Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати за нею в порядку спадкування право приватної власності на: -- домоволодіння, що знаходиться за адресою вул. Гагаріна, 20, с. Пилипи Олександрівські Віньковецького району Хмельницької області і складається із житлового будинку з верандою і підвалом загальною площею 129,0 м.кв., сараю 32,0 кв.м.; -- земельну частку (пай) із земель по колишньому КСП «Дружба» с. Пилипи Олександрівські Віньковецького району Хмельницької області, відповідно до сертифіката серії ХМ № 0126118, зареєстрованого 10.02. 1997 року за № 368, виданого на ім`я [PERSON], що померла 23.03. 1996 року. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що 07.12.2005 року в с. Пилипи Олександрівські померла [PERSON]. За життя померлій належало домоволодіння в с. Пилипи Олександрівські по вул. Гагаріна, 20, та земельна частка (пай) розміром 1,11 в умовних кадастрових гектарах. Після її смерті відкрилась спадщина. Позивач є спадкоємцем померлої за заповітом, спадщину прийняла в порядку ст. 1268 ЦК України. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння, та земельну частку (пай) їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на домоволодіння, а сертифікат на земельну частку (пай) видано після смерті спадкодавця. А тому вона позбавлена можливості реалізувати своє спадкове право, і це право підлягає захисту в судовому порядку. У судове засідання 05.09.2016 року учасники процесу, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. Позивач [PERSON] у наданій суду заяві підтримала позовні вимоги повністю та просила справу слухати за її відсутності. Представник відповідача Пилипоолександрівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, сільський голова [PERSON] також надала до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги [PERSON] визнала та просила справу розглянути за відсутності представника сільської ради. За відсутності сторін справа 05.09.2016 року розглянута відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, які обґрунтовані та підтверджуються належними доказами, що не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 07.12.2005 року в с. Пилипи Олександрівські Віньковецького району Хмельницької області померла [PERSON], яка була власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Пилипи Олександрівські по вул. Гагаріна, 20, та земельної частки (пай) розміром 1,11 в умовних кадастрових гектарах на території Пилипоолександрівської сільської ради. На вказане майно після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку [PERSON] як спадкоємець за заповітом прийняла, оскільки на день смерті була зареєстрована та проживала разом із спадкодавицею на одному погосподарському номері, та за її заявою відкрита спадкова справа. Інших спадкоємців немає. Вказані обставини підтверджуються: копією запису акта про смерть [PERSON], яка померла 29.03.1996 року; копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0126118, згідно якого [PERSON] мала право на земельну частку (пай) площею 1,11 в умовних кадастрових гектарах; посвідкою про народження № 438968, із якої вбачається, що матір`ю [PERSON] є [PERSON]; витягом зДержавного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу АМІ № 056250, відповідно до якого [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], і прізвище дружини після одруження «Атаманюк»; довідкою Пилипоолександрівської сільської ради № 306 від 15.06.2016 року, із якої слідує, що після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] вступила у фактичне володіння спадковим майном; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії 1-БВ № 020181; довідкою Пилипоолександрівської сільської ради № 295 від 14.06.2016 року, із якої слідує, що [PERSON] була власником житлового будинку по вул. Гагаріна, 20, в с. Пилипи Олександрівські, і на день її смерті 07.12.2005 року разом із нею була зареєстрована та проживала [PERSON]; копією паспорта позивача; заповітом, складеним [PERSON] 15.02.1997 року, із якого слідує, що [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON]; копією свідоцтва про шлюб серії 1-БВ № 039169, із якого слідує, що [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], і прізвище дружини після укладення шлюбу «Крайнова»; матеріалами спадкової справи № 117-2016, наданої державним нотаріусом на запит суду. Відповідно до довідки КП «БТІ» Віньковецької районної ради Хмельницької області від 06.06.2016 року № 1-510, дійсна вартість домоволодіння в с. Пилипи Олександрівські по вул. Гагаріна, 20, становить 35661,00 гривень, а відповідно до інформаційної довідки відділу Держгеокадастру у Віньковецькому районі від 14.06.2016 року № 31-28-99.4-1958/15-16 вартість земельної частки (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0126118 складає 3806,00 грн. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1217 та ст. 1218). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцям з часу її відкриття. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено судом, позивач є єдиним спадкоємцем померлої за заповітом, і прийняла спадщину. Інших спадкоємців немає. Однак у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується постановою державного нотаріуса Віньковецької державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.06.2016 року, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння, що знаходиться в с. Пилипи Олександрівські по вул. Гагаріна, 20, в якому до дня смерті проживала [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на домоволодіння, та на земельну ділянку згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0126118, у зв`язку з тим, що сертифікат видано 23.12.1996 року на ім`я [PERSON], яка померла 23.03.1996 року, тобто після її смерті. При вирішенні розглядуваного спору суд бере до уваги, що згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Із довідки Пилипоолександрівської сільської ради № 295 від 14.06.2016 року слідує, що за [PERSON], яка померла 07.12.2005 року, та до дня смерті була зареєстрована та проживала в [INFO], рахується житловий будинок 1976 року побудови за вищевказаною адресою; витягом з рішення № 4 від 31.03.1994 року, згідно якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку в с. Пилипи Олександрівські по вул. Гагаріна, 20, площею 0,40 га: з них 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,15 га для ведення особистого селянського господарства. Оцінивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на вказане нерухоме майно, та земельну частку (пай), однак не переоформила це майно на своє імя, у звязку з чим виник спір, та його вирішення можливе лише в судовому порядку. Визнання права власності за позивачем визнається відповідачем, не порушує прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно.

Outcome: approved