Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення. В подальшому представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить на праві приватної власності [PERSON], шляхом зобов'язання звільнення земельної ділянки відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що 12 лютого 2013 року вона уклала договір купівлі-продажу у [ADDRESS], згідно якого придбала літню кухню за адресою [ADDRESS]. Даний договір був засвідчений старостою ромського поселення [PERSON] при свідках. В подальшому нею було отримано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, в якому літню кухню зазначено під літерою Е, коштує вона 10 635 гривень. 06.08.2014 року на її ім'я зареєстровано право власності на земельну ділянку за вказаною адресою. Згодом їй стало відомо, що відповідач по справі не мав повноважень продавати їй дане домоволодіння, заволодів та захопив належну їй на праві власності земельну ділянку, систематично погрожує їй та ї сім'ї і вимагає відмовитися від права на земельну ділянку. На підставі наведеного змушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала уточнені позовні вимоги і просила їх задовольнити. Пояснила, що право власності позивача на земельну ділянку по [ADDRESS] підтверджується відповідним свідоцтвом, відповідач зайняв дану ділянку та будівлю, яка на ній знаходиться, чим порушує її права. Крім відповідача в будинку проживають його неповнолітні діти. Факт проживання відповідача та його дітей в будинку, який збудований самовільно і знаходиться на ділянці позивача, підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. Вважає, що вимоги позивача підтверджені належними доказами і підлягають до задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні повністю заперечив проти заявлених вимог і просив у позові відмовити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що згідно технічного паспорту на житловий будинок позивач не є власником майна, а тільки замовником документації. [PERSON] жодним чином не порушує права позивача, на підтвердження цього немає жодних доказів. Зокрема позивачем не надано жодного документу, що саме на земельній ділянці позивача знаходиться будинок, де проживає відповідач з дітьми. З наданих позивачем документів вбачається, що за адресою [ADDRESS] знаходиться земельна ділянка більшої площі, ніж та, яка належить позивачу, за цією адресою знаходить також будинок, який належить іншим особам, однак жодних даних про те, де саме знаходить ділянка позивача, її межі, у справі немає. Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,0558 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Разом з тим, відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за будинковолодінням [ADDRESS] закріплено земельну ділянку площею 910 м.кв. згідно рішення № 250 від 21.09.1954 року, а фактично знаходить ділянка площею 978 м.кв. Як стверджує представник позивача в судовому засіданні, позивачу на праві власності належить частина тієї ділянки, яка була закріплена за будинковолодінням. При цьому позивачем не надано жодних доказів того, яка саме частина земельної ділянки належить йому, не надано її план чи інші документи, що підтверджують межі ділянки. Відповідно до вказаного технічного паспорту на будинок за адресою [ADDRESS] знаходяться житловий будинок літ.А-А1, житловий будинок літ. Е, літня кухня літ. Б, сарай літ.Д. При цьому прибудова літ.А1, житловий будинок літ. Е та літня кухня літ. Б збудовані самовільно. Згідно довідки КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» № 1105 від 27.05.2013 року, індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] (9/300 частки), [PERSON] (103/300 частки), [PERSON] (94/300 частки) та [PERSON] (94/300 частки). Таким чином з матеріалів справи вбачається, що ні позивач ні відповідач не є співвласниками житлового будинку [ADDRESS]. Надана позивачем копія договору купівлі-продажу від 12.02.2013 року не може бути прийнята до уваги судом, оскільки такий договір не відповідає вимогам закону. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. З аналізу досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що позивачем не доведено факт порушення його прав з боку відповідача, не обґрунтовано, в чому саме полягають ці порушення, не надано доказів, що відповідач зайняв належну позивачу земельну ділянку. З копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, наданого представником позивача, вбачається, що [PERSON] разом з своїми неповнолітніми дітьми проживає за адресою [ADDRESS]. Оскільки за вказаною адресою знаходяться ряд будівель і земельна ділянка, що не належить позивачу, суд приходить до висновку, що цим актом жодним чином не підтверджується факт користування відповідачем ділянкою позивача. Інші надані позивачем документи також не містять ніякої інформації і жодним чином не підтверджують ту обставину, на яку він посилається, а саме на користування відповідачем належною позивачу земельною ділянкою і відповідно порушення його прав. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не доведено, в чому саме полягає порушення його прав, а тому його вимоги до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed