Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] в якому зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 08.02.2014 року, від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. На тепершній час сторони припинили відносини, спільно не проживають збереження шлюбу є неможливим, у зв'язку з чим позивач просить шлюб розірвати. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, в твердій грошовій сумі, яку в ході розгляду уточнила, а саме у розмірі 1500 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджено копією свідоцтва про шлюб виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 08.02.2014 року, відповідний актовий запис №47, серія І-ЖС № 136806. Як вказує\~ст.21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до\~ст.51 Конституції України,\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 105,\~110 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки позивач вказала на неможливість примирення та подальшого проживання разом однією родиною, а відповідач проти цього не заперечує, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Згідно свідоцтва про народження, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] За довідкою про реєстрацію місця проживання та перебування особи № 2318 Б-170 від 05.08.2014 року виданої Мелітопольським міським відділом Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області неповнолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований проживаючим разом з матірю за адресою: Запорізька область, Мелітопольский район, с. Федорівка, вул. Молодіжна, буд. 20. Відповідно до ст. ст.\~180,\~182 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ч.2 ст.182 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст.182 СК України\~при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.1\~ст.191 СК України, ч.1\~ст.367 ЦПК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~\~Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.\~\~Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток\~\~дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (Конвенцію ратифіковано\~\~Законом України №475/97-ВР\~\~від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи визнання відповідачем заявлених вимог про стягнення аліментів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині також. Також, відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved