Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в Млинівський районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09 грудня 2019 року між нею та відповідачкою був укладений письмовий договір позики, згідно якого відповідачка взяла у неї в борг 700 доларів США та зобов`язалась повернути кошти до 10 лютого 2020 року. У вказаний строк відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала. На її неодноразові прохання про добровільну сплату боргу, відповідачка постійно обіцяла, що незабаром кошти віддасть. Заборгованість [PERSON] за договором позики становить 700 доларів США, що згідно офіційного курсу на день подання позову еквівалентно 18262 грн. Просить суд стягнути з відповідачки на її користь борг у сумі 18 262 грн. 00 коп. та стягнути судові витрати по справі. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, звернулась до суду з заявою в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. (а.с.36) Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена на офіційному сайті судової влади України. (а.с.42) Судом, у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов підставним та підлягаючим до задоволення, так як він підтверджується зібраними та перевіреними в ході судового засідання доказами. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що згідно розписки [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою [ADDRESS] ) (ID паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Млинівським РВ УМВС України) дала цю розписку [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою [ADDRESS] (паспорт [NUMBER] , виданий Дубенським РВ УМВС України в Рівненській області 01 жовтня 2015 року) про те, що отримала від неї борг грошову суму в розмірі 700 доларів США готівкою. Зобов`язується повернути вказану суму в строк до 10 лютого 2020 року. Розписка складена 09 грудня 2019 року. (а.с.5) Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ч.1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Як вбачається з розписки відповідач [PERSON] зобов`язалася у термін до 10 лютого 2020 року виконати взяте на себе грошове зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Судом було перевірено, що станом на дату звернення до суду з цим позовом встановлений НБУ курс гривні до долара США становив 26,089 грн., що відповідає наданому позивачкою розрахунку боргу. Таким чином, оскільки відповідачка [PERSON] не виконала свої зобов`язання за договором позики та у визначений строк не повернула позивачу суму боргу, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивачки [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованості за договором позики від 09 грудня 2019 року підлягають до задоволення, та з відповідачки на користь позивачки слід стягнути суму боргу у розмірі 18 262 грн. У відповідності до ч.1 ст.141 КУпАП судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачка при звернені до суду з позовною заявою сплатила судовий збір в сумі 840, 80 грн., що об`єктивно підтверджується квитанцією №98 від 18 березня 2020 року. (а.с.6) Крім того, стягненню з відповідачки на користь позивачки також підлягає судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved