Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовною заявою до Дарницького районного суду м.Києва про розірвання шлюбу зареєстрованого із [PERSON] у липні 2013 року, посилаючись на те, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем у неї припинились, спільне життя не склалось, спільного господарства сторони не ведуть, тому вважає, що шлюб зберегти неможливо. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Також позивач просила стягнути з відповідача витрати понесені по сплаті судового збору та на правову допомогу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року провадження у справі відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 26 липня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду заяву, відповідно до змісту якої, він не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 27 липня 2013 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (актовий запис № 588). Від шлюбу подружжя має малолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити як інтересам сторін, так і інтересам їх дітей, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених нею витрат по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Разом з цим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, а за таких обставин вимоги в цій частині є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 21, 24, 110-112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved