Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] у свою користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості автомобіля Opel Vivaro 1870, 2003 року випуску, пасажирського, що складає 89 923 грн. 50 коп. та 1/2 вартості автомобіля Volkswagen Caddy 1968, 2004 року випуску, пасажирського, що складає 81 099 грн., що в свою чергу становить загальну суму 171 022 грн. 50 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2011року по 31 жовтня 2016 року (шлюб розірвано рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року). За час шлюбу в кінці серпня 2014 року за спільні кошти подружжя [PERSON] за кордоном придбав автомобіль Opel Vivaro 1870, 2003 року випуску. Також, за час перебування в шлюбі в кінці серпня 2014 року за спільні кошти подружжя [PERSON] за кордоном придбав автомобіль Volkswagen Caddy 1968, 2004 року випуску. 27 січня 2015 року [PERSON] без дозволу позивача самостійно уклав договір купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Caddy 1968, 2004 року випуску, з громадянином [PERSON], мешканцем Тернопільської області та продав його останньому. Так само 28 квітня 2015 року [PERSON] без дозволу позивача самостійно уклав договір купівлі-продажу автомобіля Opel Vivaro 1870, 2003 року випуску з громадянином [PERSON], мешканцем смт.Млинів Рівненської області та продав його останньому. Позивач вказує, що їй і досі не відомо, при яких обставинах та за якою ціною [PERSON] продав їхні автомобілі, що були спільною сумісною власністю подружжя. Також, їй невідомо куди відповідачем були використані одержані від продажу автомобілів кошти. [PERSON] приховав їх від неї і ніяк не використав їх на сімейні потреби. Коштів від реалізації спільного сумісного майна подружжя у розмірі 1/2 вартості автомобіля [PERSON] позивачу не передавав. Позивач вважає, що має право на отримання компенсації половини вартості відчужених колишнім чоловіком - [PERSON] транспортних засобів без її письмової згоди. Позивач вказує, що вартість обох автомобілів, відповідно до експертних автотоварознавчих дослідженнь транспортних засобів №5 від 26 грудня 2016 року та №6 від грудня 2016 року складає 342 045 грн.(триста сорок дві тисячі сорок п'ять гривень). А тому, позивач вважає, що має право на компенсацію ? частки вартості вказаних автомобілів. Позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просять його задовольнити. Дали показання аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно з серпня 2011року по жовтень 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] В цей час він не працював, а його дружина отримувала мінімальну заробітну плату, а тому грошей на проживання не вистачало. Він змушений був брати кредити у банках, для того щоб покривати поточні витрати їхньої сім?ї, які складались із орендної плати за житло, витрат на харчування, одяг, відпочинок. У 2014 році він позичив у матері - [PERSON] грошові кошти для купівлі за межами України у Королівстві Нідерланди двох автомобілів, які мав на меті перепродати в Україні, і за виручені кошти повернути борги, а також решту витратити на проживання сім?ї. У серпні 2014 року він за кошти матері придбав у Королівстві Нідерланди два автомобілі Volkswagen Caddy 1968, 2004 року випуску та Opel Vivaro 1870, 2003 року випуску, які разом із [PERSON] та матір?ю [PERSON] перегнали в Україну. В Україні він право власності на вказані автомобілі зареєстрував за собою, переобладнав їх на пасажирський вид транспорту, а згодом продав - один автомобіль у січні 2015 року, а інший у квітні 2015 року. З отриманих коштів він повернув борг матері, погасив кредити в банківських установах, а також решту коштів використав на поточні потреби сім?ї. Та обставина, що кошти на придбання автомобілів були отримані у матері, яка працює за межами України, ствреджується тим, що відповідач протягом 8 років не працював, а його дружина працювала і отримувала мінімальну заробітну плату, а тому коштів на придбання двох автомобілів у них не було. Представник відповідача - адвокат Микитюк С.М. в судовому засіданні пояснив, що спірне майно - два автомобілі придбавались за кошти матері відповідача з метою їхньої наступної перепродажі в інтересах сім?ї. Такий продаж автомобілів відбувся в час, коли сторони перебували у шлюбі, кошти від продажу були використані в інтересах сім?ї, зокрема для погашення кредитних зобов?язань [PERSON], а також для поточних витрат сім?ї [PERSON] та [PERSON] Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з?явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з?явився, ін е повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Дослідивши пояснення сторін та їх представників, повно та всебічно дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2011 року по 31 жовтня 2016 року (шлюб розірвано рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року), що стверджується рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 18.10.2016р. (а.с. 8-9). Судом встановлено, що 22.08.29014 року [PERSON] через митний кордон України ввезено два автомобілі Volkswagen Caddy 1968, 2004 року випуску та Opel Vivaro 1870, 2003 року випуску, первинна реєстрація яких проведена 04.09.2014 року на ім?я [PERSON], що стверджується дослідженим в судовому засіданні копіями документів, що були підставою для реєстрації транспортного засобу за [PERSON], а також за гр. [PERSON] (а.с. 128-156). Судом встановлено, що автомобіль марки Volkswagen Caddy 1968, 2004 року випуску, право власності на який було зареєстровано за [PERSON] був ним відчужений - проданий 27.01.2015 [PERSON], що стверджується відповідними документами (а.с. 128-134). Таку обставину сторони визнають та не заперечують. Судом встановлено, що автомобіль марки Opel Vivaro 1870, 2003 року випуску, право власності на який було зареєстровано за [PERSON] був ним відчужений - проданий 28.04.2015 [PERSON], що стверджується відповідними документами (а.с. 78). Таку обставину сторони визнають та не заперечують. Як встановлено судом, 05.08.2014 між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» укладено кредитний договір , згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 14 056 грн. 15 коп. на поточні потреби з терміном повернення до 20.11.2017 року (а.с. 90-92). 15.10.2012 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір Л71.188.13696, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 17 937 грн. 00 коп. на поточні потреби строком на 50 місяців (а.с. 101-102). 21.10.2011 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 13982 грн. 00 коп. на поточні потреби строком на 12 місяців (а.с. 103-104). 18.04.2012 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 16370 грн. 00 коп. на поточні потреби строком на 12 місяців (а.с. 103-104). Відповідно до довідки від 16 серпня 2016 року, виданої ВАТ «Ідея Банк», у [PERSON] немає заборгованості за кредитним договором Л71.188.13696 (а.с. 109). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1-4 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Вирішуючи спір між подружжям (сторонами) про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Як встановлено судом, [PERSON] за час перебування в шлюбі було придбано за межами України два автомобілі. Метою придбання такого майна було його наступне переобладнання та перепродаж в Україні з метою отримання заробітку. Така обставина стверджується показаннями свідка [PERSON], поясненнями позивача, а також самими обставинами придбання та продажу вказаних автомобілів, що поза розумним сумнівом доводить ту обставину, що [PERSON] придбавав вказані автомобілі не для користування ним особисто чи його сім?єю, а в цілях їхнього наступного продажу та отримання заробітку. Так, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він у серпні 2014 року допомагав [PERSON] переганяти один із автомобілів з Королівства Нідерланди в Україну. Покупку даних автомобілів оплачувала мати [PERSON] - [PERSON], яка їхала з ними у Нідерланди. Як встановлено судом, зазначені вище два автомобілі були продані [PERSON] в час, коли він перебував у шлюбі з [PERSON] В момент продажу автомобілів шлюб між сторонами не носив формального характеру, сторони вели спільне господарство, проживали разом. Відносини між подружжям у 2014 та 2015 роках були добрі. Враховуючи наведене, а також наявні кредитні зобов?язання у [PERSON] у період з 2011 по 2016 роки, ту обставину, що [PERSON] офіційно ніде в цей час не працював, у суду немає підстав для сумніву, що кошти від продажу зазначених двох автомобілів були використані в інтересах сім?ї [PERSON] та [PERSON], зокрема: на погашення кредитних зобов?язань перед банками, які були у [PERSON], і які виникли у нього в інетерсах сім?ї, боргу перед матір?ю у розмірі вартості придбаних у Королівстві Нідерланди автомобілів, а також на поточні витрати сім?ї. А тому, твердження позивача про те, що кошти від продажу автомобілів [PERSON] приховав є безпідставними. Суд, визнаючи придбані у 2014 році [PERSON] автомобілі спільною подружньою власністю сторін, також визнає ту обставину, що вказані автомобілі були придбані за кошти отримані [PERSON] в борг від іншої особи, а саме [PERSON] Незважаючи на відсутність письмового боргового документу, який би посвідчував отримання [PERSON] коштів в борг, суд визнає таку обставину, з огляду на те, що [PERSON] в час придбання зазначених вище автомобілів ніде не працював, його дружина [PERSON] хоч і офіційно була працевлаштована, однак отримувала мінімальну заробітну плату, а тому суд надає віри поясненням відповідача і свідка [PERSON] щодо джерела походження коштів на придбання у 2014 році автомобілів [PERSON] Відповідачка не змогла пояснити суду джерело походження коштів на придбання [PERSON] у 2014 році зазначених автомобілів та не спростувала належними доказами ту обставину, що кошти [PERSON] на купівлю автомобілів у 2014 році брались ним у борг в інших осіб. Для вирішення спору щодо поділу майна подружжя, не має правового значення твердження позивача про те, що [PERSON] продав зазначені автомобілі без її письмової згоди, як другого з подружжя, згода якого на відчуження такого майна була обов?язковою. Наслідком укладення договору одним із подружжя без згоди іншого є можливість звернення іншим з подружжя до суду із позовом про визнання договору недійсним, і не може бути підставою для врахування вартості такого відчуженого майна при його поділі, окрім випадків, які були зазначені вище у мотивувальній частині рішення. Таким чином, судом встановлено, що два спірні автомобілі були придбані за час перебування сторін в шлюбі і були їхньою спільною власністю подружжя, такі автомобілі були відчуженні одним із подружжя за час шлюбу і кошти від продажу такого майна використані в інтересах сім?ї, на час припинення ведення спільного господарства сторонами майно вибуло із власності подружжя, а тому таке майно не може бути предметом поділу. Також, предметом поділу не можуть бути кошти, отримані від продажу такого майна, оскільки такі кошти були використані в інтересах сім?ї і на час припинення спільного ведення господарства сторонами такі кошти відсутні. Доказів, які б доводили зворотне, сторонами суду не надано. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed