Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що у січні місяці 2017 року відповідач отримав від позивача у позику кошти на загальну суму 690 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України 17466,32 грн. та зобов`язався їх повернути до 31.12.2017 року. Факт отримання від позивача коштів позичальник підтвердив шляхом складення відповідної розписки. Проте, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання по поверненню боргу до дати, зазначеної у борговій розписці, відповідач боргу не повернув і прострочив виконання боргового зобов`язання. Як зазначає позивач, вона зверталась до відповідача з вимогою повернення їй грошових коштів, однак, безрезультатно. Покликаючись на викладені обставини, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь за договором позики суму боргу в розмірі 17466,32 грн., що є еквівалентним сумі боргу 690 (шістсот дев`яносто) доларів США станом на 11.03.2020 року, та 1135,31 грн. - 3% річних за 26 (двадцять шість) місяців прострочення виконання зобов`язання за період з 04.01.2018 року по 11.03.2020 року. Крім цього, позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 840,80 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.04.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 24.06.2020 року розгляд справи по суті відкладено для повторного направлення відповідачу копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів. У строк, повторно встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, як вбачається з письмової розписки [PERSON] взяв в [PERSON] в борг цигарок на суму 690 доларів США та зобов`язується повернути борг до 31.12.2017 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двостороннім чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Натомість, подана до суду позивачем розписка не містить підпису відповідача, що ставить під сумнів достовірності такої розписки, як належного та допустимого доказу. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім цього, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Дослідивши укладену між сторонами розписку, не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 690 доларів США саме у борг. Не встановлено й обов`язку [PERSON] повернути саме грошові кошти [PERSON] . Також судом враховано, що\~\~ [PERSON] отримав від [PERSON] в борг цигарки, а не 690 доларів США, що не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Позивачем не надано суду інших доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми боргу, тому ці вимоги є недоведеними і задоволенню не підлягають. Таким чином, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позову залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed