Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що в шлюбі з відповдачем [PERSON] в них народився син - [PERSON] , [INFO] який проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. На даний час, шлюб між ними розірвано. Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.01.2014 року з [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 700 гривень на її користь на утримання дитини, щомісячно. Обґрунтовуючи, наявність підстав для збільшення розміру аліментів, позивачка вказує, що [PERSON] присуджені до стягнення з нього аліментів не сплачує. Станом на 21.03.2018 року його заборгованість по сплаті аліментів складала 33700,00 гривень, яка на даний момент збільшилася. Зазначає, що вона не працює, самостійно забезпечує фізичний моральний та духовний розвиток дитини, також дитина подорослішала та пішла в школу, відвідує додаткові уроки, а тому витрати на її утримання зростають, і їй не вистачає коштів для покриття всіх необхідних витрат. [PERSON] будучи здоровим і працездатним не бере жодної участі в утриманні та вихованні сина і не цікавиться його здоров`ям, оскільки йому байдужа доля своєї дитини. На підставі викладеного, просить суд збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, щомісячно до його повноліття. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.08.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив та в позовній заяві просила, розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, відзив не подавав. Представник відповідача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1000 гривень. Вказав, що відповідач бере участь в житті дитини та тримає з сином зв`язок. Зазначив, що відповідач офіційно працевлаштованим та працює водієм далекобійником на приватному підприємстві, інших утриманців не має. Додатково вказав, що відповідач хворіє та потребує операції. Доводи позивчаки щодо наявності зі сплати аліментів заборгованості заперечив, стверджуючи що така погашена, а подані позивачкою докази щодо заборгованості є неактуальними, оскільки такі містять відомості аж за 2018 рік. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, що надані позивачем до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що під час перебування у шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , батьками якого згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 4.10.2012 року виконкомом Вільховецької сільської ради Тячівського району у Закарпатській області, значаться відповідач та позивач (а.с.6). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18.12.2013 року (справа № 307/4533/13-ц), яке набрало законної сили, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 09.12.2013 року і до досягнення ним повноліття (а.с. 9). Відповідно до постанови Тячівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області від 21.03.2018 року в ВП №42558953, станом на 01.03.2018 року сума заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] , становила 33700 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час розгляду справи, спільна дитина сторін перебуває на утриманні позивачки та потребує матеріального забезпечення, відповідач на час розгляду справи працює та має сталий дохід. За приписами ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень. На момент ухвалення рішення суду від 18.12.2013 року про стягнення аліментів на утримання спільної дитини сторін згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» було установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для дітей віком до 6 років: - 1032 гривні. При визначенні розміру аліментів на утримання спільної дитини суд враховує майновий стан позивачки, яка веде догляд за сином, вік малолітнього [PERSON] , майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, працевлаштованим, відсутність у нього на утриманні інших утриманців, а також вимоги щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Разом із тим, судом береться до уваги та обставина, що з моменту ухвалення рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.01.2014 року, за яким були враховані існуючі на той час обставини, передбачені ст. 182 СК України, істотно зріс рівень споживчих цін та відповідно до цього та з урахуванням вікових особливостей дітей, зросли витрати на їх утримання, що вплинуло на матеріальний стан позивачки у сторону його погіршення. Вкаазна обставина є загальновідомою і не потребує доказування в силу положень ч. 3 ст. 82 ЦПК України, а тому доводи позивачки частково обґрунтовані, та наявні підстави для частково задоволення позову. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Зважаючи на рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей та з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково і збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2013 року в справі № 307/4533/13-ц та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ним повноліття. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказів того, що відповідач [PERSON] , має можливість сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно на утримання дитини позивач суду не надала, а відтак, суд вважає, що у решті позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 908 гривень 00 копійок судового збору.

Outcome: partial