Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Богодухівської міської ради Харківської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, після уточнення якого просить: визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - однокімнатну квартиру, загальною площею 27, 70 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що починаючи з 2004 року та до даного часу вона відкрито, добросовісно та безперервно володіє та користується квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира на праві власності їй не належить, однак за весь час користування майном, жодна особа не заявила на квартиру своє право власності та не утримувала її. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про зареєстроване право власності будь-якої особи на спірну квартиру. Згідно даних КП «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року власником вищезазначеної квартири є [PERSON] , однак останній помер [INFO] . Інформація про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] та наявність або відсутність спадкоємців його майна відсутня. При цьому, до неї у квартирі протягом десяти років проживали її знайомі, які не перебували у родинних відносинах з померлим [PERSON] та згодом вони звільнили квартиру, запропонувавши їй туди переїхати. На той час за вказаною квартирою існувала значна заборгованість за комунальні послуги та й сама квартира перебувала у плачевному стані. Так як вона почала проживати в квартирі, нею було погашено заборгованість та на даний час вона за рахунок власних коштів здійснює оплату комунальних послуг. Також нею проведено капітальний ремонт квартири, а саме: замінено вікна, вхідні та міжкімнатні двері, відремонтовано балкон та дах, встановлено котел, проведено до квартири каналізацію, встановлено лічильники, покладено ламінат. Таким чином, завдяки її діям квартира не лише підтримується у належному стані, а й суттєво поліпшилась. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, просила його задовольнити. Пояснила, що вона в 2004 році без реєстрації почала проживати в квартирі [ADDRESS] , ключі від якої їй дала знайома [PERSON] , повідомивши, що в даній квартири вона мешкала певний час та власнику, котрий проживає в РФ сплачувала орендну плату, однак, останній близько двох років за орендною платою не з`являється. Переїхавши до квартири, вона погасила наявну заборгованість за комунальні послуги, постійно сплачує поточну комунальну плату, зробила ремонт, замінила вікна, вхідні та міжкімнатні двері, відремонтувала дах та балкон. Безперервно проживаючи в квартирі, вона чекала на приїзд власника майна, щоб розрахуватись з ним за орендну плату, однак жодних відомостей від нього не отримувала. Зв`язатись з власником майна особисто вона не могла, оскільки не мала жодних його контактів, крім того, забула його прізвище, яке в розмові декілька років тому говорила її знайома [PERSON] . Вважає, що оскільки вона безперервно проживає в квартирі, нею погашено наявну заборгованість за комунальні послуги, вкладено особисті кошти на проведення ремонту та покращення умов проживання, вона має право на дану квартиру. Зазначила, що в 2019 році вона вийшла заміж, змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] », переїхала проживати до м. Харків та періодично з`являється в квартиру [ADDRESS] . Представник позивача - адвокат Ястребова Є.Б. підтримала позов [PERSON] , зазначила, що остання з 2004 року проживає в квартирі [ADDRESS] . Переїхавши до даної квартири [PERSON] погасила наявну заборгованість за комунальні послуги, зробила ремонт, що призвело до істотних покращення умов квартири. В 2019 році остання звернулась до неї за консультацією, з метою звернення до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Також позивачкою їй було надано довідку КП «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» № 590 , відповідно до якої станом на 31 грудня 2012 року власником спірної квартири є [PERSON] . В процесі розгляду справи судом стало відомо, що власник квартири [PERSON] помер в 1997 році та після його смерті до Богодухівської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся син останнього [PERSON] , якому нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, [PERSON] жодних дій спрямованих на набуття права власності на квартиру [ADDRESS] не здійснив, оскільки належним чином не зареєстрував нерухомість в БТІ, тому до даного часу власником квартири є [PERSON] . При цьому, їй відомо, що [PERSON] помер в 2002 році,однак встановити наявність чи відсутність спадкоємців не має змоги. Вважає, що [PERSON] має повне право на визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, оскільки остання відкрито, добросовісно та безперервно володіє спірною квартирою. Представник Богодухівської міської ради Харківської області Аліксейчик М.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] проживає з 2004 року. Бачила, як остання робила в квартирі ремонт, тим самим покращуючи умови проживання. Про те, як [PERSON] набула право власності на квартиру їй не відомо, чула, що в спірній квартири останній запропонувала мешкати знайома. Зі слів самої позивачки знає, що на квартиру відсутні правовстановлюючі документи та її власник мешкає в РФ. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона близько десяти років товаришує з [PERSON] . Їй відомо, що остання з 2004 року проживає в квартирі [ADDRESS] та її колишній чоловік допомагав з ремонтом. Завдяки діям [PERSON] покращились умови проживання в квартирі, оскільки спочатку стан квартири був не задовільний. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника та свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступного. Однією з основоположних засад цивільного законодавства, згідно п.6 ст. 3 ЦК України, є добросовісність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певним стандартам поведінки, бути чесними, відкритими, мати повагу до інтересів іншої сторони договору або іншого правовідношення. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 грудня 2019 року відсутні відомості щодо права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки Комунального підприємства «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» № 590 від 07 листопада 2019 року, станом на 31 грудня 2012 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Богодухівським міським комітетом приватизації 31 серпня 1993 року, згідно з розпорядженням від 31 серпня 1993 року № 130, зареєстрованого КП «Богодухівське БТІ» в книзі 2, номер запису 149. Згідно копії повідомлення Богодухівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 20 грудня 2019 року за № 2565/15.18-04-04, підтверджено факт державної реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Богодухів Богодухівського району Харківської області. Як вбачається з копії Договору про надання послуг з газопостачання, 24 березня 2006 року між ВАТ «Харківгаз» та [PERSON] укладено договір про газопостачання за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] 01 грудня 2007 року укладено Договір про надання послуг з постачання холодної води з КП «Богодухіввода» за адресою: [ADDRESS] ; 05 червня 2007 року підписано Акт про пломбування та здачі пломб і приладів на зберігання з АК «Харківобленерго» Харківенергозбут; підписано Акт повторної перевірки димових і вентиляційних каналів за №16416, встановлено лічильник; 12 грудня 2007 року з Богодухівським виробничим управлінням житлово-комунального господарства укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; укладено додаткову угоду до Договору про надання послуг з водопостачання холодної води; 25 червня 2008 року укладено Договір про надання послуг з вивезення та утилізації рідких побутових відходів з КП «Богодухіввода»;18 листопада 2011 року укладено Договір про надання послуг з постачання холодної води з КП «Богодухіввода»; 14 серпня 2012 року укладено типовий договір про надання послуг з газопостачання з Богодухівське УГГ ПАТ «Харківгаз»; проведено ремонтні роботи в квартирі та сплачуються комунальні послуги. Відповідно до копії звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «ОЦІНКА24» від 24 грудня 2019 року, ринкова вартість однокімнатної квартири, загальною площею 27, 70 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] становить 86 000 грн. Позивач у справі 07 лютого 2020 року у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 236 та змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Ухвалою суду від 06 лютого 2020 року за клопотанням позивача витребувано у державного нотаріуса Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області відомості щодо: відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , спадкоємців, що звернулись з заявою про прийняття спадщини чи відмовою від її прийняття. Згідно повідомлення завідувача Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області від 12 лютого 2020 року за №193/01-16 на ухвалу суду від 06 лютого 2020 року вбачається, що за даними нотаріальної контори, які збереглись на паперовому носії, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] була заведена спадкова справа № 374/1997 та 31 березня 1998 року видавалось свідоцтво про право на спадщину. Більш детальну інформації надати не мають можливості, оскільки справи нотаріальних документів Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області до 2000 року включно передано на зберігання до Харківського обласного державного нотаріального архіву. Ухвалою суду від 26 червня 2020 року за клопотанням представника позивача витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи № 374/1997, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На виконання ухвали від 26 червня 2020 року від Харківського обласного державного нотаріального архіву 14 липня 2020 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 374, заведеної після смерті [PERSON] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 27 вересня 1997 року до Богодухівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . Заяву останнього було прийнято і зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ та 27 вересня 1997 року заведено спадкову справу № 374/1997. 31 березня 1998 року до Богодухівської державної нотаріальної контори з сумісною заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом звернулися діти померлого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Заяву було прийнято, зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 31 березня 1998 року. 31 березня 1998 року за реєстровими № 953, 954 державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом дітям померлого: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке немає власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добровільно набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. За таких обставин взаємовідносини володільця майна із попереднім власником майна, здійснення ремонтних робіт у квартирі та її утримання не мають правового значення при застосуванні вказаної статті. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим. Як вбачається зі змісту заявлених вимог, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] , мотивуючи відкритим, добросовісним та безперервним користування з 2004 року, тобто близько 15 років. З пояснень позивача, наданих в судовому засіданні встановлено остання з 2004 року без реєстрації проживає в квартирі [ADDRESS] , ключі від якої їй були надані знайомою [PERSON] . При цьому остання повідомила їй про наявність у нерухомості власника, який проживає в РФ. Будучи обізнаною про власника майна, остання близько 15 років проживала в квартирі, не маючи на те згоди власника та відповідних документів. За час проживання в спірній квартирі [PERSON] сплачувала комунальні послуги та зробила ремонт. Однак, аналізуючи вищевикладене, [PERSON] не добросовісно заволоділа чужим майном, а саме квартирою [ADDRESS] , оскільки вселяючись до квартири остання добре знала про те, що у майна є власник, а тому, незважаючи на значний строк безперервного володіння чужим майном, позивач не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Аналогічна правова позиція застосована 21 вересня 2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 225/5271/18 та 17 вересня 2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 522/7264/19-ц. Доводи [PERSON] з приводу того, що за час її безпреривного користування спірною квартирою власник майна не звернувся до неї з приводу її користування майном, судом не приймаються, оскільки позивач з моменту вселення у квартиру достеменно була обізнана про відсутність у неї будь-якого речового права, та покладення на себе обов`язків сплати рахунків за комунальні послуги і проведення ремонту не є підставами вважати об`єкт нерухомого майна безхазяйним. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] достовірно було відомо про те, що квартира [ADDRESS] , на яку вона просить визнати право власності за набувальною давністю, перебуває у власності іншої особи, а отже остання не є добросовісним набувачем, що виключає фактичну чесність позивача у її поведінці та визнання за нею права власності за набувальною давність, на підставі ст. 344 ЦК України.

Outcome: dismissed