Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] треті особи, які не заявляють самостійних вимог\~щодо предмету спору:\~Служба у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, поділ майна подружжя. В обгрунтування позову зазначає, що вона з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 10.09.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Феодосійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна, за актовим записом №480. Від спільного проживання мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися у 2017 році, примирення між ними неможливе. Спільне життя з відповідачем не склалося. У червні 2017 року відповідач покинув її та дітей і зник з їх життя. Не цікавиться їх життям, здоров`ям, потребами, навчанням їх дітей, не дзвонить, не пише, матеріально чи жодним іншим чином не допомагає, не навідує. Вважає, що їх шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. Під час перебування у шлюбі вони придбали автомобіль Fiat Linea, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , за 117 000 гривень (на цей час відповідно до відомостей з сайту avto.ria.com коштує 127 890 гривень). Перед від`їздом в 2017 році чоловік сказав, що дарує їй цей автомобіль, залишивши його їй, а також свідоцтво про реєстрацію автомобіля та ключі від нього, зробив нотаріально посвідчену довіреність на її ім`я з правом розпоряджатися та користуватися автомобілем, після чого вона оформила поліс страхування та користується автомобілем. Тим самим вони фактично поділили спільно нажите майно, оскільки все інше спільне майно залишилось в будинку відповідача. У власності відповідача є будинок в Криму в 10 км від м. Ялта площею 212, 9 м2. У неї ж з дітьми жодного майна, крім речей першої необхідності, у власності немає. У зазначеному будинку відповідача, після їх переїзду з Криму до Харкова, залишилось все інше спільно нажите з відповідачем майно, а саме: диван фірми «Прогрес» вартістю 7 500 гривень, кутовий диван 8 000 гривень, крісло фірми «Прогрес» - 3 800 гривень, «гостьова» - 5 000 гривень, шафа 6000 гривень, шафа-купе 9 000 гривень, журнальний столик 1 700 гривень, комод 3 400 гривень, туалетний столик 7 000 гривень, двокамерний холодильник «Indezit» - 8 500 гривень, пральна машина «Wirpool» - 9 500 гривень, телевізор «Philips» - 15 000 гривень, пилосос «Philips» - 5 500 гривень, мікрохвильова піч «Samsung» - 3 000 гривень, блендер «Braun» - 1 700 гривень, ноутбук «ASUS» - 16 000 гривень, DVD-плеєр «Pioneer» - 1 000 гривень, видеокамера Panasonic 12 000 гривень, тостер «Philips» - 1\~500 гривень, кофеварка TEFAL 1 600 гривень, разом на суму 126 700 гривень та інше майно. В усному порядку вона і відповідач домовилися, що автомобіль Fiat Linea переходить їй. На даний час вона мешкає разом з дітьми та її батьками. Просить суд: -розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 10.09.2007; -визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю; -здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати за нею право приватної власності на автомобіль Fiat Linea, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , вартістю 127 890 гривень, визнати за [PERSON] право приватної власності на диван фірми «Прогрес» вартістю 7 500 гривень, кутовий диван 8 000 гривень, крісло фірми «Прогрес» - 3 800 гривень, «гостьова» - 5 000 гривень, шафа 6000 гривень, шафа-купе 9 000 гривень, журнальний столик 1 700 гривень, комод 3 400 гривень, туалетний столик 7 000 гривень, двокамерний холодильник «Indezit» - 8 500 гривень, пральна машина «Wirpool» - 9 500 гривень, телевізор «Philips» - 15 000 гривень, пилосос «Philips» - 5 500 гривень, мікрохвильова піч «Samsung» - 3 000 гривень, блендер «Braun» - 1 700 гривень, ноутбук «ASUS» - 16 000 гривень, DVD-плеєр «Pioneer» - 1 000 гривень, видеокамера Panasonic 12 000 гривень, тостер «Philips» - 1\~500 гривень, кофеварка TEFAL 1 600 гривень, на загальну суму 126 700 гривень. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав вказаних у ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з заявами про відкладення справи в суд не звертався, тому суд вважає за можливе розглядати справу по суті за його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати в його відсутність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він батько позивачки. В березні 2016 року він допомагав перевозити речі подружжя [PERSON] з їх службової квартири, яка розташована в м. Феодосія, Автономна Республіка Крим, до будинку відповідача, який розташований біля м. Ялта в Автономній Республіці Крим. Він завантажував, перевозив та вивантажував такі речі: два телевізора, дивани, двокамерний холодильник, мікрохвильову піч, пральну машину, кондиціонер, кавоварку, комп`ютер, три велосипеди, меблі, посуд, одяг, книги, дитячі та дорослі ліжка. На той час позивач та відповідач перебували у нормальних подружніх відносинах, розлучатися не мали наміру. У зв`язку з подіями, які відбувалися у 2014 році в Автономній Республіці Крим, позивачка разом дітьми переїхали до м. Харків. Востаннє він бачив відповідача в червні 2017 року в м. Харків. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Щодо вимоги про розірвання шлюбу суд виходить з наступного. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 10.09.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Феодосійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна, за актовим записом №480. (а.с. 54) Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с. 7-9) Як вбачається з позову, на теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинені. За таких обставин, суд приходить висновку, що сім`я існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Враховуючи, що подальше сімейне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, то згідно ст. 112 СК України прохання позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Статтею 112 СК України передбачені підстави для розірвання шлюбу, а саме суд повинен впевнитися, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. В даному випадку суд приходить висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи все вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу заявлені обґрунтовано, знайшли своє підтвердження в ході дослідження матеріалів справи, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Щодо вимоги про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю суд доходить висновку про її задоволення, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що сторони проживають окремо. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківськрої міської ради Харківської області від 27.09.2021 №536 є доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю. Відповідно до довідки від 15.09.2021 №01-32/63 наданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №425 комбінованого типу Харківської міської ради» дитина [PERSON] відвідує заклад з 28.08.2018 по теперішній час, дитиною опікується її матір, батько дитини до закладу не з`являвся, долею дитини не цікавився. Як вбачається з довідки від 16.09.2021 №01-17/374 наданої Харківською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №87 Харківської міської ради Харківської області [PERSON] та [PERSON] регулярно відвідують навчальні заняття в школі, завжди охайні, доглянуті. Мати дітей спілкується з педагогами, відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям дітей. Батько дітей контакту зі школою не підтримує, із вчителями не спілкується. Згідно довідки КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №19» Харківської міської ради від 17.09.2021 №893/0/523-21 діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебувають під наглядом фахівців лікарні. Декларації на медичне обслуговування укладені з матір`ю дітей. Діти до медичного закладу приходять у супроводі матері. Рекомендації лікарів та догляд за дітьми виконуються в повному обсязі. Батько дітей під час відвідування дітей вдома присутній не був, на прийом до медичної установи з дітьми не з`являвся, станом здоров`я дітей не цікавився. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 16.09.2021 [PERSON] разом з дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її батьками: [PERSON] , [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Для дітей створені належні умови для проживання та розвитку. Як вбачається з сертифікату №553064 від 06.08.2020 [PERSON] на наркологічному обліку не перебуває. Згідно довідки від 13.09.2021, наданої Харківською обласною прокуратурою [PERSON] з 22.07.2019 працює на посаді прокурор окружної прокуратури в Харківській обласній прокуратурі. З розрахунків боргу по аліментах на а.с. 22-24 вбачається, що [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі\~ст. 160 Сімейного кодексу України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як передбачено ч. 1\~ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~ст. 155 СК України\~встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За нормою ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд дослідивши обставини справи, позицію органу опіки та піклування, яку вважає цілком обґрунтованою, дійшов висновку про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, що буде відповідати якнайкращим інтересам дітей. При цьому суд враховує, що проживання дітей з матір`ю не призведе до істотного порушення прав батька, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на безперешкодне спілкування з дитиною і зобов`язаний брати участь у її вихованні. Щодо вимоги про поділ спільного майна подружжя суд доходить висновку про відмову в її задоволенні виходячи з наступного. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 30.01.2019 справа №158/2229/16-ц. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу право власності на автомобіль Fiat Linea, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 24.03.2010 зареєстроване за [PERSON] (а.с. 78) Як зазначає позивач, за час спільного проживання вони разом з відповідачем придбали автомобіль Fiat Linea, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , за 117 000 гривень (вартість на час подання позову 127\~890 гривень), диван фірми «Прогрес» вартістю 7 500 гривень, кутовий диван 8 000 гривень, крісло фірми «Прогрес» - 3 800 гривень, «гостьова» - 5 000 гривень, шафа 6000 гривень, шафа-купе 9 000 гривень, журнальний столик 1 700 гривень, комод 3 400 гривень, туалетний столик 7 000 гривень, двокамерний холодильник «Indezit» - 8 500 гривень, пральна машина «Wirpool» - 9 500 гривень, телевізор «Philips» - 15 000 гривень, пилосос «Philips» - 5 500 гривень, мікрохвильова піч «Samsung» - 3 000 гривень, блендер «Braun» - 1 700 гривень, ноутбук «ASUS» - 16 000 гривень, DVD-плеєр «Pioneer» - 1 000 гривень, видеокамера Panasonic 12 000 гривень, тостер «Philips» - 1\~500 гривень, кавоварка TEFAL 1 600 гривень, разом на суму 126 700 гривень. Як пояснили позивач та свідок побутова техніка, меблі залишилися у власності відповідача та перебувають у його будинку, який розташований в Автономній Республіці Крим; у користуванні позивача знаходиться вищезазначений автомобіль. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК\~вказує на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Позивач не надала суду достатніх доказів (квитанцій, чеків тощо) на підтвердження факту придбання саме таких меблів та побутової техніки, які вказані в позові; не надано і достатніх доказів придбання цього майна в період шлюбу. Також позивачкою належним чином не обґрунтовано і зазначену вартість майна. На підтвердження вартості меблів, побутової техніки, автомобіля позивачка надала суду роздруківки з мережі Інтернет. Будь-яких чеків, квитанцій тощо, які б підтверджували саме зазначену у позові вартість автомобіля та іншого майна, з урахуванням часу його придбання та використання, позивачем не надано. Суд критично оцінює надані позивачкою роздруківки з мережі Інтернет, оскільки вони стосуються нових, невживаних меблів та техніки, а автомобіль зі слів позивачки має інший пробіг, та може мати інші властивості, що істотно впливатимуть на його вартість. За таких обставин, суд позбавлений можливості встановити дійсну вартість автомобіля на теперішній час, а також факт та час придбання іншого зазначеного в позові майна, його обсяг та дійсну вартість. Доводи позивача про усний договір з відповідачем про поділ спільного майна подружжя саме таким чином суд не приймає, оскільки вони нічим не підтверджені. Надані позивачкою копія довіреності та полісу страхування, строк дії яких сплинув, (а.с. 30, 32) не є підставою для виділу автомобіля позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, частину судового збору пропорційно розміру задоволених вимог слід стягнути з відповідача на користь держави, іншу частину віднести за рахунок державного бюджету.

Outcome: partial