Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим будинком шляхом проведення добудови, визнання права власності на частину земельної ділянки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй та її брату [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок № 40 по вул.. Гущанській в м. Луцьку. Їй належить 11/100 частин даного житлового будинку згідно договору дарування від 13.04.2005 року, яким [PERSON] безоплатно передав кімнату 1-6 площею 15.3 кв.м. Після смерті матері, [PERSON] чинить перешкоди їй в користуванні належною частиною житлового будинку, самовільно переніс стіну в житловому будинку, зменшивши площу належної їй кімнати, створив неможливі умови для проживання, що змусило піти її проживати в прийми. Просила суд вселити її у житловий будинок № 40 по вул. Гущанська в м. Луцьку. В ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги, просила суд встановити порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями та спорудами № 40 по вул.. Гущанській в м. Луцьку, а саме шляхом проведення добудови до кімнати 1-6 кухні та коридору та визнання за нею права власності на 0,0123 га земельної ділянки, згідно схеми розподілу земельної ділянки площею 0,1000 га по вул. Гущанська, 40 в м. Луцьку. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12 січня 2018 року позовну вимогу про вселення [PERSON] за заявою представника позивача залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Так, вимоги про встановлення порядку користування житловим будинком та господарськими спорудами та будівлями № 40 по вул.. Гущанській в м. Луцьку, а саме кімнатою 1-6 площею 15.3 кв.м. шляхом проведення до кімнати 1-6, у відповідності до вимог ДБН В2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення.», добудови з кухнею та коридором після отримання дозволу виконавчого комітету Луцької міської ради на проведення таких робіт до задоволення не підлягають. Судом встановлено, що згідно договору дарування частини житлового будинку від 13.04.2005 року (а.с. 4-6), [PERSON] безоплатно передав [PERSON] у дар 11/100 частин житлового будинку, а саме: кімнату 1-6 площею 15.3 кв.м., яка розташована в м. Луцьку по вул.. Гущанській, № 40 Волинської області. Згідно з відомостями, що викладені у Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданому Волинським обласним бюро технічної інвентаризації від 01.04.2005 року № 6892558 і з технічним паспортом, що є невідємною частиною правовстановлюючого документу біля будинку розташовані такі будівлі та споруди: літня кухня - Б-1, хлів-б, навіс б2, льох з шийкою-Г, гараж-Д-1, вбиральня-В, колодязь-К, огорожа-1. Житлова площа цілого деревяного житлового будинку становить 27.1 кв.м., загальна площа 40,9 кв.м. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житлові будинки», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор,тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Тобто, при встановленні порядку користування необхідно, щоб учасники спільної часткової власності мали право не тільки на відособлені приміщення, а й на окремі підсобні приміщення. В нашому випадку позивач має право лише на кімнату 1-6 площею 15.3 кв.м. в будинку № 40 по вул.. Гущанській в м. Луцьку. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, якому виділяється частка, за його згодою присуджується грошова компенсація. Встановити порядок користування шляхом проведення добудови на момент розгляду спору неможливо, так як переобладнання та перепланування будинку проводиться за наявності дозволу на це виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України), який в матеріалах справи відсутній. Що ж до вимог про визнання права власності на земельну ділянку, то слід зазначити, що відповідно до змісту ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Дана норма кореспондується із положеннями ч.1 ст. 377 ЦК України відповідно до якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Земельна ділянка площею 0,1000 га. була закріплена за житловим будинком та призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в м. Луцьку по вул. Гущанській, 40 та належить на праві приватної власності відповідачу по справі [PERSON], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 12-13). У звязку із набуттям права власності [PERSON] на 11/100 частин вищезазначеного будинку (кімнати 1-6) до неї перейшло і право користування на частину земельної ділянки відповідно до її частки в нерухомості. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог про визнання права власності на частину земельної ділянки. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушує. Договором дарування не визначено розміру земельної ділянки, на якій розміщена нерухомість [PERSON] та не визначено частки земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Згідно ст. 120 Земельного кодексу України таке право на частину земельної ділянки перейшло до обдарованого в момент вчинення договору дарування і не порушено (земельна ділянка існує). Вимоги позивача мають на меті визначення розміру частки земельної ділянки, яка знаходиться під нерухомим майном та необхідна для обслуговування житлового будинку. Таким чином, строки позовної давності в даному випадку не порушені і позивач вправі заявляти такі вимоги до суду.

Outcome: partial