Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON], і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами в [ADDRESS] загальною площею 95, 1 кв.м з житловою площею 47, 9 кв.м.; 1/2 частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] загальною площею 0, 0728 га, кадастровий номер [NUMBER]. Спадкоємцями за законом першої черги, після смерті [PERSON], є його діти: вона - [PERSON] та відповідач [PERSON] При зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, у зв'язку із збільшенням загальної площі на 17, 0 кв.м, за рахунок самочинної прибудови а-1 та відсутністю зазначеної частки земельної ділянки [PERSON], співвласником якої є [PERSON] Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаного спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги вона підтримує та просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про визнання заявленого позову та проведення розгляду справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], видане Відділом ДРАЦС РС Ківерцівського РУЮ Волинської області 01.07.2014 року, [PERSON] помер [INFO] /а.с. 5/. Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.2009 року, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 06.02.2009 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.02.2009 року, виписки з інвентаризаційних матеріалів від 24.05.2015 року, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 17.06.2009 року, витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.07.2015 року, [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами в [ADDRESS] загальною площею 78, 1 м.кв., з яких житлова площа 47, 9 м.кв.; 1/2 частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] загальною площею 0, 0728 га, кадастровий номер [NUMBER] /а.с. 6-8, 12-14/. Згідно повідомлення Ківерцівської державної нотаріальної контори № 1277/01-16 від 16.11.2015 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 42135295 від 16.11.2015 року, після смерті [PERSON], який помер [INFO], була заведена спадкова справа № 423/2014. 04.12.2014 року із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася донька спадкодавця - [PERSON], а син спадкодавця - [PERSON] цього ж дня подав заяву про відмову від належної частки спадщини. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися і свідоцтва про право на спадщину не видавалося /а.с. 30-31/. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. В силу ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги за законом, як донька спадкодавця, і їх родинний зв'язок підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] від 07.04.1995 року /а.с. 18/. Разом з тим, постановою Ківерцівської державної нотаріальної контори від 01.10.2015 року № 1206/02-31, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із збільшенням загальної площі на 17, 0 кв.м, за рахунок самочинної прибудови а-1 та відсутністю зазначеної частки земельної ділянки [PERSON], співвласником якої є [PERSON] /а.с. 22/. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За правилами п. «г» ч. 1 ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Частиною 4 ст. 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Як передбачає ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведених норм закону випливає, що померлий [PERSON] та [PERSON] є в рівних частках співвласниками земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] загальною площею 0, 0728 га, кадастровий номер [NUMBER], Також, згідно повідомлення про початок виконання будівельних робіт, будівельного паспорту та проектної пропозиції по реконструкції житлового будинку з добудовою в [ADDRESS], реконструкція з добудовою під двохквартирний житловий будинок була проведена за життя [PERSON] та передана в експлуатацію. Загальна площа житлового будинку після проведення добудови (реконструкції) становить 95, 1 кв.м, з яких житлова площа залишилась незмінною - 47, 9 кв.м, а допоміжна збільшилась на 17, 0 кв.м. Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином, добудова спадкодавцем проведена на земельній ділянці, яка була відведена для будівництва житлового будинку та господарських будівель, і будівництво виконане у відповідності до будівельних норм. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відтак, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом. На підставі ст.ст. 86, 87, 120 ЗК України, ст. 328, 376, 392, 1222, 1261, 1266, 1268, ЦК України,

Outcome: approved