Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] права користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначила, що 10.05.2018 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] як продавець, передала у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу відповідач по справі зобов'язалась знятись з реєстраційного обліку протягом 10 днів з моменту посвідчення договору, але взяті на себе зобов'язання не виконала. Право власності колишнього власника житлового будинку [PERSON] припинилось 10.05.2018 року, тому і право користування житловим будинком у неї, яке є похідним від права власності, припинилось також 10.05.2018 року. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, відповідно до поданої ним заяви вона просить розглядати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Так, як відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоводенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 10.05.2018 року, належить квартира за адресою: [ADDRESS], яку вона купила у [PERSON] В даному будинку зареєстрована колишня власниця будинку [PERSON] Тобто, в даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідача є похідним від права власності на даний будинок, а тому припинення права власності на житло тягне за собою відповідно втрату особою і права користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку в квартирі, власником якого вона не є та щодо якого не має права користування, то такими діями створюються перешкоди позивачці у користуванні її власністю та спричиняються додаткові витрати в утриманні будинку. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення особи померлою. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. В підтвердження позову в матеріалах справи є письмові докази: копія паспорта та реєстраційного номеру облікової картки платника податків [PERSON] (а.с. 5); копія договору купівлі-продажу від 10.05.2018 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідно до яких [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-9); довідка Красноградської міської ради відповідно до якої в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (а.с. 20). В зв'язку з тим, що відповідачем не надано до суду ніяких доказів, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] права користування квартирою за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved