Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій просять, визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона перебуває у шлюбі [PERSON] . Шлюб було укладено 04.02.2010 року відділом реєстрації шлюбів у Федеративній республіці Нігерія. Не зважаючи на те, що шлюб не розірвано, вони не мешкають разом більше трьох років. Зазначила, що є власницею квартири [ADDRESS] з 05.03.2008 року. У червні 2012 року до позивача звернувся відповідач із проханням тимчасово зареєструвати його у квартирі з метою подальшого працевлаштування на що остання погодилась. Згодом відповідач у 2016 році виїхав до Нігерії, де на теперішній час проживає та працює і немає наміру повертатись. Повивач зазначає, що не має можливості самостійно зняти [PERSON] з реєстрації, що в свою чергу ставить її у скрутне матеріальне становище через обов`язок сплачувати комунальні послуги за відповідача. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулась до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 21.12.2020 року, головуючим суддею у справі визначено Горпинич О.В. Ухвалою судді від 22.12.2020 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання. 15.02.2021 року від представника позивача надійшла заява про витребування доказів. 15.02.2021 року вищевказане клопотання було задоволено. Витребувано з: 1) СВ ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області інформацію про те, чи звертався [PERSON] до СВ ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області із заявами та повідомленнями щодо перешкоджання йому [PERSON] у користуванні житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.03.2021 року було задоволено клопотання представника позивача про виклик у судове засідання свідка [PERSON] . Позивач в судове засідання, не з`явилась, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримали та просила розглянути справу без її участі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим на підставі згоди позивачів проведено заочний розгляд даної справи\~згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представника позивачів, допитавши свідка, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, зареєстрованому 04.02.2010 року у Федеративній Республіці Нігерія. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чудовською М.С. та зареєстрованого в реєстрі за №62, [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Вищезазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №5547937 від 05.03.2008 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18183989 від 21.03.2008 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.03.2021 року №250318130. З наданої відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №184/К-15499 від 04.12.2020 року вбачається, що [PERSON] 29.06.2016 року покинув території України та станом на дату наданні відповіді не повертався до України. Також встановлено, що згідно відповіді начальника відділення СВ ВА №2 ХРУП №2 ГУНП у Харківській області майора поліції Грушиної М.В. вих. № 59/7639 від 26.02.2021 року, [PERSON] як заявник з приводу перешкоджання йому в проживанні та користуванні квартирою [ADDRESS] не значиться. Допитана у судовому засіданні від 29.03.2021 року [PERSON] [INFO] , повідомила суду, що є сестрою позивачки та знає [PERSON] як її чоловіка. Вказувала, що між її сестрою та відповідачем жодних сварок не було. Зазначила, що позивач та відповідач вже більше трьох років разом не мешкають, оскільки, коли у [PERSON] померла мати в Нігерії і він поїхав оформити спадщину. Після того, він із позивачем спілкувався телефоном, однак зараз вони жодних стосунків не підтримують, а відповідач так і не повернувся із Нігерії. Таким чином, відповідачем з 2016 року не вживались будь-які заходи щодо реалізації свого права на користування вказаною квартирою, у зв`язку із чим позивач вважає за необхідне звернутись до суду за захистом свого права власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме спірною квартирою. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч.ч.1,2 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної норми Закону, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , так як останній добровільно залишив вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше одного року, що відповідно до вимог ст.405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved