Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про стягнення боргу за договором позики. Позивач зазначив, що 04 листопада 2013 року до неї звернулась [PERSON] з проханням позичити їй кошти в розмірі 45 000 грн. строком на один рік. Відповідач обіцяла надати позивачу за користування коштами відсотки, які складають 5% щомісяця. 29 листопада 2013 року відповідач знову позичила у позивача кошти в сумі 5 000 грн.. Вказані кошти позивач збирала на операцію, але так як довіряла відповідачу, вірила в її порядність надала кошти в позику під розписку. До теперішнього часу ні коштів, ні відсотків відповідач не сплатила. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з приводу повернення коштів, але постійно отримувала відповідь у вигляді обіцянок, потім відповідач взагалі перестала відповідати на телефонні дзвінки та стала уникати спілкування з позивачем. При оформленні розписки відповідач надала позивачу в якості залогу документи на належну їй квартиру, які до теперішнього часу перебувають у позивача. Сума боргу станом на 04 листопада 2014 року складає: 45 000,00 грн. - основна заборгованість, 27 000,00 грн. - сума відсотків за користування коштами, 5 000,00 грн. - основний борг, 150,00 грн. - відсотки за користування коштами. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь борг у загальному розмірі 77 150,00 грн. В судове засідання позивач не з'явилась, але надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, про причини неявки суду не відомо, про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено своєчасно та належним чином. Суд, згідно ст.ст.76, 169, 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно положень ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З викладеного виходить, що підставою для пред'явлення вимоги позикодавцем до позичальника про повернення грошових коштів та сплати грошової суми відповідно до ст. 625 ЦК України є невиконання або несвоєчасне виконання позичальником свого зобов'язання. Згідно ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір позики є укладений з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядок, що встановлені договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядок, що встановлені договором. Судом встановлено, що 04 листопада 2013 року до позивача звернулась відповідач [PERSON] з проханням позичити їй кошти в розмірі 45 000 грн. строком на один рік. Позивач цього ж дня, під розписку, надала кошти в сумі 45 000 грн. відповідачу [PERSON] строком на 12 місяців. За користування грошовими коштами позивача відповідач [PERSON] зобов'язалася сплачувати відсотки в розмірі 5 % від суми боргу щомісячно (а.с.4). 29 листопада 2013 року відповідач знову позичила у позивача кошти в сумі 5 000 грн., що підтверджено розпискою про отримання коштів (а.с. 4 зв.). До теперішнього часу умови договору позики відповідач не виконала та грошові кошти, а також відсотки за їх користування позивачу не сплатила. При оформленні розписки відповідач надала позивачу в якості гарантії виконання договору документи на належну їй квартиру, які до теперішнього часу перебувають у позивача (а.с.4,5-7). Сума боргу станом на 04 листопада 2014 року складає: 45 000,00 грн. - основна заборгованість, 27 000,00 грн. - сума відсотків за користування коштами, 5 000,00 грн. - основний борг, 150,00 грн. - відсотки за користування коштами, а всього 77 150,00 грн.. Приймаючи до уваги, що розписки, які підтверджують боргові зобов'язання відповідача [PERSON] знаходяться у позивача [PERSON], доказів повернення заборгованості за договорами позики в ході судового розгляду справи відповідачем до суду не надано, а сума боргу відповідачем до теперішнього часу не повернута, суд приходить до висновку, що боргові зобов'язання, визначені у розписках від 04 та 29 листопада 2013 року відповідачем [PERSON] не припинені, сума заборгованості за договорами позики в загальному розмірі 77 150,00 грн. до теперішнього часу не повернута, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви до суду в розмірі 771,50 грн., а також судовий збір при подачі заяви про забезпечення позову в сумі 121,80 грн., вказані витрати понесені позивачем документально нею підтверджені.

Outcome: approved