Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові зазначає, що 27.11.2013 року між нею та відповідачкою по справі було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якої позивачка передала відповідачці грошову позику в розмірі 2000 дол. США. Кошти були надані для особистих потреб. В розписці не було визначено строк повернення боргу, а тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України позивачка 03.06.2015 року надіслала відповідачці вимогу про сплату боргу, але конверт повернувся у зв'язку зі збігом строку зберігання. До теперішнього часу відповідачка гроші не повернула, ігнорує прохання позивачки, при особистих зустрічах відмовляється виконати умови позики та взяті на себе зобов'язання, тому позивака звернулась до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідачки на свою користь суму боргу, яка на момент подання позову до суду (15.07.2015 р.) та відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України становить 44399, 05 грн., а також понесені судові витрати. В судове засідання позивачка не з'явилась, її представником до суду було надіслано клопотання про розгляд справи без їх участі, в якому також зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] своєчасно повідомлена про день, час та місце слухання справи, до суду повторно не з»явилась, про причину неявки суд не повідомила, заперечень не надала. Згідно ст. 169 ч.4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача та його представника, суд у судовому засіданні ухвалив провести заочний розгляд цієї справи за відсутністю відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні не інакше як на підставі доказів сторін. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 27.11.2013 року відповідачка по справі отримала від позивачки грошові кошти у розмірі 2000 дол. США, що підтверджується копією розписки від 27.11.2013 р. (а.с.11). В даній розписці не встановлений строк повернення боргу. Позивачкою на адресу відповідачки направлялась письмова вимога про сплату зазначеного боргу (а.с.12), яка не була отримана відповідачкою у зв'язку з поверненням конверту на адресу заявника з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Дане підтверджується копією квитанції з поштового відділення та описом цінного листа та відповідним повідомленням про повернення конверта (12-13). Станом на 15.07.2015 року (на момент звернення позивачки з позовом до суду) за даними Національного Банку України офіційний курс дол.. США становив 1 до 22,1995294. Таким чином, сума боргу, яка належить до стягнення з відповідачки у національній валюті гривні становить за розпискою від 27.11.2013 року 44399, 05 грн. ( 2000 дол.США *22.1995294). Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Ч. 2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги законні та обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати з відповідачки.

Outcome: approved