Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 22 листопада 2016 року на неї складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА №627897. За результатами розгляду даного протоколу 22 листопада 2016 року заступником начальника Збаразького ВП ГУНП в Тернопільській області було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії АА №382416, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. Згідно вказаної постанови 07 листопада 2016 року о 19 год. 00 хв. [PERSON] за місцем проживання ухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків по догляду за двома малолітніми дітьми [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON], 2013 року народження, а саме, перебуваючи вдома із ознаками алкогольного сп'яніння, не забрала дітей із навчальних закладів та не впустила їх у будинок. Позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії АА № 382416 від 22 листопада 2016 року, в якому просила скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 22 листопада 2016 року серії АА № 382416, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП. Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2018 року позов задоволено, постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АА №382416 від 22 листопада 2016 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді попередження визнано протиправною та скасовано. На вказане судове рішення Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області було подано апеляційну скаргу, за результатами якої Львівський окружний адміністративний суд від 11 травня 2018 року виніс постанову, якою рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2018 року залишено без змін. Внаслідок незаконних дій працівниками Збаразького ВП ГУНП в Тернопільській області, позивачу було завдано моральну шкоду, зокрема спричинена їй моральна шкода полягає в моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у життя [PERSON]: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов'язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. 26 лютого 2018 року [PERSON] змушена була звернутися в Збаразьку ЦРКЛ, де в подальшому перебувала на стаціонарному лікуванні по 07 березня 2018 року з діагнозом: вегето-судинна дистонія з цефалгічним і вестибулярним синдромом, Астено-невротичний синдром. В подальшому позивач зверталася в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню, де проходила лікування на денному стаціонарі у неврологічному відділі з 23 березня 2018 року по 30 березня 2018 року. [PERSON] оцінює завдану їй моральну шкоду у вартісному розмірі, яка становить не менше як 60 000 грн., та просить суд стягнути вказану суму з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 січня 2019 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 01 лютого 2019 року представник Головного управління національної поліції в Тернопільській області подав до суду відзив, в якому зазначив, що позов не визнає. Додатково вказав, що, як вбачається з позовної заяви, внаслідок нібито незаконних дій працівників Збаразького ВП ГУНП в Тернопільській області позивачу було спричинено моральну шкоду, внаслідок чого страждання [PERSON] привели її до лікарняного ліжка, що, на думку представника відповідача, слід піддати сумніву. Як слідує з описової частини рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2016 року, яким скасовано постанову серії АА №382416, 07 листопада 2016 року приблизно о 14 годині у позивачки боліла голова, а тому вона випила сильні знеболюючі препарати і заснула, що підтверджує той факт, що остання була хвора ще на час подій, які були причиною складання на неї вище зазначених постанови та протоколу. Оскільки, право на відшкодування моральної шкоди являється процесуальною вимогою надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати відповідну компенсацію, представник відповідача вважає, що факт спричинення моральної шкоди має бути доведено у встановленому законом порядку, а тому просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача Головного управління національної поліції в Тернопільській області в судовому засіданні позовних вимог не визнав, свої доводи обґрунтовував відзивом. Вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки завдана [PERSON] моральна шкода повинна бути доведена. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання повторно не з'явися, відзиву не подав, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Постановою про адміністративне правопорушення серії АА №382416 від 22 листопада 2016 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, притягнено до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді попередження. Згідно вказаної постанови 07 листопада 2016 року о 19 год. 00 хв. [PERSON] за місцем проживання ухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків по догляду за двома малолітніми дітьми [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON], 2013 року народження, а саме, перебуваючи вдома із ознаками алкогольного сп'яніння, не забрала дітей із навчальних закладів та не впустила їх у будинок. З вказаною постановою позивач не погодилася, а тому звернулася до суду з позовом про визнання її протиправною та скасування. Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2018 року позов [PERSON] задоволено, постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АА №382416 від 22 листопада 2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді попередження визнано протиправною та скасовано. В мотивувальній частині цього рішення судом зазначено, що органом поліції не представлено доказів про умисне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, як і не надано доказів щодо перевірки та спростування обставин, зазначених [PERSON] щодо несвоєчасного забрання дітей з навчальних закладів. На вказане судове рішення Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області було подано апеляційну скаргу, за результатами якої Львівський окружний адміністративний суд від 11 травня 2018 року виніс постанову, якою апеляційну скаргу залишив без задоволення, а рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2018 року без змін. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, факт протиправних дій працівників Збаразького ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області підтверджений рішенням суду та не підлягає доведенню. Як вбачається із довідки Збаразької центральної районної лікарні від 26 лютого 2018 року № 404, виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], з 26 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Вегето-судинна дистонія з цефалгічним і вестибулярним синдромом, Астено-невротичний синдром. Згідно довідки Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні №0051 від 30 березня 2018 року, з 23 березня 2018 року по 30 березня 2018 року [PERSON] перебувала на лікуванні у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні, де проходила лікування на денному стаціонарі у неврологічному відділі, що також підтверджується Консультативним висновком спеціаліста цього лікувального закладу. Перебування на лікуванні позивач пов'язує із спричиненими їй моральними та фізичними стражданнями, на що покликається в позовній заяві, а тому звернулася до суду заззахистом своїх прав шляхом стягнення грошового розміру завданої моральної шкоди. Відтак, проаналізувавши надані докази вважаю, що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст.56 Конституції України. Положеннями ст.ст. 16, 23 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Таким чином, спірні правовідносини регулюються ст. 1174 ЦК України, що передбачає відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2018 року постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АА №382416 від 22 листопада 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді попередження визнано протиправною та скасовано, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу моральної шкоди. Разом з тим, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та духовних страждань позивача, ступінь вини відповідача, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь [PERSON], повинна становити 6000,00 грн. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 6000,00 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial