Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з наведеним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що з 2010 року вони з відповідачем проживали у громадському шлюбі. [INFO] народився син [PERSON] , батьком якого згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.08.2010 року записаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Дане свідоцтво про народження також підтверджує факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у громадському шлюбу до реєстрації шлюбу. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30 липня 2014 року між позивачкою та відповідачем по справі 30 липня 2014 року був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за№1260. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №1260, розірвано. Малолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишено на проживання з матір`ю [PERSON] . Рішення набрало законної сили 06.07.2016 року. За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за їх спільні кошти 04.07.2013 року набуто в спільну сумісну власність рухоме майно - транспортний засіб марки CITROEN, модель BERLINGO, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ- В, колір БІЛИЙ, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане ВРЕР м. Івано-Франківськ 04.07.2013 року, вартість якого складає 4500 доларів США, що за курсом НБУ на 27.08.2019р. становить 112 770 гривень. Окрім того, під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: - холодильник LG 2011 року вартістю 12 530 грн., телевізор Sumsung 2012 вартістю 12 530 грн.; шафа-купе і спальню вартістю 30 072 грн.; шафа-купе у коридор вартістю 15 036 грн.; кухонний меблевий набір вартістю 30 072 грн.; ліжко з двома тумбами вартістю 20 048 грн.; газова плита на кухню Gorenije вартістю 7 518 грн., електродуховка Gorenje вартістю 15 036 грн.; кавоварка Saeco вартістю 10 024 грн.; світильники в гостьову кімнату вартістю 10 024 грн.; шафа, стіл та крісла на лоджію вартістю 20 048 грн. Просить постановити рішення, яким встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 28.07.2010р. Визнати майно спільною сумісною власністю та поділити спільне майно подружжя придбане під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на: транспортний засіб марки CITROEN, модель BERLINGO, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В, колір БІЛИЙ, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 112 770 гривень; Визнати за [PERSON] право власності на: холодильник LG 2011 року вартістю 12 530 грн., телевізор Sumsung 2012 вартістю 12 530 грн.; шафу-купе у спальні вартістю 30 072грн.; шафу-купе у коридорі вартістю 15 036 грн.; кухонний меблевий набір вартістю 30 072 грн.; ліжко з двома тумбами вартістю 20 048 грн; газову плиту на кухню Gorenije вартістю 7 518 грн., електродуховку Gorenje вартістю 15 036 грн.; кавоварку Saeco вартістю 10 024 грн.; світильники в гостьову кімнату вартістю 10 024 грн.; шафу, стіл та крісла на лоджію вартістю 20 048 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн. Сторона позивача в судове засідання не прибула. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення повісток та розміщення оголошення на сайті суду, що відповідно до вимог процесуального закону вважається належним способом повідомлення сторони у справі. Відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.06.2016 року, яке набрало законної сили 06.07.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №1260, розірвано. Малолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишено на проживання з матір`ю [PERSON] (а.с.11). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.08.2010 року, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). В своїх постановах Верховний Суд у справі №522/25049/16-ц ВС зазначив, що «Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Такими доказами на думку суду є свідоцтво про таїнство подружжя сторін по справі від 20.07.2008, свідоцтво про народження дитини від 28.07.20210 (а.с. 12-13). Отож суд враховуючи ці докази та зважаючи на відсутність будь-яких контраргументів сторони відповідача приходить до переконання, що слід вважати доведеним факт спільного проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку . Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об`єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ це об`єкт матеріального світу, саме предмети якого є об`єктом права власності. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічну норму містить і п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В той же час при поділі спільного майна подружжя набутого сім`єю суду необхідно встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці, адже сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін. Позивач вказавши, що обсягом спільного нажитого майна за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за їх спільні кошти, є : сторонами 04.07.2013 року набуто в спільну сумісну власність рухоме майно - транспортний засіб марки CITROEN, модель BERLINGO, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ- В, колір БІЛИЙ, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане ВРЕР м. Івано-Франківськ 04.07.2013 року, вартість якого складає 4500 доларів США, що за курсом НБУ на 27.08.2019р. становить 112 770 гривень. Крім того об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: - холодильник LG 2011 року вартістю 12 530 грн., телевізор Sumsung 2012 вартістю 12 530 грн.; шафа-купе і спальню вартістю 30 072 грн.; шафа-купе у коридор вартістю 15 036 грн.; кухонний меблевий набір вартістю 30 072 грн.; ліжко з двома тумбами вартістю 20 048 грн.; газова плита на кухню Gorenije вартістю 7 518 грн., електродуховка Gorenje вартістю 15 036 грн.; кавоварка Saeco вартістю 10 024 грн.; світильники в гостьову кімнату вартістю 10 024 грн.; шафа, стіл та крісла на лоджію вартістю 20 048 грн. Однак жодних підтверджуючих доказів понесення спільних витрат та підтвердження їх вартості суду не надано, а відтак суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову в цій частині вимог за їх недоведеністю. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України, У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обгрунтованими, та такими, що підлягають до часткового задоволення. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial