Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], але не менше 30 % прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. В позові зазначила, що з відповідачем зареєстрували шлюб 04.06.2013 року. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO]. В позові позивачка зазначила, що з травня місяця 2014 року вони спільно не проживають і з вказаного часу участі в матеріальному забезпеченні та утриманні дитини відповідач не бере. З 1 квітня 2015 року рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області шлюб між ними розірвано. Статті 150, 180 СК України передбачають, що батьки зобовязані виховувати дитину, дбати про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, утримувати її. Частина 2ст. 141 СК України гласить, що розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідач фізично здоровий, працює і має заробіток, конкретний розмір якого їй невідомий. Тобто [PERSON] має фінансову можливість забезпечувати свою дитину, але цього не робить. На даний час матеріальним забезпеченням сина не займається, інших аліментних зобовязань не має. Тому просить позовні вимоги задовольнити. Позивачка до суду не зявилася. В поданому позові просить справу розглядати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився. До суду подав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання не проводилося. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із таких підстав: в судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.06.2013 року. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області 01.04.2015 року шлюб між сторонами розрізано. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO], що доводиться копією свідоцтва про народження. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є фізично здоровий, має постійне місце праці, являється здоровим, інших утриманців у нього не має. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України, передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері , батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч.1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Тому виходячи із викладеного, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягувати із відповідача в користь позивачки аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. Виходячи із викладеного на підставі ст.ст. 180,181,182, 191 СК України та

Outcome: approved