Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення. І.Стислий виклад позиції позивача Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що є власником житлового будинку [ADDRESS] та проживає у ньому. Крім неї у вказаному будинку зареєстрований та проживає її син [PERSON] . Чотири року тому він одружився та привів у будинок свою дружину. Разом з невісткою син постійно перешкоджає позивачу користуватись вказаним нерухомим майном, систематично руйнує житлове приміщення, використовує не за призначенням. [PERSON] вказує, що відповідач систематично порушує правила співжиття, разом з дружиною зловживають спиртними напоями, влаштовують конфлікти та суперечки, що створює для її додаткові хвилювання та погіршує стан її здоров`я. Заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. На підставі наведеного, просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні їй житловим будинком шляхом виселення. В судовому засіданні позивач пояснила, що син та невістка постійно вчиняють з нею суперечки, погрожують їй, не дозволять заходити до частини будинку, де вони проживають. Без її дозволу замінили вікна у половині будинку, де вони мешкають, з дерев`яних, які є кращими для здоров`я, на пластикові, змінили двері. Оскільки вона є власником житла, тому більше не бажає, щоб син мешкав у будинку. Представник позивача адвокат Оніщук М.А. просила задоволити позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві та прийняти до уваги, що позивач неодноразово зверталась до відділення поліції щодо дій іі сина [PERSON] ІІ.Стислий виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, про що було подано відзив та вказав, що він зареєстрований і проживає у житловому будинку [ADDRESS] , власником якого з 2005 року є його матір [PERSON] В 2014 році він одружився, і у будинку з ним стала проживати його дружина. І це, на думку, відповідача є головною причиною непорозумінь з матір`ю та її бажання виселити його з житла. Будинок поділений фактично на дві ізольовані частини, в одній проживає він з дружиною, а в іншій його матір з онуком. У тій частині, де він мешкає, він зробив ремонт, змінив вікна, двері, тому усі покликання позивача на те, що він псує житловий будинок та використовує його не за призначенням не відповідають дійсності. У частині будинку, де проживає позивач, він не заходить. Позивач при будь-якій суперечці викликає працівників поліції для того, щоб створити усі умови для неможливого проживання. Відповідач також вказав, що іншого житла він не має, є інвалідом ІІІ групи, джерелом його доходу є пенсійні виплати, а тому він не має фінансової можливості винаймати з дружиною житло. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача адвокат Удод В.Ф. в судовому засіданні вказав, що основною причиною конфліктів, що виникають між сторонами, є сімейні непорозуміння між позивачем та невісткою, а не вчинення відповідачем будь-яких дій, які б порушували правила співжиття чи будь-які житлові права [PERSON] . Крім того, просить прийняти до уваги, що його довіритель є інвалідом з дитинства у зв`язку із психічним розладом, а тому він іноді буває нестриманий. ІІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 04.10.2019 року було відкрито провадження у цивільній справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 18.10.2019 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву. 29.10.2019 року стороною позивача було подано відповідь на відзив. 29.10.2019 року представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог в частині адреси житлового будинку, однак в судовому засіданні представник вказала на підтримання позовних вимог у первісній редакції. 04.11.2019 року підготовче провадження було закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. ІV. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9210691 від 08.12.2005 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Із довідки Березнівської міської ради Рівненської області від 26.09.2019 року №4322 встановлено, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1984 року народження, та [PERSON] ,1987 року народження. Згідно акту від 01.10.2019 року, складеного комісією виконавчого комітету Березнівської міської ради, при обстеженні житлового будинку [ADDRESS] було встановлено, що згідно будинкової книги за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , без реєстрації у будинку проживає [PERSON] . Як вбачається із довідки до акту огляду МСЕК серія РВН №0191419 [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства. Згідно рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 06.11.2008 року [PERSON] визнана недієздатною, її опікуном призначена матір [PERSON] [PERSON] є опікуном [PERSON] , [INFO] (рішення виконавчого комітету Березнівської міської ради Рівненської області від 25.11.2008 року). Відповідно до листів Березнівського ВП Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області від 25.07.2019 року, 13.08.2019 року повідомлення [PERSON] щодо фактів вчинення сварки відносної неї її сином [PERSON] , а також по факту вчинення сімейної сварки щодо неї невісткою було розглянуто органом поліції, за результатами чого було складено протоколи про адміністративне правопорушення. Згідно постанови Березнівського районного суду Рівненської області від 29.07.2019 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП по факту, що 22.07.2019 року за місцем проживання в [ADDRESS] під час конфлікту зі своєю матір`ю [PERSON] ображав її нецензурними словами та намагався вчинити бійку. Із свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.03.2015 року. Згідно посвідчення серія [NUMBER] [PERSON] є інвалідом з дитинства ІІІ групи. V.Норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Відповідно до вимог ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. У відповідності до положень ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як на підставу заявлених позовних вимог позивач [PERSON] покликається на наявність обставин, визначених ст.116 ЖК України, які передбачають можливість виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення. Згідно положень ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не з призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винним на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Аналіз вищевказаних правових норм дозволяє дійти до висновку, що предметом доказування у вказаній цивільній справі є вчинення відповідачем [PERSON] : 1)дій, що руйнують чи псують жиле приміщення, 2)або використання житла не з призначенням, 3)або систематичне порушенням правил соціального співжиття. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказала, що відповідач разом із дружиною постійно перешкоджають їй користуватись житловим приміщенням, систематично руйнують житлове приміщення, використовують його не за призначенням, однак будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин [PERSON] суду не представила. Той факт, що відповідач без її дозволу провів заміну у частині будинку, де він проживає, старих дерев`яних вікон на пластикові, а також замінив двері суд не розцінює як вчинення ним дій, що руйнуючи чи псують житлове приміщення. Також позивач покликається і на систематичне порушенням [PERSON] правил соціального співжиття, що полягає у вчиненні з нею постійних сварок і конфліктів, при цьому заходи громадського впливу є безрезультатними. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з відповідними змінами на підставі ППВСУ № 13 від 25.12.1992) зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 25.04.18 року у справі № 295/16994/15 - ц, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України мають враховуватися порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в інших правовідносинах та не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням. На підтвердження порушення відповідачем [PERSON] правил співжиття у спільному житловому приміщенні позивач надав суду як доказ постанову суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та повідомлення органу поліції про складення відносно [PERSON] протоколів про адміністративне правопорушення. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача на час розгляду справи наявна лише одна постанова суду щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, інший протокол про адміністративне правопорушення був повернутий судом до органу поліції для його належного оформлення. Будь-яких інших доказів вчинення відповідачем дій щодо порушення правил співжиття сторона позивача суду не представила. Оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що вони не підтверджують факту систематичності порушення відповідачем правил співжиття, тривалої антигромадської поведінки відповідача. VІ. Висновок суду. Таким чином, на підставі досліджених доказів суд вважає, що позивачем [PERSON] не доведено наявність визначених ст.116 ЖК України підстав для виселення відповідача [PERSON] , а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed