Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на попередній роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 травня 2017 року була ознайомлена з наказом №1059/ос від 30.05.2017 року, за яким її звільнили з 31 травня 2017 року з займаної посади кухаря 6-го розряду їдальні «Центральна» ДП «СхідГЗК» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, при прийнятті цього наказу адміністрація підприємства керувалась висновком медичної комісії ДЗ СМСЧ-9 від 18.01.2017 року та згодою профкому комбінату. Однак дане звільнення вважає незаконним, оскільки згідно медичного висновку №577 від 14 квітня 2016 року, який отримала самостійно, їй також була протипоказана праця, повязана з умовами вимушеної робочої пози стоячи та статичного перевантаження, але незважаючи на такі медичні висновки вона продовжувала працювати за основним місцем роботи, виконувала свої посадові обовязки в повному обсязі, за наказом №371/к від 24.01.2017 року, який відповідачем був виданий раніше, вважає була переведена на іншу роботу з іншими умовами праці, з цього часу працювала сидячи та займалась приготуванням напівфабрикатів ліпила вареники, пельмені та інше, тобто починаючи з січня 2017 року вона могла виконувати та виконувала роботу, яка була обмежена їй за станом здоровя, але при винесенні наказу, який оспорює, ці обставини відповідачем не були враховані, а тому оскільки вона могла виконувати роботу за своїм місцем роботи незважаючи на стан здоровя, то вважає її звільнили за спірним наказом безпідставно. В день звільнення за спірним наказом 31 травня 2017 року з нею не був проведений остаточний розрахунок як того вимагають приписи ст. 116 КЗпП України, та у звязку з безпідставним звільненням перебуває у вимушеному прогулі. Оскільки, вважає, вона була безпідставно звільнена та це потягло те, що вона перебуває у вимушеному прогулі, з нею не був проведений остаточний розрахунок при звільненні, то вважає цими діями їй завдана моральна шкода, яку обґрунтовує тим, що змушена була докладати додаткові зусилля для організації свого життя, ставати на облік до територіального центру зайнятості, намагатись зайти іншу роботу, так як до виходу на пенсію за віком їй лишається ще рік. У зв»язку з чим просила визнати незаконним наказ Державного підприємства «СхідГЗК» №1059/ос від 30.05.2017 року «Про звільнення [PERSON]МС.», поновити її на попередній роботі кухарем 6-го розряду їдальні «Центральна» ДП «СхідГЗК» з 01 червня 2017 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення з 05.09.2011 року по день ухвалення судом рішення, стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 337 грн 16 коп, стягнути моральну шкоду в розмірі 2000 грн. В судовому засіданні повноважний представник позивачки [PERSON] позов в інтересах своєї довірительниці підтримав повністю. При цьому від її імені та в її інтересах уточнив вимоги в частині середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просив стягнути середній заробіток не з 05.09.2011 року, як зазначено в позові, а з фактичного дня звільнення, тобто з 31.05.2017 року та по день ухвалення судом рішення, пояснивши, що інша дата була зазначена помилково при написанні ним позову. Також пояснив, що сума 337 грн 16 коп , яка має бути стягнута на користь його довіритель ниці як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, є вимоги за період затримки розрахунку з дня звільнення з 31.05.2017 року та по день фактичного розрахунку по 07.06.2017 року включно, та просив стягнути середній заробіток саме за цей період. На обгрунтування позовних вимог посилався та виклав обставини, аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому також пояснив, що позивачка дійсно хворіє на вегето-сосудисту дистонію (вени ніг) і це повязано з її роботою, вважає, що за висновком лікувального закладу м. Кривий Ріг позивачка може працювати, але їй протипоказана тільки стояча робота, після відсторонення її від роботи за наказом від 24.01.2017 року позивачка з цього часу лишалась на робочому місці та виконувала певну роботу кухаря ліпила вареники, пельмені та інше, тобто фактично продовжувала виконувати роботу та могла і може виконувати її в позі сидячи. Вважає, що відповідач при винесенні наказу про звільнення безпідставно взяв до уваги висновок лікаря ПМО про стан здоровя його довірительниці від 18.01.2017 року, а мав врахувати висновок лікувального закладу м. Кривий Ріг №577 від 14 квітня 2016 року, оскільки наказом МОЗ України №133 від 25.03.2003 р визначений вичерпний перелік спеціалізованих лікувально-профілактичних закладів, які мають право встановлювати остаточний діагноз щодо професійних захворювань, і згідно цього переліку до таких закладів відноситься й клініка державного підприємства «Український НДІ промислової медицини» м. Кривий Ріг, якою і був виданий висновок від 14.04.2016 р, а лікар ПМО не повноважний видавати такі висновки. Більш того, вважає, що висновок періодичного медичного обстеження складається комісією, а не лікарем одноособово, позивачка була направлена на медичне обстеження за направленням, в якому вказано, що на попередній огляд, а тому порушена процедура медичного обстеження. Крім того, його довірительниця на цей час пройшла курс лікування шляхом проведення операції, відновила своє здоровя, надала про це лікарняний, але ці обставини відповідачем щодо спірного наказу знову залишені поза увагою. Позивачка [PERSON] уточнені позовні вимоги до відповідача ДП «СхідГЗК» підтримала у повному обсязі. Пояснила та підтвердила, що перед звільненням їй дійсно двічі пропонували ознайомитись та вибрати іншу роботу на підприємстві згідно вільних вакансій, однак вона відмовилась, оскільки вважала та зараз вважає, що має продовжувати працювати на своїй роботі кухарем. Також підтвердила, що отримала остаточний рахунок при звільненні 07.06.2017 року шляхом зарахування грошей на її банківську заробітну картку. Представники відповідача позов визнали частково, в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в іншій частині позов не визнали. Представник відповідача [PERSON] посилалась на письмові заперечення, при цьому пояснила, що позивачка [PERSON] відповідно до професії, яку займає, вчасно проходила медичні огляди та керівником підрозділу допускалась до роботи, останній медогляд проходила 15.07.2016 року, результати якого занесені до її особистої санітарної книжки, що знаходиться у неї на руках. Як така по грудень 2016 року включно мала необхідний медичний висновок і не мала будь-яких протипоказань щодо праці кухарем. Однак в перших числах січня 2017 року Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Жовті Води Дніпропетровської області звернулось до ДЗ «СМСЧ-9» м. Жовті Води щодо надання звіту про місцезнаходження регресних хворих, в переліку яких значилась і позивачка, на підставі чого лікар ДЗ «СМСЧ-9» [PERSON] звернулась до дільничного лікаря-терапевта 1 категорії амбулаторії ДП «СхідГЗК» [PERSON], від якої отримала інформацію, що позивачка [PERSON] працює кухарем їдальні «Центральна» ДП «СхідГЗК» і у неї як лікаря-терапевта не має будь яких офіційних документів щодо встановлення позивачці ступеня втрати професійної працездатності та що остання при цьому отримує регрес, у зв»язку з чим ДЗ «СМСЧ -9» м. Жовті Води звернулось до служби по роботі з персоналом ДП «СхідГЗК» про негайне направлення на позачерговий медичний огляд [PERSON], кухаря 6 розряду їдальні «Центральна» та від 10.01.2017 року працівником служби по роботі з персоналом ДП «СхідГЗК» було виписано позивачці [PERSON] направлення на обовязковий медичний огляд працівника в ДЗ «СМСЧ-9» м. Жовті Води, щодо якої ставилось з»ясувати усі фактори впливу як на працівника відповідної професії, у тому числі вплив фактору перебування у вимушеній позі. Про наявність медичного висновку лікувального закладу м. Кривий Ріг №577 від 14 квітня 2016 року позивачка не довела адміністрацію комбінату та на момент винесення наказу про такий висновок підприємству відомо не було, як і про довідку МСЕК від 27.09.2016 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності 20 відсотків, тобто умисно приховала ці обставини від роботодавця. При звільненні відповідачки підприємством були дотримані усі вимоги, отримана згода профспілкового комітету, позивачці на вибір були запропоновані вільні вакансії, від яких відмовилась. Представник відповідача [PERSON] окрім того вважала, що направлення на обовязковий попередній медичний огляд працівника, за яким позивачка була направлена для проходження медичного огляду від 10.01.2017 року, було видано згідно встановленого Порядку проведення медичних оглядів, затвердженого наказом №246 від 21.05.2007 року, та за встановленою формою, яка визначена в додатку до цього Порядку, роботодавець не вправі вносити будь-які корективи та змінювати формуляр, що позивачка не підтвердила належними доказами наявність моральних страждань у період затримки розрахунку чи у звязку з затримкою розрахунку при звільненні та тому ці вимоги є не обґрунтовані. Також вважала не прийнятними до розгляду позовні вимоги представника позивачки, які заявив після початку розгляду справи по суті та якими фактично змінює предмет і підставу вимог. [PERSON] як свідок у судовому засіданні пояснила, що у 2016 році не була проведена атестація робочих місць та у звязку з цим не проводився періодичний медичний огляд працівників, хоча позивачка проходила щороку медичний огляд як така яка відноситься до декретованої групи як працівник їдальні на виконання Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а не як кухар за професією, підтвердила що в січні 2017 року їй телефонували з соцстраху та цікавились чи працює позивачка, про регресні виплати позивачці їй відомо не було. Свідки [PERSON], [PERSON] як працівники їдальні та свідок [PERSON] як керівник їдальні однаково пояснили та вказали на те, що робота кухаря передбачає виконання виготовлення різних видів страв та потребує виконувати роботу переважно стоячи, однак коли позивачка була відсторонена від роботи, то на її прохання пішли на зустріч, за вказівкою керівника були розподілені обовязки та позивачка стала приймати участь лише у виготовленні напівфабрикатів, їй приносили заготовки, а вона ліпила вареники з картоплею, пельмені та інше, цю роботу виконувала сидячи, у період відсторонення від роботи фактично працювала нетривалий час, а більше перебувала на лікарняному. Заслухав пояснення сторін, свідків, дослідив матеріали справи та подані докази на обґрунтування та спростування вимог, суд приходить до висновку позов задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно записів у трудовій книжці позивачка [PERSON] впродовж трудової діяльності на підприємстві працювала кухарем їдальні №2 ГМЗ, їдальні №5, їдальні НВК [PERSON], у звязку з реорганізацією з 01.03.2006 року стала працювати кухарем 6 розряду їдальні «Центральна» ДП «СхідГЗК» (запис 12), та 31.05.2017 року є звільненою за наказом №1059/ос від 30.05.2017 року (а.с. 4-6). Згідно наказу по Державному підприємству «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» №1059/ос від 30.05.2017 року «Про звільнення [PERSON]С.» остання цим наказом була звільнена з 31.05.2017 року з займаної посади кухаря 6-го розряду їдальні «Центральна» ДП «СхідГЗК» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та грошової компенсації відповідно кількості днів невикористаної відпустки. Підставою прийняття наказу являється: висновок медичної комісії ДЗ «СМСЧ-9» від 18.01.2017 року, згода профспілкового комітету ДП «СхідГЗК» згідно постанови від 25.05.2017 року №7-1 (а.с. 7). Позивачка [PERSON] ознайомлена з даним наказом в день звільнення 31.05.2017 року під особистий розпис (а.с. 7 на зв.). Положення ст. 40 КЗпП України передбачають та встановлюють порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Так, згідно положень, закріплених п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у тому числі у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Підставою звільнення працівника у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя у розумінні п. 2 ст. 40 КЗпП України може свідчити висновок медіко-соціальної експертної комісії, якщо працівника визнано інвалідом і йому рекомендована робота інша, ніж виконувана, або взагалі трудова рекомендація МСЕК не надана. Підставою для звільнення може бути також медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя працівника, забов»язаного відповідно до законодавства проходити періодичні медичні огляди. Відповідно до вимог п. 3.8 Порядкупроведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21.05.2007 року №246, роботодавець забезпечує за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників за заявою працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров'я пов'язане з умовами праці; або за своєю ініціативою, якщо стан здоров'я працівника не дає змоги йому виконувати свої трудові обов'язки. Оскільки ДП «СхідГЗК» як роботодавцем були виявлені обставини встановлення щодо позивачки за її зверненням страхового випадку у звязку з її професійним захворюванням та встановлення ступеня втрати професійної працездатності (а.с. 10, 127), то відповідач виконав покладені на нього обовязки та направив позивачку на позачерговий медичний огляд згідно направлення від 10.01.2017 року (а.с. 73), на її відповідність як кухаря їдальні умовам праці, повязаним з такими шкідливими та небезпечними факторами виробничого середовища і трудового процесу як пил рослинного походження (п. 3.10 таблиці Додатку 4 до пункту 2.6 Порядку), підвищена температура повітря (п. 5.9), теплове випромінювання (п. 5.10), перебування у вимушеній робочій позі до 25% робочої зміни (п. 6.1.5). Згідно оглянутих в судовому засіданні наданих позивачкою [PERSON] особистої медичної книжки як працівника при проходженні медичних оглядів, вкладень до неї та документів встановлено, що остання за направленням пройшла медичний огляд від 18.01.2017 року згідно висновку результатів медогляду лікарем ПМО (а.