Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок за вищевказаною адресою. В даному будинку також зареєстрований її колишній зять [PERSON] , [INFO] , який більше 6 місяців в даному будинковолодінні не проживає. Реєстрація відповідача в її житловому будинку перешкоджає їй користуватися пільгами, оскільки весь час вона змушена доводити, що відповідач за цією адресою не проживає та збирати з цього приводу різні документи. В даний час вона сама сплачує всі комунальні платежі, проводить поточні ремонти житла та займається його благоустроєм, оскільки відповідач не вкладає жодних коштів в житловий будинок, не має в ньому частки, не робить жодних спроб вселитися в нього. В добровільному порядку вирішити дане питання неможливо, так як на її неодноразові прохання відповідач не реагує. З огляду на вищенаведене вважає, що відповідач втратив право на користування зазначеним житлом та просила визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 30.04.2021 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, з метою заслухання їх усних пояснень та показання свідків о 09 год. 00 хв. 27.05.2021 року. Крім цього, даною ухвалою було встановлено: відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву, а позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в ньому, просила його задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] , яке ій належить на праві приватної власності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явивився, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в порядку ст. 128 ЦПК України (а.с. 26). У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Також, згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] , жителі с. Одаїв Івано-Франківського району Івано-Франківської області, які є сусідами та знайомими позивача [PERSON] , ствердили, що відповідач [PERSON] більше року у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не проживає, витрат по утриманню житлового будинку не несе, речей повсякденного вжитку, які б належали йому, в будинку позивача немає. Вислухавши думку позивача, опитавши свідків, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 13.06.2001 року (а.с. 5 зворот) та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 253422012 від 20.04.2021 року (а.с. 10). [PERSON] на праві приватної власності в цілому належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Дані відомості також підтверджуються копією реєстраційного напису на правовстановлювальному документі (а.с. 5). Відповідно до довідки Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 193 від 15.04.2021 року (а.с. 12). та акту обстеження матеріально-побутових умов Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 15.04.2021 року(а.с. 11) в житловому будинку, який належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована одна особа: [PERSON] (колишній зять), [INFO] , який більше 6 місяців в будинку не проживає. Отже, відповідач зареєстрований у вказаному домоволодінні, однак, як стверджують позивач та свідки, фактично в будинку, належному [PERSON] (позивач) більше шести місяців не проживає, участі у його утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, в будинку не має. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ч. 1 до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що відповідач більше шести місяців у домоволодінні, належному позивачу, не проживає, тобто відсутній більше шести місяців за місцем реєстрації без поважних причин, не подав суду відзиву на позовну заяву та жодних письмових чи електронних доказів, які би спростували позовні вимоги позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач втратив право на проживання та користування домоволодінням позивача, розташованим за адресою: [ADDRESS] , а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. (квитанція № ПН2006450 від 28.04.2021 року, а.с. 15). На підставі ст. ст. 71, 72, 107, 163 ЖК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved