Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на навчання та проживання дитини, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. З відповідачем вони перебували у шлюбі, який рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09.11.2011 року було розірвано. Фактично син перебуває на її утриманні. [PERSON] навчається у Дніпропетровському державному аграрно-економічному університеті за спеціальністю «Водні біоресурси та аквакультура». Період навчання 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. Навчання платне, вартість одного року навчання складає 7000 гривень. За перше півріччя першого курсу навчання нею, через матір [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 11.03.2015 року, було сплачено на рахунок навчального закладу 3500 гривень. За проживання сина у гуртожитку нею через [PERSON] було сплачено 2640 гривень. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь половину витрат, понесених нею на оплату навчання [PERSON] за перше півріччя першого курсу у Дніпропетровському державному аграрно-економічному університеті в розмірі 1750 гривень, а також половину витрат на проживання дитини у гуртожитку в сумі 1320 гривень, а всього 3070 гривень; справу розглянути за її відсутності. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимог визнав. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд приходить до такого. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Щодо законних підстав. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно залежно від причини, що зумовила додаткові витрати. Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на гуртки, на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують те, що дитина страждає на тяжке захворювання і свідчать про необхідність у звязку з цим збільшення витрат на придбання ліків, спеціальний медичний і звичайний догляд за дитиною, її побутове обслуговування, санаторно-курортне лікування тощо. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи, від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позов визнаний відповідачем (заява від 27.11.2017 року), це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог\~відповідно до вимог ст.206 ЦПК України. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позов, з нього необхідно стягнути в державний бюджет 50 відсотків судового збору, який сплачується за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, тобто 320 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved