Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартири, визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення. В обґрунтування своїх вимоги зазначила, що 14.10.2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Орджонікідзевському відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис за № 412. В шлюбі у них народились донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки між ними припинені з 15.09.2019, у зв`язку з тим, що відповідач побив її, в наслідок чого вона отримала струс головного мозку, забої м`яких тканин обличчя із-за чого знаходилася на стаціонарному лікуванні у КНП «Запорізька міська лікарня № 9» ЗМР. Позов про розірвання шлюбу з відповідачем поданий до Шевченківського райсуду м. Запоріжжя, який до подання позову не розглянутий. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати з позивачкою, питання про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] вирішено розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району №329р від 28.10.2019, з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у судовому порядку. У період подружнього життя, 28.01.2015 року ними за спільні сумісні грошові кошти за на ім`я відповідача була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. Згідно технічного паспорту квартира складається з двох ізольованих кімнат: кімната № [NUMBER] площею 17,7 кв.м. до якої приналежить лоджія площею 6 кв.м., та кімната №6 площею - 12,9 кв.м., а також має №1(коридор) площею 7 кв.м., ніша №5 площею-0,3 кв.м., кухня №4 площею -8,3 кв.м., туалет №3 площею - 0,9 кв.м., ванна кімната №2 - площею 2,8 кв.м. Вартість спірної квартири на 09.10.2019 рік становить 486534 грн., що підтверджується Звітом про оцінку майна. 24.09.2019р. позивачка, не змогла увійти до спірної квартири у зв`язку з тим, що відповідач змінив замок у вхідній двері їхньої квартири, чим перешкоджає позивачці користуватися майном, яке придбане ними у період шлюбу. Оскільки квартира придбана під час шлюбу, вважає, що їй належить на праві власності 1/2 частка спірної квартири. Разом з тим, позивачка не бажає її ділити, а лише бажає встановити порядок користування квартирою та з урахуванням того, що разом з нею проживають їхні діти, виділити їй у користування більшу кімнату № [NUMBER] площею 17,7 кв.м. до якої належить лоджія площею 6 кв.м., надавши відповідачу у користування кімнату №6 - площею 12,9 кв.м. Неодноразові її звернення про надання їй ключів від квартири, відповідач ігнорує, у зв`язку з чим вона змушена звертатись до суду. Просить визнати, квартиру [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] та виділити в користування позивачки кімнату № [NUMBER] площею 17,7 кв.м. до якої приналежить лоджія площею 6 кв.м., надавши відповідачу у користування кімнату №6 - площею 12,9 кв.м. Інші приміщення: коридор №1 площею 7,3 кв.м., нішу №5 площею - 0,3 кв.м., кухню №4 площею - 8,3 кв.м., туалет №3 площею - 0,9 кв.м., ванну кімнату №2 - площею 2,8 кв.м. залишити у загальному користуванні позивача та відповідача. Усунути [PERSON] перешкоди у користуванні власністю, шляхом вселення її у кімнату №7 площею 17,7 кв.м. до якої належить лоджія площею 6 кв.м. в квартирі [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору, у зв`язку зі зверненням із позовом до суду в розмірі 3969,80 грн. 11.01.2020 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, яка в подальшому була уточнена, в якій зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28.01.2015 року посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Вовк І.В. квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана [PERSON] за 519000 гривень. Не зважаючи на те, що квартира була придбана в період перебування [PERSON] в шлюбі з [PERSON] , спірна квартира не була придбана за спільні сумісні кошти подружжя, оскільки була придбана за заощадження [PERSON] накопичені до шлюбу, коли він мешкав з батьками та за заощадження його батьків [PERSON] та [PERSON] , які були надані відповідачу особисто саме на придбання ним квартири у власність для його потреб, тобто це його особисті кошти, а тому придбане на них майно, в тому числі спірна квартира, є особистою власністю відповідача, що також підтверджується відсутністю реєстрації [PERSON] у цій квартирі. [PERSON] в період до укладення шлюбу та по 03.12.2018 року не працювала жодного дня та не мала доходів, працював лише відповідач, однак, зароблені ним кошти витрачалися включно на утримання сім`ї. Так, за період з жовтня 2011 року по січень 2015 року відповідач міг накопичити не більш ніж 442819,09 гривень, а отже придбати квартиру за 519000 гривень за спільні сімейні кошти було не можливо. Оскільки квартира була придбана виключно за кошти, які належали особисто [PERSON] і були накопичені до шлюбу, а також надані його батьками саме на придбання ним квартири. В період шлюбу за договором купівлі-продажу будинку від 12.06.2019 року посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Корицьким Є.Д., було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0, 185 Га кадастровий номер 2322181600:09002:2220. Право власності на будинок та земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] , які також підлягають поділу між подружжям з визнанням за [PERSON] права власності на 1/2 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Просить визнати квартиру [ADDRESS] , особистою власністю [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,185 Га кадастровий номер 2322181600:09002:2220, а також стягнути з [PERSON] судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2020 року зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири об`єктом окремої власності, поділу майна набутого в шлюбі об`єднано з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартири, визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, оскільки вважають їх законними та обґрунтованими. Також надали відзив на зустрічну позовну заяву де зазначили, що безпідставними та необґрунтованими є твердження [PERSON] про те, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана ним за особисті власні кошти та кошти його батьків, що не відповідає дійсності. Відразу, коли [PERSON] завагітніла вони з [PERSON] почали проживати однією сім`єю та мали єдиний бюджет, а 14 жовтня 2011 року, офіційно уклали шлюб. За час їхнього сумісного життя вона народила від відповідача двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим займалася веденням домашнього господарства, вихованням та доглядом за дітьми. Ніяких письмових, або інших договорів, щодо майна, між ними ніколи не було. У період подружнього життя, вони разом з [PERSON] за спільні сумісні грошові кошти придбали квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 28.01.2015 року, укладеним між продавцем [PERSON] та одним з подружжя - [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. за реєстровим № 683. Відповідно до цього договору купівлі-продажу, спірну квартиру придбано ними за 519 000,00 грн., що було еквівалентом 25 000 доларів США. Гроші на квартиру вони з [PERSON] збирали разом. Частина грошей була зібрана грошима, які подарували на весілля друзі та родичі. Батьки [PERSON] дарували гроші саме на придбання житла для онуків. Грошові кошти за народження дітей, які проводилися на підставі Порядку призначення та виплати держаної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою КМУ № 1751 від 27.12.2001 в розмірі 54345,00 гривень, вони також витратили на придбання спірної квартири. Їх сім`я майже не витрачала грошові кошти на придбання продуктів харчування, на придбання одягу вони майже не витрачались, оскільки їм допомагали їхні батьки продуктами харчування, а також надавали матеріальну допомогу. Завдяки допомоги батьків ними не витрачався навіть, передбачений державою прожитковий мінімум. [PERSON] працював і вони майже на всі гроші, які він отримував у виді зарплати купували долари США для придбання спірної квартири. [PERSON] зауважує, що упродовж цього часу вона займалась доглядом та вихованням їхніх малолітніх дітей та домашнім господарством. Загалом вони разом, перебуваючи у шлюбі, спільними зусиллями придбали 22 398 доларів США. Сам договір купівлі-продажу квартири від 28.01.2015, який підписав особисто [PERSON] містить підтвердження, що спірна квартира була придбана саме за їхні спільні сумісні кошти як подружжя. Відповідно до абзацу 5 п. 6 цього Договору заява про згоду дружини покупця - [PERSON] - на придбання квартири одержана, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. 27.01.2015 за реєстровим № 605. Відповідно до цієї заяви [PERSON] надала згоду на придбання її чоловіком [PERSON] за спільні кошти у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] та підтвердила, що цей Договір укладається її чоловіком [PERSON] в інтересах їхньої сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладання цього Договору є їхнім спільним волевиявленням. При посвідченні цього Договору приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. повідомлено та роз`яснено покупцю [PERSON] відповідні положення чинного законодавства, у тому числі щодо придбання квартири одним з подружжя, різницю між особистими та спільними коштами для здійснення такого правочину, що відображено у п.19 Договору. Більш того, [PERSON] мав можливість упродовж 3-річного строку позовної давності звернутися до суду з позовом про визнання недійсним зазначеного Договору в частині її заяви, яка підтверджує купівлю квартири за спільні кошти, однак не зробив цього. А такі позовні вимоги [PERSON] вважає відповіддю на порушення відносно нього кримінального провадження за її побиття. Посилання [PERSON] в обґрунтування своєї зустрічної позовної заяви на довідки з АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», відповідно до яких 17.01.2014 батьком та матір`ю [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , знято кошти з рахунків в сумах відповідно 12\~510,95 доларів США та 5\~004,38 доларів США, а також на довідку з АТ «Перший український міжнародний банк», відповідно до якої батько [PERSON] - [PERSON] зняв з рахунку 109\~286,05 гривень, не можуть\~бути належними,\~допустимими,\~достатніми та\~достовірними доказами\~у розумінні\~статей 76-80\~ЦПК України,\~оскільки не\~містять будь-яких\~даних,\~на підставі\~яких можна\~було б\~встановити наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~зустрічні позовні\~вимоги [PERSON] ,\~не містять\~жодної інформації\~та стосунку\~до предмета\~доказування -\~обставин,\~що підтверджують заявлені ним вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З цих довідок неможливо встановити з якою метою батьки [PERSON] знімали у січні 2014 року та на які потреби використали ці кошти, а тим більше неможливо встановити зв`язок між зняттям цих коштів з придбанням спірної квартири, яка була придбана через рік після цього - 28.01.2015. Жодних