Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, вони часто сварились та конфліктували, тому припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, подальше збереження сім`ї неможливе, просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, 24.06.2021р. подала заяву у якій позов підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності. На підтримання позову висловився представник позивачки - адвокат Островський Ю.М. Відповідач [PERSON] пояснив, що через сварки та конфлікти в лютому 2021р. припинили подружні стосунки з позивачкою, що примирення і подальше збереження сім`ї неможливе, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Заслухавши представника позивачки, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із пояснень відповідача, із долученого до справи свідоцтва про шлюб, із копії свідоцтва про народження (а.с. 4, 11, 12) убачається, що сторони в шлюбі з 24.05.2008р., мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , в лютому 2021р. припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть. Позивачка [PERSON] , як убачається із змісту позову та її заяви до суду від 24.06.2021р., просить про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи тим, що не любить його, що примирення і подальше збереження сім`ї неможливе. Відповідач [PERSON] теж просить про розірвання шлюбу з позивачкою. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування сторін до збереження шлюбу порушуватиме їх права, суд приходить до висновку, що шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до положень ст. ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивачки слід стягнути 908 грн. судових витрат (а.с.1).

Outcome: approved