Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цим позовом посилаючись на те, що з 23 липня 2011 року перебуває у шлюбі з відповідачем, в якому у них народились двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Сварки, які відбувались в сім`ї поступово призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Подружні відносини між подружжям припинені три роки тому і з того часу вони проживають окремо. Спору про майно немає. На думку позивачки можливості зберегти сім`ю немає; на примирення вона не згідна, а тому просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] », неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишити проживати з нею. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, покладаючись на викладені в ньому обставини, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, згідний на розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Із свідоцтва про шлюб, виданого повторно, відомо, що сторони зареєстрували шлюб 23.07.2011 року у Виконавчому комітеті Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області (актовий запис №12). ( а.с. 7). У шлюбі в сторін народились двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 4, 5), які проживають з позивачкою по місцю реєстрації (а.с. 8). У судовому засіданні встановлено, що намір сторін розірвати шлюб є остаточним, миритись вони не бажають. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, аналізуючи обставини справи - судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, розлад в сім`ї носить тривалий характер, згода сторін на примирення відсутня, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач згідний розірвати шлюб. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами неможливе, їх сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Беручи до уваги наведене, позовна вимога позивачки [PERSON] про відновлення дошлюбного прізвища підлягає до задоволення. Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Позивачка просить неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишити проживати з нею. Відповідач проти цього не заперечує, а відтак наведена вимога теж підлягає до задоволення.

Outcome: approved