Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила змінити спосіб присуджених аліментів, які стягуються на її користь на підставі Корольовського районного суду м. Житомира з твердої грошової суми в розмірі 3 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що присуджений вказаним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира розмір аліментів порушує умови чинного законодавства, оскільки є меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а з урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину у 2020 році, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дітей, попередньо визначений розмір стягуваних аліментів не відповідає цим вимогам та має бути збільшений шляхом визначення та стягнення їх у частці від доходів відповідача. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач не скористався своїм правом надати до суду належні та допустимі докази, які б спростовували доводи позивача, відзиву на позов, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не подав, свого ставлення до позовних вимог не висловив, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 5.11.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами. Від даного шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 28.05.2012 року, серії [NUMBER] від 12.11.2013 року та серії [NUMBER] від 16.03.2016 року відповідно (а.с. 5-7). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 7.03.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Цим же рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій формі в розмірі 3 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 8-9). Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.\~\~\~ Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, з урахуванням положень ст.182 СК України, суд вважає, що при обранні такого способу стягнення аліментів, як у частці від (заробітку) доходу, мінімально визначений розмір аліментів на одну дитину має становити визначену судом частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).\~ Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13. Однак, як вбачається з позовної заяви, позивач як на обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що присуджений рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 7.03.2018 року розмір аліментів порушує умови чинного законодавства, оскільки є меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Таке твердження позивача є хибним, оскільки згадуване рішення прийнято у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, чинного на момент винесення такого рішення із зазначенням мінімально встановленого розміру аліментів не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Не доведено та спростовується і твердження позивача про те, що підставою для задоволення позовних вимог є збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину у 2020 році, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування та утримання дітей, оскільки на підтвердження такого суду не надано жодних належних та допустимих доказів. При цьому суд зазначає, що позивач згідно заявлених вимог просить не збільшити розмір аліментів, які на теперішній час вже стягуються на її користь за рішенням суду, саме в твердій грошовій сумі, а просить змінити спосіб їх стягнення з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) відповідача. Суд роз`яснює, що вимоги щодо стягнення з відповідача аліментних платежів у більшому розмірі, саме в твердій грошовій сумі, згідно справжнього позову не заявлені, виходять за межі розгляду даної позовної заяви та можуть слугувати підставою для звернення до суду з цими вимогами в самостійному порядку. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, надані позивачем докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed