Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що 19.01.2016 року [PERSON] при керуванні автомобілем ВАЗ 21121, реєстраційний номер [NUMBER] , порушив пункти 10.1, 12.6 «г», 12.9 «б» та 14.2 «в» Правил дорожнього руху, під час виконання маневру обгону скоїв зіткнення з автомобілем Ford Sierra, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в якому в якості пасажира перебував [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , який був чоловіком позивача, отримав тілесні ушкодження, від яких настала його смерть того ж дня. Вироком Пологівського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2017 року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та засуджений до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Вказуючи, що внаслідок загибелі чоловіка [PERSON] позивачеві завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях через втрату рідної людини, нервовому стресі та депресії, позивач просила стягнути на свою користь з відповідача 100 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати на правничу допомогу в сумі 4200 гривень. Ухвалою суду від 11.04.2019 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копію ухвали, позову та додатків до позову відповідачеві було направлено на адресу зареєстрованого місця проживання за відсутності відомостей про виконання вироку суду та фактично місця перебування відповідача. З повідомлення про вручення судової повістки вбачається, що 17.04.2019 року дружина відповідача отримала направлені судом документи. Станом на день розгляду справи відповідачем відзиву на позов не направлялось. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 26.10.2017 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченому ст. 286 ч. 2 КК України та засуджений до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Цивільні позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] та ПАТ «СК «Провідна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Оскільки позивачем до позову надано копію вироку суду з поміткою про те, що він не набрав законної сили, суд, з метою економії процесуального часу, звернувся до Єдиного реєстру судових рішень, відповідно до відомостям, наявним у якому ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24.01.2019 року апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора на вирок суду першої інстанції залишені без задоволення, вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 26.10.2017 року залишено без змін. Ухвалою Верховного суду від 22.04.2019 року відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 26.10.2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 24.01.2019 року. Вироком суду, який набрав законної сили, [PERSON] визнаний винним у тому, що 19 січня 2016 року приблизно о 13-00 годині водій [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 21121» реєстраційний номер [NUMBER] , в якому в якості пасажира знаходився [PERSON] , рухався по проїжджій частині автодороги сполученням «Дніпропетровськ-Мелітополь», на території Пологівського району Запорізької області з боку м.Мелітополя в напрямку м.Дніпропетровська, зі швидкістю приблизно 120 км/год., що перевищує дозволену швидкість руху поза населеним пунктом. В цей же час у зустрічному автомобілю «ВАЗ 21121» напрямку рухався автомобіль «Ford Sierra», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в якому в якості пасажира знаходився [PERSON] Під час руху в районі 182 км + 400 м вказаної автодороги водій [PERSON] у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, перед зміною напрямку руху вліво з метою виконання обгону попутного автомобіля «ГАЗ 2705», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а також, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, змінив напрямок руху вліво і виїхав на смугу зустрічного руху. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги підпунктів 2.9 (а), 10.1, 12.6 (ґ), 12.9 (б), [NUMBER] (в) Правил дорожнього руху України. Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 21121», реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв зіткнення з автомобілем «Ford Sierra», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Ford Sierra», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, що підтверджено наданою копією свідоцтва про смерть [PERSON] Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] 07.08.2010 року уклали шлюб, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Оцінивши докази з точки зору їх належності та допустимості, суд дійшов наступних висновків. Оскільки у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, тож факт вчинення відповідачем [PERSON] злочину, наслідком якого стала смерть [PERSON] , доказуванню не підлягає. Також доведено письмовими доказами те, що позивач [PERSON] на момент смерті [PERSON] була дружиною останнього. При вирішенні спору виходить з наступного. Положенням ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Статтею 23 ЦК України визначено право особа має на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 1167 та 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи, що у суду немає достовірних відомостей щодо наявності чи відсутності договору страхування, укладеного [PERSON] з будь-якою страховою компанією, умов такого договору у разі його укладення, тощо, тож, суд вважає, що [PERSON] є належним відповідачем у цій справі. Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи доводи, наведені позивачем в позовній заяві, у сукупності з дослідженими судом доказами, суд дійшов висновку, що в результаті злочину [PERSON] безумовно зазнала тяжких моральних страждань через смерть близької людини. На переконання суду, заявлена позивачем сума на відшкодування моральної шкоди є адекватною понесеним стражданням, тож, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, суд, враховуючи, що позивачем не надано документального підтвердження фактичної оплати послуг представника, не вбачає підстав для їх стягненя з відповідача. З урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved