Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась\~до суду із позовом до [PERSON] \~про визнання особи такою, що втратила право користування житловим\~ приміщенням. Позов мотивує тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] ) у [ADDRESS] . Вказує, що окрім неї у будинку зареєстрований її син [PERSON] , який 01 квітня 2016 року виїхав із будинку у невідомому напрямку та фактично з того часу в будинку не мешкав. Пояснює, що немає із відповідачем жодного зв`язку та самостійно з місця реєстрації він не знімається. Даний факт створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, заважає оформити житлову субсидію. У зв`язку із цим, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просить суд задовольнити позов та не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 березня 2008 року, серії та номер [NUMBER] , посвідченого державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Сочинською Л.С. Інша Ѕ частка спадкового майна залишилась відкритою за [PERSON] . Ці обставини підтверджуються актуальною інформацією про право власності з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що 16 вересня 2015 року на підставі рішення Генічеського районного управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] зареєстрована Ѕ частки вищевказаного житлового будинку (номер запису про право власності: 11292505). Відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні. Відповідно до довідки, виданої Новоолексіївською сільською радою 05 лютого 2019 року відповідач дійсно зареєстрований у вищевказаному житловому будинку. Разом з тим, факт того, що [PERSON] не мешкає у будинку, належному позивачу з 01 квітня 2016 року підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , зі слів яких, відповідач є сином позивача та ще у 2016 році поїхав у невідомому напрямку та самостійно не зняв реєстрацію місця проживання у будинку, що перешкоджає [PERSON] оформити субсидію. Ці обставини також встановлені актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеним депутатом селищної ради 05 лютого 2019 року. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку, належному позивачу без поважних причин з 2016 року, не цікавиться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 317,319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 405 ЦК України,\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла і законом. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Таким чином, оскільки відповідач з 01 квітня 2016 року без поважних причин не проживає у жилому будинку, що належить позивачу на праві власності, його реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, між сторонами\~не існують\~договірні відносини\~з приводу\~користування житлом,позовна вимога щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованою та підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved