Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], просила ухвалити рішення про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком №51 по вул. Кірова в смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку №51 по вул. Кірова в смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області. В даному будинку зареєстровані відповідачі, які фактично не проживають за місцем реєстрації більше двох років, оскільки мають інше житло. В зв'язку з необхідністю оформлення субсидії на житлово - комунальні послуги, змушена звертатися до суду, оскільки відповідачі добровільно не виписалися з її житла. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити повність. Проти заочного рішення справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, поважних причин своєї неявки, заяв про розгляд справи за їх відсутності та заперечень щодо позову до суду не надали. З огляду на ті обставини, що представник позивача не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає можливим провести такий розгляд на підставі наявних у справі доказів . Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку №51 по вул. Кірова в смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30.01.2015 року (а.с. 5) та копією [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.01.2015 року (а.с.6). Згідно довідок Виконкому Довбиської селищної ради Баранівського району Житомирської області №1892 від 07.08.2015 року та №2142 від 09.09.2015 року (а.с.7,8) [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою [INFO]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], надала показання, що відповідачі по справі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають із позивачкою більше трьох років. Вказує на те, що відповідчі виїхали на постійне місце проживання в смт.Марянівка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], вказала, що [PERSON] не проживає з позивачкою більше 20 років, а інші відповідачі не проживають в [INFO] більше ніж 3 роки. Обгрунтування позивача, за якими відповідачі не проживають у її будинку більше двох років, не спростовані. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до вимог частини 2 статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на зазначене суд вважає, що відповідачі, які понад рік без поважних на те причин не проживають в будинку позивача, втратили право на користування цим житлом. Факт знаходження на реєстраційному обліку відповідачів в домоволодінні позивача позбавляє останню можливості розпоряджатися належним їй на праві приватної власності будинком в повній мірі, зокрема вирішити питання про отримання субсидії . Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені норами ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком №51 по вул. Кірова в смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області. Вказані обставини свідчать про наявність законних підстав для ухвалення рішення.

Outcome: approved