Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], залишивши на її вихованні та утриманні неповнолітніх дітей сина [PERSON] та дочку [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 квітня 2004 року, уклала шлюб з [PERSON] який був зареєстрований відділом РАЦС Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 90. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: син [PERSON] 10.01.2005р.н. та дочка [PERSON] 20.07.2008р.н. В останні три роки в неї з вини чоловіка, не склалися подружні відносини, основною причиною цього стало те, що відповідач став зловживати спиртними напоями. Перебуваючи в нетверезому стані, влаштовував вдома в присутності малолітніх дітей безпричинні сварки. В ході яких ображав її брутальними словами, що принижували її честь та гідність. Чоловік неодноразово виганяв її з двома дітьми з хати і вона вимушена була втікати до матері в с.Нове Село, Дрогобицького району. Чоловік мало займається вихованням дітей, своєю протиправною поведінкою негативно впливає на них, дійшло до того, що він дає гроші синові і посилає його в магазин за горілкою. Вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, їхній шлюб носить лише формальний характер, сім»я фактично розпалась, в зв»язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їхнього розлучення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомивши причин неявки, хоч був своєчасно та належним чином, повідомленим про час та місце судового засідання, рекомендованою коресподенцією. Отже виходячи з вищенаведеного, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ № 173709, виданого відділом РАЦСу Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області, вбачається, що 22.04.2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Чайка». (а.с. 6) Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Що стосується позовних вимог в частині залишення неповнолітніх дітей: сина [PERSON] 10.01.2005р.н. та дочки [PERSON] 20.07.2008р.н. на вихованні та утриманні позивачки, то в цій частині в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed