Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи його тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку 1970 року побудови, та господарських будівель по [ADDRESS]. За життя мати не оформила на вказаний будинок відповідні правовстановлюючі документи. Спадкоємцем за законом після смерті матері є позивачка, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок в нотаріальній конторі вона не має можливості через відсутність на нього правовстановлюючих документів, про що і отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до порядку прийняття спадщини, якій існував на час її відкриття, позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки доглядала за домогосподарством - проводила ремонт будинку, користувалась присадибною земельною ділянкою, сплачувала податки. Отже, через відсутність правовстановлюючих документів вона не може оформити своїх спадкових прав, а тому просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], а саме житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] (а.с. 31-33) В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, її представник [PERSON] позов підтримала за викладений в позовній заяві обставин, просить його задовольнити та визнати за позивачкою [PERSON] право власності на нерухоме майно в порядку спадкування - житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS], який рахується за матір'ю позивачки [PERSON] Також на підтвердження родинних відносин між спадкоємцем - позивачкою [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] просить допитати в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] Пояснила, що [PERSON], яка померла [INFO] в с.Станіславчик мала двох дочок - [PERSON], яка на даний час померла, спадщину не прийняла та [PERSON]- позивачку у справі. [PERSON] - єдиний живий спадкоємець першої черги, яка прийняла спадщину після смерті матері, оскільки розпорядилась майном померлої. Про складання заповіту [PERSON] на земельну частку (пай) їй нічого не відомо, однак оспорювати ці обставини позивачка не має наміру. Представник відповідача - Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області - сільський голова Перепечай В.М. в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій позов [PERSON] визнає, просить справу розглядати без участі представників сільської ради (а.с. 115). Враховуючи те, що сторона скористалась своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутність, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить розгляд справи за відсутності представника відповідача та позивачки, оскільки її інтереси представляє представник. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], оглянувши позовну заяву, заяву представника відповідача, матеріали інвентаризаційної справи № 878 домоволодіння в по [ADDRESS], матеріали спадкової № 392/1212 до майна померлої [INFO] [PERSON], дослідивши письмові докази, вважає, що визнання представником відповідача позову необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує будь-чиїх прав та інтересів, а позов слід задовольнити. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] (а.с. 4, 6, 7, 8), після смерті якої відкрилась спадщина. Однак у прізвищах позивачки в свідоцтві про її народження та одруження, що виконані російською мовою міститься розбіжність із прізвищем померлої спадкодавиці, що зазначене у свідоцтві по її смерть, яке виконане українською мовою. Відповідно до особистого рахунку [NUMBER] [PERSON] за період з 1955 р. по 1957 р. членами сім'ї [PERSON] є дочка [PERSON], 1934 р.н., та [PERSON], 1940 р.н. (а.с. 96-97) Свідок [PERSON] суду показала, що позивачку знає як односельчанку, вони разом працювали 80-х роках на пекарні в с. Станіславчик. Знає також, що мати позивачку звали [PERSON], і прізвище позивачки до шлюбу було також [PERSON]. Позивачка, її мати - [PERSON] та її сестра [PERSON] - вони всі проживали в [ADDRESS]. Батька позивачки вона не знає. Свідок [PERSON] суду показала, що знає позивачку як сусідку, вона проживала через 3 хати від свідка. Знайомі з позивачкою ще з дитинства. Знає що [PERSON] є матір'ю позивачки. Позивачка з матір'ю, бабою та сестрою [PERSON] до заміжжя позивачки проживали всі разом в [ADDRESS]. Разом із ними також проживав батько позивачки, який загинув на фронті. Згідно довідок №474 від 24.03.2015 р., №473 від 24.03.2015 р. та № 565 від 15.04.2015 р. Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області житловий будинок в [ADDRESS] належав померлій [INFO] [PERSON] та розташований на присадибній земельній ділянці розміром 0,61 га, згідно погосподарської книги №333/1 номер об»єкта погосподарського обліку №0012-1, спадкоємицею після її смерті є її дочка - позивачка [PERSON]., яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та управління майном, розпорядилася домашніми та особистими речами померлої, розпорядилась домашніми та особистими речами померлої в січні 1998 року доглядала за домогосподарством, сплачувала податки, обробляла землю. (а.с. 16 ,17,42) З витягів з погосподарських книг вбачається, що спірне домоволодіння по [ADDRESS] рахується за [PERSON] (а.с. 34-38) Згідно рішення Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 16.05.1996 р. [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку орієнтовною площею 0,61 га в межах [ADDRESS], в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,36 га. (а.с. 39-40) Згідно довідки № 2.18-186 від 14.04.2015 р. Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області - виконавчим комітетом Станіславчицької сільської ради відмовлено в оформленні права власності на майно, яке складається із житлового будинку по [ADDRESS], на яке відсутні правовстановлюючі документи в зв'язку з проживанням на території ради спадкоємця першої черги. (а.с. 41) 24.03.2015 р. позивачка звернулась до Жмеринської районної державної нотаріальної контори для отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], належний її матері [PERSON], яка померла [INFO] Однак постановою державного нотаріуса № 236/02-31 від 24.03.2015 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями виданих на ім'я померлої [PERSON] (а.с. 15) Відповідно до витягів зі спадкового реєстру №№ 39963626, 39963613 від 24.03.2015 р. [PERSON] заповітів не залишала,спадкових договорів не укладала, спадкові справи після її смерті не відкривались та свідоцтва про право на спадщину не видавались. (а.с. 18, 19) Суд не приймає до уваги зазначені витяги зі спадкового реєстру, оскільки відповідно до матеріалів спадкової справи № 392/1212 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 106-114) встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO] залишила заповіт на ім'я [PERSON], яким останньому заповіла належне їй право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності КСП «Поділля» с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області розміром 2,91 в умовних кадастрових гектара посвідчене сертифікатом серії [NUMBER] виданим Жмеринською РДА 11.03.1997 р. На підставі вказаного заповіту спадкоємцю [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.09.2002 р. на вказане майно. Згідно висновку звіту про технічний стан об'єкту нерухомого майна по [ADDRESS], встановлено його задовільний стан. При проведенні в подальшому поточних ремонтів не рідше одного разу на два роки існуючі приміщення житлового будинку з господарськими будівлями можуть експлуатуватись. Але в зв'язку з моральним та фізичним устарінням оздоблювальних матеріалів пропонується виконати капітальний ремонт або реконструкцію приміщень. Існуючі житловий будинок з господарськими будівлями придатні для експлуатації. Експлуатація приміщення лише за призначенням (а.с. 58-95). В судовому засіданні судом оглянуто матеріали інвентаризаційної справи № 878 на домоволодіння по [ADDRESS]. Згідно довідки № 32 від 18.03.2015 р. (а.інв. спр. 17), яка міститься в матеріалах інвентаризаційної справи спірного домоволодіння, реєстрація прав власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилась. Станом на 16.03.2015 р. на земельній ділянці площею 5915 кв.м розташовано: шлакобетонний житловий будинок літ. «А» 1970 року побудови, загальною площею 69,1 кв.м, в тому числі житловою площею 42,0 кв.м; цегляна веранда літ. «а» 1970 року побудови; ганок бетонний 1970 року побудови; сарай з черепашника літ. «Б» 1970 року побудови; сарай з черепашника літ. «б» 1970 року побудови; сарай з черепашника літ. «В» 1970 року побудови; погріб з шиєю з черепашника літ. «Г» 1970 року побудови; ворота з хвірткою металева № 1; огорожа з штахетника № 2. Згідно копії технічного паспорту, виготовленого 16.03.2015 р., на спірне домоволодіння (а.с. 10-14) та матеріалів інвентаризаційної справи самочинних споруд не встановлено та спірний будинок складається із: житлового будинку «А», 1970 року побудови, загальною площею 69,1 кв.м, житловою площею 42,0 кв.м.; веранди «а» 1970 року побудови; ганку; сараїв «Б», «б» та «В», 1970 року побудови; погріба з шиєю «Г» 1970 року побудови; огорожі №2, воріт з хвірткою №1. У 1970 році (на час завершення будівництва) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно з абзацом 2 пункту 6 цієї Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до абзацу 2, 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO], прийняття спадщини позивачкою має регламентуватись ЦК УРСР. Відповідно до ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ст.527 ЦК України 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до п.1. ч.1 статті 549 ЦК України 1963 року дією, що свідчить про прийняття спадкоємцем спадщини є фактичний вступ ним в управління або володіння спадковим майном, якщо вона вчинена протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч. 1 ст. 534 ЦК України 1963 р.) Відповідно ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. Відповідно до ч.1 ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. Відповідно до п. 2 Постанови від 30.05.2008 N 7 Пленуму ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ Про судову практику у справах про спадкування справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем і інші. Таким чином судом встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO], відповідно до запису у погосподарській книзі належав будинок [ADDRESS], який не входив до спадкової маси визначеної заповітом на ім'я [PERSON], і який був успадкований позивачкою [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з часу смерті спадкодавці. Спадковий будинок відповідає вимогам можливості експлуатації за призначенням. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказаний будинок єдиному спадкоємцеві за законом - позивачці у справі, наявності осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, інших спадкоємців за законом, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON]. не встановлено, спір про спадкування відсутній. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується дослідженими матеріалами справи та показами свідків даними в судовому засіданні. Таким чином, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат (а.с.9), відповідно до норм ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору в сумі 891 грн. 52 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст.ст. 524, 525, 527, 529, ч.1 ст. 537, п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 р.,

Outcome: approved