Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №92 по вул.О.Кульчицької, 3 у м.Львові. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що зазначена квартира не приватизована, надана їй у користування, в такій, окрім неї зареєстрований її син, онук та невістка відповідач [PERSON], яка більше 16 років не проживає в даній квартирі, обовязків по утриманню квартири та оплаті комунальних послуг не несе, її особистих речей в квартирі не має. При цьому зазначила, що відповідачу ніхто не чинив перешкод у користуванні квартирою. Реєстрація відповідача в даній квартирі порушує її права, на підставі чого просить визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним житлом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, та доповнила, що відповідач [PERSON] є невісткою позивача, яка ще в 1999 році виїхала в Іспанію. З того часу не проживає у квартирі без поважних причин, будь-які перешкоди у користуванні спірною квартирою їх ніхто і ніколи не чинив, жодних її речей у квартирі немає та витрат на утримання такої вона не несе. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини неявки суд не повідомила, хоча належно була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира №92 на вул.О.Кульчицької, 3 у м.Львові належить до комунальної власності, що підтверджується довідкою ЛКП «Нове» №1154 від 11.04.2016 року (а.с.8). Згідно цієї довідки в квартирі зареєстровано четверо осіб: позивач [PERSON], її син [PERSON], онук [PERSON] і невістка [PERSON] Також встановлено, що відповідач протягом останніх 16 років у вказаній квартирі не проживає, а виїхала в Іспанію, де проживає по даний час, жодних її речей у спірній квартирі немає. Наведене стверджується поясненнями представника позивача, а також актом ЛКП «Нове» від 19.01.2016 року (а.с.9). Судом також безспірно встановлений той факт, що відповідачу ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак вона не користується ним та не приймає участі в утриманні такого протягом вказаного періоду часу. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З розяснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що на ствердження вибуття особи суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач відсутня за місцем своєї реєстрації на вул.О.Кульчицької, 3/92 у м.Львові і не проживає в цьому житлі понад шість місяців, в судовому засіданні не встановлено поважності причини її відсутності чи наявність домовленості між нею і позивачем чи власником житла щодо порядку користування квартирою, тому [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житлом квартирою на вул.О.Кульчицької, 3/92 у м.Львові. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 551,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с. 1).

Outcome: approved