з відповідачем є неможливим. Також стверджує, що підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачені ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема - вагітність, недосягнення їхньою спільною дитиною віку одного року, відсутні. Питання щодо утримання спільної неповнолітньої дитини буде вирішуватись в позасудовому порядку. Зазначає також, що відповідно до Довідки ЗКБК «Зірка» від 20.02.2018 року № 320, вона - [PERSON], [INFO], та її неповнолітній син - [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO]. Майновий спір відсутній. При цьому, при вирішенні даного позову вважає за недоцільне застосування судом положень ст. 111 Сімейного кодексу України, оскільки, враховуючи припинення сімейних відносин з відповідачем, відновлення їхніх з ним сімейних відносин є неможливим - надання строку на примирення є недоцільним. Зважаючи на викладене, просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати, судові витрати покласти на відповідача. 12.04.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено підготовче судове засідання на 25.05.2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак, через канцелярію суду 25.05.2018 року подала заяву про розгляд справи без її участі. Водночас, в заяві зазначила, що враховуючи визнання позову відповідачем просить не застосовувати заходи до примирення. Підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та винести рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак, подав 25.05.2018 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що не заперечує проти задоволення позову ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2005 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 15.09.2005 року зроблено відповідний актовий запис № 509, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ № 003513, виданим 15.09.2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФМ № 106363, виданим 20.06.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, де його батьками значаться сторони у справі [PERSON] та [PERSON] З довідки від 20.02.2018 року за № 320, виданої ЗКБК «Зірка», вбачається, що позивач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO]. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем та не бажає з ним проживати. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved