Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до відповідачів та просила стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 31089,42 грн. та з [PERSON] 1000,00 грн. матеріальної шкоди, 10000,00 грн. моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.02.2015 року о 19.20 год. [PERSON] керуючи автомобілем «Тойота», д.н.з. [NUMBER] на нерегульованому перехресті по вул. Лятошинського в м. Києві не виконав вимоги знаку «Дати дорогу» та не пропустив автомобіль «Пежо», д.н.з. [NUMBER] (на момент звернення до суду д.н.з. [NUMBER]), внаслідок чого сталося зіткнення. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. Внаслідок вказаної ДТП автомобілю «Пежо», д.н.з. [NUMBER], належному позивачу на праві власності, під керуванням [PERSON], який мав право керування транспортним засобом, було завдано механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», ліміт відповідальності за полісом становить 50000,00 грн., франшиза 1000,00 грн. Відповідно до звіту №11399 від 07.04.2015 року, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Пежо», д.н.з. [NUMBER] (на момент звернення до суду д.н.з. [NUMBER]) становить 30889,42 грн. За послуги оцінювача позивачем було сплачено 1200,00 грн. Зазначила, що у зв'язку з вказаною подією, нею були надані страховій компанії всі необхідні документи, та подала заяву про виплату страхового відшкодування. Однак, ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не виплатила страхове відшкодування позивачу. Вважає дії ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» такими, що порушують її законні права як власника автомобіля «Пежо», д.н.з. [NUMBER] (на момент звернення до суду д.н.з. [NUMBER]), якому з вини [PERSON] була завдана матеріальна шкода, а тому просила стягнути з відповідача страхової компанії страхове відшкодування в сумі 31089,42 грн. та з відповідача [PERSON] 1000,00 грн. (франшиза). Крім того, внаслідок ДТП позивачу було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 10000,00 грн. та просила стягнути з відповідача [PERSON] На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та зазначив, що на виконання вимог п.п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія 10.03.2015 року направила експерта для проведення авто товарознавчого дослідження транспортного засобу «Пежо», д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до звіту про визначенні вартості матеріального збитку №3745 від 27.04.2015 року, вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу «Пежо», д.н.з. [NUMBER], складає 22386,62 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ - 3731,10 грн. В акті огляду транспортного засобу міститься підпис представника власника транспортного засобу «Пежо», д.н.з. [NUMBER]. Отже, позивачу було добре відомо, що страхова компанія вчасно направила свого експерта для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Оскільки позивачем не надано акту виконаних робіт на підтвердження факту проведеного ремонту, то страхове відшкодування повинно розраховуватись без урахування ПДВ. Вважає, що розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті позивачу становить 16909,30 грн., з розрахунку 22386,62 грн. (розмір матеріального збитку) - 4477,32 грн. (ПДВ) - 1000,00 грн. (франшиза). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив справу розглядати без його участі. Вислухавши думку представників позивача та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», врахувавши заяву відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.92р.: «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Встановлено, що 23.02.2015 року о 19.20 год. [PERSON] керуючи автомобілем «Тойота», д.н.з. [NUMBER] на нерегульованому перехресті по вул. Лятошинського в м. Києві не виконав вимоги знаку «Дати дорогу» та не пропустив автомобіль «Пежо», д.н.з. [NUMBER] (на момент звернення до суду д.н.з. [NUMBER]), внаслідок чого сталося зіткнення. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Тойота», д.н.з. [NUMBER], внаслідок чого позивач понесла значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER], на момент ДТП, була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», що підтверджується полісом №АІ/1562799, ліміт відповідальності за яким становить 50000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність на умовах визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цими та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України та застосовуються норми цього закону. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку №3745 від 27.04.2015 року, замовленого ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу «Пежо», д.н.з. [NUMBER], складає 22386,62 грн. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, з метою встановлення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Пежо», д.н.з. [NUMBER] позивачем також було замовлено незалежну експертну оцінку, за результатами якої був складений звіт №11399 від 07.04.2015 року та вказана вартість ремонту була визначена в сумі 30889,42 грн. Позивачем також були сплачені послуги оцінювача в сумі 1200,00 грн. Позивач просила стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 31089,42 грн. (матеріальна шкода та вартість сплачених послуг оцінювача) та з [PERSON] 1000,00 грн. матеріальної шкоди, на що слід зазначити наступне. Відповідно до п.п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються їх працівники. Страховиком можуть також залучатись експерти. Отже, обов'язок та право визначення розміру збитків та залучення у разі необхідності експерта, покладено на страховика, в даному випадку на відповідача. За умовами п.п. 34.3 ст. 34 Закону, якщо представник страховика не зявився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. Даною нормою визначено, що потерпілий має право звернутися до експерта виключно у випадку незалучення експерта страховиком. Слід зазначити, що на виконання п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 10.03.2015 року направило експерта для проведення авто товарознавчого дослідження транспортного засобу «Пежо», д.н.з. [NUMBER]. З матеріалів справи вбачається, що в акті огляду транспортного засобу міститься підпис представника власника транспортного засобу «Пежо», д.н.з. [NUMBER]. Отже, позивачу було відомо, що ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» своєчасно направила свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Вказані обставини не були спростовані представником позивача. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 вказаного закону, проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Стаття 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначає, що оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст. 9 цього закону і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. Згідно ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно із роз'ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2013 року №142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за №1074/8395). Відповідно до національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який затверджений Постановою Кабінетів Міністрів України від 10.09.2010 року №1440 та який є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна суб'єктами оціночної діяльності. Для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків. Як встановлено вище, згідно звіту №3745 від 27.04.2015 року замовленого страховою компанією вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо», д.н.з. [NUMBER], складає 22386,62 грн. Вказаний звіт позивачем не оскаржувався та позивач надала свою згоду на виплату страхового відшкодування, тобто позивач погодилась з заподіяною матеріальною шкодою. Звіт проведено особою-оцінювачем відповідно до сертифікату якості оцінки та у повній відповідності щодо встановленої законом методики проведення оцінки майна і майнових прав, а отже він може бути взятий до уваги при вирішені даної справи по суті. Звіт наданий позивачем не може бути прийнятим судом до уваги в розумінні вищевказаних норм закону. Відповідно до п.п. 1.4, 1.6, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, - це визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб. Забезпечений транспортний засіб - це наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування, або будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатуються особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована на законних підставах. Ст. 6 цього ж Закону передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Встановлено, що позивач звернулась до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та надала усі необхідні документи для виплати їй страхового відшкодування та 14.04.2015 року було подано заяву про виплату страхового відшкодування. Проте, ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не здійснило виплату страхового відшкодування до теперішнього часу. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифікату). Відповідно до ст. 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж). Або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі. Гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причини відмови. У відповідності з п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має здійснити виплату страхового відшкодування протягом одного місяця з дня подачі страхувальником всіх необхідних документів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» безпідставно не виплачує позивачу страхове відшкодування. При цьому, слід зазначити, що згідно п.п. 36.2 ст. 36, п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. У листі від 19.07.2011 року Судової практики з розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування Верховний Суд України роз'яснює, що при цьому нерідко до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість . Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясувати наявність двох обставин: фактичне здійснення ремонту автомобіля; чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. Оскільки, позивач просить виплату страхового відшкодування перерахувати безпосередньо на її користь та з огляду на те, що нею не надано акту виконаних робіт на підтвердження факту проведеного ремонту, то страхове відшкодування повинно розраховуватись без урахування ПДВ. Відповідно до полісу № АІ/1562799 була передбачена франшиза в сумі 1000,00 грн., тобто частина суми страхового відшкодування, що відповідно до вимог закону та договору не відшкодовується страховою компанією, її відшкодування покладається на особу винну в заподіянні шкоди. Отже, розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача становить 16909,20 грн., виходячи з наступного розрахунку: 22386,62 грн. (розмір матеріального збитку згідно звіту) - 4477,32 грн. (ПДВ) - 1000,00 грн. (франшиза). Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач частково довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а тому з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі у розмірі 16909,20 грн. та з [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 1000,00 грн. (франшиза). Що стосується відшкодування витрат сплачених за послуги експерта, то вони задоволенню не підлягають, оскільки сплачені за висновок наданий позивачем, який судом не прийнятий до уваги при вирішення даної справи по суті. Позивач також просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача суми судового збору 169,09 грн. та з [PERSON] суми судового збору 10,00 грн.

Outcome: partial