доказів, які підтверджували б, що саме на ці кошти придбано квартиру, відповідачем не надано. Не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Просили позовні вимоги задовольнити, оскільки вважають, що під час розгляду справи ними подано належні докази, які відповідачем під час розгляду справи не спростовано. Зустрічні позовні вимоги визнали частково, в частині визнання за [PERSON] 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,185 Га кадастровий номер 2322181600:09002:2220. В іншій частині в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач та його представник під час судового розгляду позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили в задоволенні позову відмовити. Подали відзив на позовну заяву в якій зазначив, спірна квартира була придбана за його особисті власні кошти, а тому не може бути поділена, як спільне майно подружжя. Враховуючи його заробіток під час перебування у шлюбі з [PERSON] , у період з жовтня 2011 року по січень 2015 року він зміг би накопичити не більше ніж 22119,25 гривень, в той час як квартира була придбана за 519000,00 гривень. [PERSON] просить виділити їй у спірній квартирі кімнату площею 17,7кв.м., лоджію 6кв.м., яка примикає до цієї кімнати, ніша 0,3кв.м., яка знаходиться в цій кімнаті, тобто фактично виділити їй 24кв.м. в користування, а [PERSON] лише кімнату площею 12,9кв.м., що значно порушує його права на користування спірною квартирою. [PERSON] жодним чином не перешкоджає в користування спірною квартирою його неповнолітніми дітьми. [PERSON] має у власності будинок [ADDRESS] , загальною площею 74,1кв.м., а тому її вимоги про вселення у квартиру є безпідставними. Просить задоволенні позову [PERSON] відмовити. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Розглянувши матеріали справи, вислухав учасників процесу, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 14 жовтня 2011 року Орджнікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 412. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини [PERSON] , відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 14.10.2011 року.(а.с.12) [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , про що Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області здійснено актовий запис № 494 від 26.06.2012, згідно свідоцтва про народження виданого повторно 27.09.2019 року, серія [NUMBER] . [INFO] народився син [PERSON] , про що Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області здійснено актовий запис № 1584 від 24.12.2013, згідно свідоцтва про народження виданого повторно 27.09.2019 року, серія [NUMBER] .(а.с.13,14) 28.01.2015 року, [PERSON] , який діє від імені громадянки Російської Федерації [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. та зареєстрований в реєстрі за №683. Відповідно до п.3 зазначеного договору продаж квартири здійснюється за 519000,00 гривень, що є еквівалентом 25000,00 доларів США.() В договорі купівлі-продажу зазначено, що заява про згоду дружини покупця [PERSON] на придбання зазначеної вище квартири одержана, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І., 27.01.2015 року за реєстровим № 605.(а.с.32, оборот) Також, згідно п.19 цього договору вбачається, що сторонам роз`яснені вимоги норм чинного законодавства зокрема ст.ст.59,60,65,74 Сімейного кодексу України.(а.с.33, оборот) Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 28.01.2015 року за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І., серія та № 683.(а.с.16) Крім того, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 12.06.2019 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2019 року, реєстровий № 530, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д., а також земельна ділянка, кадастровий № 2322181600:09:002:2220, площею 0,185Га, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2019 року, реєстровий №531, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д.(а.с.34-35) 11.12.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. (а.с. 69-71) Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за змістом вказаної норми щодо майна, придбаного під час шлюбу, діє презумпція його спільності для подружжя, дока один з них не доведе його придбання за особисті кошти. Частиною 2 та 3 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70\~СК України встановлено,\~що у\~разі поділу\~майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором.\~Зазначені норми\~закону свідчать\~про презумпцію\~спільності права\~власності подружжя\~на майно,\~яке набуте\~ними в\~період шлюбу.\~Ця презумпція\~може бути\~спростована й\~один із\~подружжя може\~оспорювати поширення\~правового режиму\~спільного сумісного\~майна на\~певний об`єкт,\~в тому\~числі в\~судовому порядку.\~Тягар доказування\~обставин,\~необхідних для\~спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Відповідач за первісним позовом та його представник не заперечували, що квартиру дійсно придбали під час шлюбу, однак заперечували, що квартира придбана за їх спільні кошти, та наполягали, що квартира була придбана за особисті кошти відповідача та його батьків, тому дана квартира не підлягає поділу. В судовому засіданні відповідач не заперечував, що позивачка, як дружина, при укладанні Договору купівлі-продажу у нотаріуса підписувала письмову згоду на придбання даної квартири. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст.368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом. Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Майно може належати на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Наполягаючи, що спірна квартира придбана [PERSON] за особисті кошти та за допомогою батьків, [PERSON] надав суду довідки з банківських установ, з яких вбачається, що на ім`я [PERSON] був відкритий вкладний рахунок № [NUMBER] на суму 40000,00 гривень, згідно договору № 3214/0195/181/12 від 17.12.2012 року, на дату повернення коштів 17.01.2014 року становить 5004,38 доларів США; на ім`я [PERSON] був відкритий вкладний рахунок № [NUMBER] на суму 100 000,00 гривень, згідно договору № 3222/0197/1157/12 від 17.12.2012 року, на дату повернення коштів 17.01.2014 року становить 12510,95 доларів США.(а.с.36,37,38) На виконання ухвали суду від 12.03.2020 року про витребування документів, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. надано копію договору купівлі-продажу спірної квартири, разом з документами, на підставі яких було укладено цей договір. Отже з наданих документів вбачаться, що [PERSON] 27.01.2015 року підписала заяву, якою надала згоду чоловіку [PERSON] на придбання за спільні кошти у спільну сумісну власність квартири [ADDRESS] . Заява посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. та зареєстрована в реєстрі за № 605.(а.с.134) Отже, суд приходить до висновку, що доводи [PERSON] про те, що квартира куплена за його особисті кошти та за кошти його батьків, тому дана квартира не підлягає поділу, є безпідставними, оскільки жодних належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеної позиції суду не було надано. Таким чином, оскільки квартира була придбана у власність під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст.61\~СК України вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, а тому вказане майно подружжя підлягає поділу. Також судом встановлено, та не заперечувалось відповідачем за зустрічною позовною заявою, що сторонами під час шлюбу було придбано житловий будинок, що розташований: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2019 року, реєстровий № 530, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д., а також земельна ділянка, кадастровий № 2322181600:09:002:2220, площею 0,185Га, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2019 року, реєстровий №531, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д. Відповідно до частини 1 статті 70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 2 ст.\~372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, суд приходить до висновку, що кожному із сторін належить по 1/2 частки квартири [ADDRESS] та по 1/2 частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий № 2322181600:09:002:2220, площею 0,185Га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У статті 47\~Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки встановлено, що [PERSON] належить по 1/2 частки квартири [ADDRESS] , та враховуючи те, що [PERSON] створюються їй перешкоди у користуванні своєю власністю, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог статті 391\~ЦК України вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування даною квартирою шляхом її вселення в дану квартиру. Відповідно до статті 358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358\~ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Позивачка за первісним позовом просить встановити порядок користування квартирою, тобто спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 18 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 та постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 639/2184/16-ц (провадження № 61-15936св18), від 15 листопада 2021 року справа № 521/2949/18 (провадження № 61-5077св21). Позивачка [PERSON] надала розпорядження голови райадміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району за № 329р від 28.10.2019, яким визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . (а.с.19) Крім того, суд приймає пояснення [PERSON] , що придбаний будинок у с. Володимирівське наразі знаходиться в стані перебудови та проживання там разом із дітьми не є можливим, оскільки їздити дитині з села на навчання буде дуже важко, донька [PERSON] , навчається у 2-а класі Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Олександрівського району м. Запоріжжя, що підтверджується довідкою № 5 від 14.01.2020 року за № 03.(а.с.67) Встановивши, що сторони у справі не можуть домовитись про порядок користування спільним майном, враховуючи, що з [PERSON] проживають двоє малолітніх дітей, суд приходить до висновку встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити у користування [PERSON] житлову кімнату №7, площею 17,7 кв.м з лоджею, в користування [PERSON] залишити житлову кімнату№ [NUMBER] , площею 12,9 кв., у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити коридор №1, площею 7,3 кв.м., нішу №5, площею 0,3 кв.м., кухню №4, площею 8,3 кв.м., туалет №3, площею 0,9 кв.м., ванну кімнату №2, площею 2,8 кв.м. На думку суду саме такий порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного із співвласників. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Згідно з частинами першою, другою статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесенні нею, судові витрати у сумі - 3969,80 грн., та з [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно задоволеним позовним вимогам, у сумі -1164 грн.

Outcome: partial