с. 129), в ході якого щодо останньої встановлений діагноз варикозне розширення вен нижніх кінцівок та те, що за таким станом здоровя працювати кухарем не придатна. На підставі результатів медогляду лікарем ПМО позивачки [PERSON] виданий висновок медичної комісії ПМО щодо неї, затверджений заступником головного лікаря з лікувальної роботи ДЗ СМСЧ-9 [PERSON] від 18.01.2017 року, в якому виведено, що [PERSON] у несприятливих умовах праці за професією кухар їдальні «Центральна» працювати не придатна (а.с. 73). Оцінюючи у сукупності з іншими доказами, суд не убачає підстав не визнати цей доказ як відносний та допустимий, як такий, що викликає сумнів та не може бути прийнятий у порядку ст. 185 ЦПК України чи з інших підстав. У відповідності до п. 2.8 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій проведення медичних оглядів здійснюється комісією, яку очолює заступник головного лікаря або уповноважена головним лікарем особа, який має підготовку з професійної патології. Згідно положень п. 1 Додатку 4 до пункту 2.6 цього Порядку у медичних оглядах обов'язкова участь терапевта; фахівці іншого медичного профілю залучаються до складу медичних комісій з урахуванням характеру дії шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу на стан здоров'я працівників. При цьому обов'язково враховуються перелік загальних медичних протипоказань до роботи із шкідливими та небезпечними факторами виробничого протипоказання у відповідності до конкретних виробничих факторів, що приведені в цьому Переліку. Згідно встановленої форми висновок медичної комісії складається за участю лікаря-терапевта та затверджується заступником головного лікаря з лікувальної роботи. Як убачається, висновок від 18.01.2017 року щодо [PERSON] виведений на підставі її медичного обстеження лікарем-терапевтом ПМО [PERSON], складений за обовязковою участю цього лікаря-терапевта, затверджений заступником головного лікаря з лікувальної роботи в особі останньої, яка за посадою виконує такі обовязки, є оформлений належним чином, скріплений особистою печаткою лікаря та печаткою закладу охорони здоров'я ДЗ «СМСЧ-9», як такий відповідає вимогам закону. До теперішнього часу не оскаржений у встановленому законом порядку та є дійсний. Посилання представника позивачки на те, що оскільки для направлення [PERSON] був використаний бланк за встановленою формою, в якому згідно формуляру зазначено, що направляється на обовязковий попередній медичний огляд, а фактично була направлена на позачерговий медичний огляд, то у звязку з цим медичний висновок від 18.01.2017 року як такий за результатами медогляду про невідповідність позивачки виконуваній роботі за станом її здоровя не має юридичної сили, є не спроможними. Після початку розгляду справи по суті за позовом, який розглядається, представником позивачки [PERSON] від свого імені та в інтересах позивачки були заявлені уточнені позовні вимоги, за яким змінив предмет і підставу позовних вимог. За позовом, який розглядається, позивачка [PERSON] просить визнати незаконним наказ про її звільнення у звязку з невідповідністю її виконуваній роботі внаслідок стану здоровя за тих підстав, що оскільки незважаючи на медичні висновки про стан її здоровя вона під час відсторонення від роботи до вирішення питання за власною ініціативою приймала участь у виконані певної роботи кухаря їдальні сидячи та могла виконувати роботу таким чином надалі, але ці обставини не були враховані відповідачем ДП «СхідГЗК» та тому вважає звільнена безпідставно. Предмет позову є правовідносини, які виникають між субєктами спірних правовідносин, підставою позову є обставини, якими обґрунтовуються вимоги, зміст позву є спосіб, у який особа вважає має бути поновлено її право, яке вважає порушеним з боку інших осіб. На відміну, заявляючи нові позовні вимоги після початку розгляду справи по суті, представник позивачки в її інтересах просив визнати незаконним висновок лікаря ПМО ДЗ «СМСЧ-9» від 18.01.2017 року [PERSON] про непридатність до роботи кухарем його довіритель ниці, оскільки вважає порушена процедура медичного огляду, висновок складений неповноважним складом комісії, та скасувати його, а оскільки висновок ПМО, який був врахований ДП «СхідГЗК» при винесенні наказу про звільнення у звязку з невідповідністю довірительниці виконуваній роботі за станом здоровя, є незаконним, то і наказ про звільнення є теж незаконним. Таким чином, за цими позовними вимогами представник позивача визначив інший склад спірних субєктних правовідносин, та з інших підстав, тобто фактично змінив предмет, зміст та підставу позову. У звязку з чим, враховуючи думку учасників процесу, суд не прийняв до розгляду ці позовні вимоги, оскільки подані зі зміною предмету і підстав позову та в порушення вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України після початку розгляду справи по суті. Виходячи з цього, суд не зясовує та не оцінює обставини чи мала лікар-терапевт ДЗ «СМСЧ-9» [PERSON] повноваження як лікар ПМО проводити позачерговий медичний огляд щодо [PERSON], чи була нею дотримана при цьому процедура проведення такого огляду, чи мала повноваження виконувати обовязки заступника головного лікаря з лікувальної роботи за посадою та інше, оскільки такі виходять за межі справжнього позову. Безпосередньо дії [PERSON] як лікаря ПМО шляхом складання медичного висновку щодо позивачки самостійно у встановленому законом порядку також оскаржені не були та незаконними не визнані. Таким чином, суд приходить до висновку, що вищезазначений доказ висновок медичної комісії ДЗ «СМСЧ-9» від 18.01.2017 року достовірно підтверджує стан здоровя [PERSON], а саме те, що остання за станом здоровя у несприятливих умовах праці за професією кухар їдальні «Центральна» працювати не придатна, та такий обґрунтовано був врахований роботодавцем ДП «СхідГЗК» при винесенні спірного наказу №1059/ос від 30.05.2017 року «Про звільнення [PERSON]С.» з займаної посади кухаря їдальні «Центральна» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю її виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи. При звільненні позивачки за спірним наказом уповноваженим органом ДП «СхідГЗК» до його прийняття були дотримані всі необхідні вимоги, що передбачені ч. 2 ст. 40 та ч. 1 ст. 43 КЗпП України. Поданням до первинної профспілкової організації ДП «СхідГЗК» за вих. №15-10/2505 від 15.05.12017 року підтверджується, що уповноважений орган відповідача своєчасно до прийняття спірного наказу про звільнення вжив заходи щодо отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (а.с. 75), та згідно постанови профспілкового комітету ППО ДП «СхідГЗК» №7-1 від 25.05.2017 р підтверджується, що первинною профспілковою організацією за місцем роботи [PERSON] була дана така згода на звільнення останньої (а.с. 9). При цьому, враховуючи той факт, що за медичними показаннями [PERSON] не має права на отримання пенсії по інвалідності, а до набуття нею права на пенсію за віком залишилось близько року, то профспілковий комітет вийшов з клопотанням до адміністрації підприємства про укладення з останньою цивільно-правової угоди на виконання оплачуваної роботи, з врахуванням її стану здоровя та кваліфікації. Відповідачем ДП «СхідГЗК» було взято до уваги клопотання первинної профспілкової організації щодо [PERSON], а також на виконання вимог та приписів, що встановлені ч. 2 ст. 40, ст. 170 КЗпП України, відповідач [PERSON] підприємство «СхідГЗК» до прийняття спірного наказу про звільнення позивачки двічі станом на 15.05.2017 року, та повторно станом на 20.03.2017 року пропонував останній обрати з переліку вільних вакансій на підприємстві, на яку б погодилась бути переведеною у звязку з виявленою невідповідністю її виконуваній роботі на займаній посаді внаслідок стану здоровя, що підтверджується особистим підписом позивачки на кожній сторінці інформації з переліком наявних вакансій в підрозділах ДП «СхідГЗК» (а.с. 76-79, 81-84). Однак, як підтверджується власноруч виконаною відміткою та особистим підписом про це, то позивачка, двічі ознайомившись з вільними вакансіями на підприємстві, не обрала для себе будь-яку з запропонованих вакансій, яка б їй підійшла за станом здоровя та щодо якої б вона дала згоду на її переведення як на легшу роботу у звязку з невідповідністю займаній посаді (а.с. 80, 84 на звор.) Суд не бере до уваги, що [PERSON] відмовлялась пройти медогляд на усну пропозицію представника адміністрації підприємства для встановлення можливості та відповідності бути переведеною на іншу роботу, оскільки перед усім вона не обрала та не дала згоду бути переведеною на будь-яку роботу, яка малась на підприємстві згідно переліку вільних вакансій. Таким чином, при винесенні спірного наказу №1059/ос від 30.05.2017 року про звільнення [PERSON] з займаної посади кухаря 6-го розряду їдальні «Центральна» ДП «СхідГЗК» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю її виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи, відповідачем [PERSON] підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» були дотримані усі вимоги, що передбачені та встановлені законодавством при звільненні працівника на цій підставі, право [PERSON] як працівника при її звільненні було дотримане. За таких обставин, оскільки доведено, що була виявлена невідповідність [PERSON] виконуваній роботі внаслідок стану її здоровя, який перешкоджає продовженню виконання роботи на займаній посаді кухаря відомчої їдальні, ці обставини встановлені та підтверджені відповідним медичним висновком і відповідач отримав цей висновок, яким керувався, щодо отримання згоди на звільнення позивачки за цих підстав попередньо звернувся до первинної профспілкової організації та отримав таку згоду, зясував та не отримав згоду останньої на переведення на іншу легшу роботу, яку б могла виконувати за станом здоровя, то слід вважати, що спірний наказ щодо [PERSON] про її звільнення відповідачем ДП «СхідГЗК» виданий обґрунтовано та як такий є законним. Суд вважає не обґрунтованим доводи позивачки та її представника, якими обґрунтовує свої позовні вимоги в цій частині, про те, що після отримання нею самостійно попереднього медичного висновку про професійне захворювання, як вказувало лише на її часткову втрату профпрацездатності, вона незважаючи на це продовжувала працювати та виконувати обовязки кухаря сидячи, виготовляючи напівфабрикати, то вважає й надалі могла б продовжувати виконувати роботу на займаній посаді за тих самих умов, тобто перебуваючи в робочій позі переважно сидячи та виконуючи обмежену кількість страв, тобто зі зміною умов праці. Оскільки в даному випадку за обставин виявленої невідповідності [PERSON] виконуваній роботі внаслідок стану її здоровя, який перешкоджає продовженню виконання роботи кухарем, у разі продовження допущення її до виконання обовязків на цій займаній посаді буде суттєво порушено її право як працівника, особисте субєктивне відчуття [PERSON], яка відчуває та каже, що незважаючи на стан здоровя може продовжувати роботу, не є належною підставою продовження допущення її до роботи, оскільки медичним висновком встановлено, що у несприятливих умовах праці за професією кухар їдальні вона працювати не придатна. Згідно розділу 2 робочої інструкції кухаря їдальні «Центральна» в обовязки кухаря входить приготування різноманітних страв і кулінарних виробів, у тому числі й особливої складності, готувати, розділяти та подавати страви, прибирати робоче місце та інше, а не тільки виготовляти напівфабрикати (а.с. 91). Серед шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу для усіх працівників, які належать до певних категорій, згідно Додатку 4 до Порядкупроведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21.05.2007 року №246, визначено перебування у вимушеній робочій позі до 25% робочої зміни. Згідно медичного висновку від 14.04.2016 року №577 лікарсько-експертної комісіїспеціалізованого лікувально-профілактичного закладу клініки державного підприємства «Український НДІ промислової медицини» м. Кривий Ріг, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання відносно позивачки [PERSON] від 04.07.2016 року, то за спеціальністю кухаря передбачено шкідливе перебування у вимушеній робочій позі до 60% робочої зміни, а фактично позивачка під час виконання обовязків змушена була та перебувала до 80% часу робочої зміни (а.с. 10 на звор., 128). Суд також вважає не обґрунтованими доводи представника позивача при обґрунтуванні вимог в цій частині позову, що оскільки відносно позивачки [PERSON] встановлено лише 20% втрати професійної працездатності, а не сто відсотків, то вона є придатною до виконання обовязків кухаря, і тому наказ про звільнення є не законним. Оцінюючи як співвідносяться висновок медичної комісії ДЗ «СМСЧ-9» від 18.01.2017 року та висновок медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності відносно позивачки, то суд вважає, що такі не суперечать один одному. На підставі медичного висновку лікарсько-експертної комісії №577від 14.04.2016 року, акту від 04.07.2016 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання відносно [PERSON] було встановлене професійне захворювання та встановлений страховий випадок у звязку з її професійним захворюванням. На підставі цього за результатами огляду МСЕК [PERSON] встановлена втрата професійної працездатності у відсотках 20% з наступним переоглядом, та за результатами повторного огляду від 26.09.2017 року останній встановлений ступінь втрати профпрацездатності 20% починаючи з 01.09.2017 року безстроково (а.с. 168). Висновок МСЕК сам по собі може бути підставою звільнення працівника у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя якщо працівника визнано інвалідом і йому рекомендована робота інша, ніж виконувана, або взагалі коли трудова рекомендація при встановленні інвалідності чи втрати професійної працездатності особою у висновку МСЕК не надана. Як убачається у медичних висновках при оформленні позивачкою [PERSON] втрати професійної працездатності останній встановлена лише її ступінь та при цьому трудова рекомендація щодо займаної нею посади кухаря, про що вважає та наполягає представник позивача, надана не була. При цьому слід зазначити, що цими висновками підтверджується, що на момент встановлення останній ступеня втрати профпрацездатності безстроково з моменту встановлення їй професійного захворювання за висновком №577від 14.04.2016 року стан здоровя позивачки [PERSON] погіршився та знайшов стійкий характер. В той час коли висновком, який був врахований при винесенні спірного наказу про звільнення, медичної комісії ДЗ «СМСЧ-9» від 18.01.2017 року на відповідність [PERSON] як кухаря їдальні умовам праці, яка визначалось виходячи з впливу усіх можливих шкідливих факторів за обумовленою професією, то у звязку з виявленим її захворюванням варикозне розширення вен нижніх кінцівок, яке при оформлені ступеня втрати профпрацездатнрсті було встановлене як професійне, то у звязку з цим встановлено, що за таким станом здоровя у несприятливих умовах праці за професією кухар їдальні «Центральна» вона працювати не придатна. Суд також розцінює та вважає не спроможними доводи представника позивачки про те, що остання на момент розгляду справи пройшла курс лікування шляхом проведення операції, відновила своє здоровя, може працювати, але лишається звільненою та наказ є незаконним. Так, епікризом пацієнтки (а.с. 58-59) підтверджується, що [PERSON] за зазначеним діагнозом проведена операція 23.03.2017 року, однак ці обставини виникли після видання відповідачем наказу про її звільнення, тобто ці обставини й не могли бути відомі відповідачу як до так і на момент винесення спірного наказу та у звязку з цим і не могли бути враховані як належні, тобто такі доводи безпідставні. Таким чином, виходячи з вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки [PERSON] в частині визнання незаконним наказу про її звільнення є необґрунтовані, як такі задоволенню не підлягають та у звязку з цим у цій частині позовних вимог слід відмовити. Оскільки підстави визнати наказ про звільнення позивачки є не обґрунтовані, то відсутні й підстави поновлення її на попередній роботі та стягнення середнього заробітку на її користь за час вимушеного прогулу. Витягом про операції за картковим рахунком (а.с. 57) підтверджується, що транзикацією від 07.06.2017 року на заробітну картку позивачки були переведені розрахункові грошові кошти та в цей день з нею був проведений остаточний розрахунок при звільненні. Про ці обставини в судовому засіданні підтвердила сама позивачка. Таким чином, відповідач ДП «СхідГЗК» затримав проведення остаточного розрахунку з позивачкою при її звільненні у період з дня її звільнення з 31.05.2017 року по день фактичного розрахунку по 07.06.2017 року. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнили вимоги та просили стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку, який виник саме за зазначений період. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день його звільнення або якщо працівник в день звільнення не працював, то не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.95 року, з наступними змінами, суми середнього заробітку за період затримки розрахункових обчислюються виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передували події, з якою повязані відповідні виплати. Відповідно до п. 8 цієї Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством.\~ Довідкою №790 від 27.10.2017 року (а.с 190) підтверджується розрахунок середньоденного заробітку позивачки за останні два місяці, що передували її звільненню, який виведений відповідно до чинного законодавства, у лютому за вирахуванням лікарняних (не рахуються) фактично відпрацювала 5 робочих днів (у кількості 40 годин) та отримала 1050,80 грн, у березні 6 робочих днів (47 годин) 1234,69 грн, таким чином 1050,80+1234,69=2285,49 грн, які поділити на 87 годин=26,27 грн, які помножити на 8 годин робочого дня = 210,16 грн. Таким чином, оскільки у судовому засіданні доведено, що з вини відповідача позивачці не були своєчасно виплачені розрахункові за період з 31.05.2017 року по 07.06.2017 року, то середній заробіток у відповідності до кількості робочих днів у цей період, який підлягає стягненню на користь позивачки з відповідача, складає у сумі 840,64 грн (210,16*4 роб. дн.) Серед інших вимог позивачка просила стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду у сумі 2000 гривен, яку повязує з тим, що вважає була безпідставно звільнена, перебувала у вимушеному прогулі, та з нею не був проведений остаточний розрахунок при звільненні. Так, суд погоджується, що у разі незаконного звільнення та перебування у звязку з цим у вимушеному прогулі тривалий період для позивачки могли виникнути негативні наслідки, які б викликали для неї моральні страждання у звязку втратою джерела існування більш тривалий час. Однак, оскільки є необґрунтованими вимоги в частині визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд не враховує ці обставини як такі, які обґрунтовують вимоги в частині моральної шкоди за цих же підстав. Оцінюючи ж обставини і докази по ним в частині позовних вимог [PERSON] щодо завдання їй відповідачем моральної шкоди у звязку з затримкою остаточного розрахунку при звільненні у період з 31.05.2017 року по 07.06.2017 року, суд приходить до наступного. Обґрунтовуючи вимоги в частині моральної шкоди, завданої діями відповідача, позивачка в позові посилається на ті обставини, що змушена була докладати додаткові зусилля для організації свого життя, ставати на облік до територіального центру зайнятості, намагатись знайти іншу роботу, так як до виходу на пенсію за віком їй лишається майже рік. Згідно розяснень п.п. 4, 5 постанови від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України зазначив, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди, та яким доказами це підтверджується, та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат матеріального характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні не надала жодного з відносних та допустимих доказів, який би дійсно доводив виникнення моральної шкоди, що зазнала моральні страждання, та які глибини моральних страждань у звязку з діями відповідача Державного підприємства «СхідГЗК» у звязку з несвоєчасним проведенням розрахунку з нею при звільненні, затримка якого відбулась у короткий період з 31.05.2017 року по 07.06.2017 року, в день 07.06.2017 року позивачка вже отримала гроші на картковий рахунок. Будь-якими належними доказами не підтвердила доводи, на які посилалась в позові на обґрунтування моральної шкоди чи з інших підстав, чи дійсно в період з 31.05.2017 року по 07.06.2017 року у звязку з її звільненням та не проведенням при цьому остаточного розрахунку як така, яка була позбавлення джерела для існування, дійсно в цей період не мала засобів для забезпечення себе, не могла придбати речі, харчі, навіть першої необхідності, це потягло для неї суттєві зміни в організації життя та вона змушена була докладати зусилля, що як зазначає була змушена та дійсно зверталась до територіального центру зайнятості населення, чи було відмовлено в постановці на облік як безробітної чи була поставлена на облік та була призначена соціальна допомога, але в цей період таку ще не отримала, а їй в цей незначний короткий період, коли не був проведений розрахунок, були конче потрібні гроші на ліки чи інше, які через це не мала змоги придбати, що за цей час у звязку з матеріальним станом та будучи позбавленою джерела до існування була змушена та дійсно зверталась до кредитних організацій, родичів, знайомих, сусідів позичити гроші, та що у звязку з цим була пригніченою, приниженою, погано почувалась, що погано харчувалась чи інше, то жодна з цих обставин відносними та допустимими доказами лишилась не доведеною. Згідно положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та на підставі доказів, якими кожна сторона доводить свої вимоги чи спростування. Більш того, як убачається, з позивачкою не був проведений остаточний розрахунок в день звільнення 31.05.2017 року, в який працювала, виплата грошових коштів не передбачена готівкою та здійснюється шляхом зарахування на банківську заробітну карту працівника, дні 1, 2, 3, 4 травня 2017 року були святковими та вихідними днями, та протягом двох робочих днів після свят відповідачем [PERSON] підприємством «СхідГЗК» було здійснено акцептування платіжного доручення на перерахування заробітних коштів, після чого відбулась банківська транзикація коштів і вже 07.06.2017 року гроші були на картковому рахунку, позивачка мала можливість зняти ці кошти та вільно користуватись. Тобто, це вказує та підтверджує ті обставини, що [PERSON] підприємство «СхідГЗК» не мало умислу зволікати або будь-яким чином затримувати виплату розрахункових коштів позивачці, а навпаки найближчим часом вжило заходи до їх виплати. За затримку проведення остаточного розрахунку працівнику при звільненні передбачена та відповідач у звязку з цим несе цивільно-правову відповідальність шляхом виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку. Підстави завдання моральної шкоди не доведені та відсутні.

Outcome: partial