Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Красноградської міської ради Харківської області в якому просить визначити додатковий строк у три місяця з моменту набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач зазначила, що [INFO] померла її тітка [PERSON] . Після смерті тітки [PERSON] залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] . За життя 15 листопада 2002 року її тітка [PERSON] склала заповіт відповідно до якого на випадок її смерті заповіла їй квартиру за адресою: [ADDRESS] та все майно, що знаходиться в цій квартирі, але про даний заповіт вона дізналась лише у жовтні 2021 року коли робила генеральне прибирання в квартирі, упорядковувала речі та знайшла його серед інших документів. Після смерті тітки вона є єдиним спадкоємцем, інших спадкоємців не має. Майже одразу, як тільки вона знайшла заповіт 01 листопада 2021 року звернулась до приватного нотаріуса із заявою та відповідними документами про прийняття спадщини за заповітом після смерті тітки, але постановою від 01.11.2021 року приватний нотаріус відмовив їй у відкритті спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] , з тих підстав, що нею не подано заяву про прийняття спадщини в шестимісячний термін. При цьому вона вважала, що прийняла спадщину після смерті тітки, оскільки здійснювала за нею догляд, поховала її та здійснюю за квартирою догляд після її смерті та почала підготовлювати її для вселення відразу як тільки знайшла заповіт на своє ім`я. Станом на 01.11.2021 року строк пропущений 5 місяців і 7 днів. Вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин, оскільки про наявність заповіту вона дізналась лише у жовтні 2021 року. Ухвалою судді Красноградського районного суду від 30.11.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.12.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в позовній заяві просить розглядати справу за її відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача Красноградської міської ради Харківської області 06.12.2021 року до суду надійшла письмова заява в якій просить розглянути справу без представника відповідача та ухвалити рішення на розсуд суду. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Приписами ст. ст.12,81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 26 листопада 2020 року Красноградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 18 листопада 2003 року. За життя 15 листопада 2002 року [PERSON] склала заповіт відповідно до якого на випадок її смерті заповіла позивачці квартиру за адресою: [ADDRESS] та все майно, що знаходиться в цій квартирі. Про даний заповіт [PERSON] дізналась лише у жовтні 2021 року коли робила генеральне прибирання в квартирі, упорядковувала речі та знайшла його серед інших документів. Відповідно до довідки Красноградської міської ради Харківської області від 13.08.2021 року [PERSON] дійсно проживала по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на момент її смерті інших зареєстрованих осіб не значилось. [PERSON] 01 листопада 2021 року звернулась до приватного нотаріуса Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Ковтун Л.О. із заявою та відповідними документами про прийняття спадщини за заповітом після смерті тітки, але постановою від 01.11.2021 року приватний нотаріус відмовив їй у відкритті спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] , з тих підстав, що нею не подано заяву про прийняття спадщини в шестимісячний термін. Тобто підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що на час відкриття спадщини спадкоємець із спадкодавцем проживали окремо, спадкоємиць з заявою про прийняття спадщини не звернувся у шість місяців, який встановлений чинним законодавством для подачі заяви про прийняття спадщини. Станом на 01.11.2021 року строк пропущений 5 місяців і 7 днів. Приписами ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Ч. 1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ст.1272 ЦК України, визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] з поважної причини, оскільки вони проживали окремо, про наявність заповіту та спадкового майна дізналась лише у жовтні 2021 року. Станом на 01.11.2021 року строк пропущений 5 місяців і 7 днів. Суд бере до уваги об`єктивність та поважність пропуску строку [PERSON] для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] тітки [PERSON] , оскільки відсутні інші спадкоємці за законом та заповітом, вона не відмовлялась від прийняття спадщини в установлений законом строк, вважає, що спадщину прийняла, про наявність заповіту дізналась лише у жовтні 2021 року, а також незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказана позиція узгоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 р., судова справа № 681/203/17, провадження № 61-26164св18. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 р у справі № 565/1145/17, яка в силу ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Тобто необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини. Такий висновок узгоджується із правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17 та постановах Верховного Суду: від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 07 серпня 2019 року у справі № 629/1886/18 (провадження № 61-11600св19), від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17-ц (провадження № 61-49121св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18 (провадження № 61-14842св19), від 21 листопада 2019 року у справі № 626/2055/18 (провадження № 61-17906св19), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 09 квітня 2020 року у справі № 648/703/17 (провадження № 61- 41669св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 190/106/18 (провадження № 61-41455св18) від 26 березня 2020 року у справах № 517/82/19 (провадження № 61-1340св20) та № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 10 червня 2020 року у справі № 640/13714/17 (провадження № 61-44478св18) від 01 липня 2020 року у справі № 131/192/19 (провадження № 61-22639св19), від 24 липня 2020 року у справі № 729/559/18 (провадження № 61-1099св19), та від 07 вересня 2020 року у справі № 389/3108/18 (провадження № 61-17050св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, задовольнити даний позов та визначити позивачу додатковий строк у три місяця з дня набрання законної сили рішення суду для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . На підставі рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини спадкоємець повинен у визначений судом строк звернутися до нотаріуса та подати відповідну заяву, після чого він буде вважатися таким, що прийняв спадщину. В позовній заяві позивач, у разі задоволення його позовних вимог, не наполягав на стягненні з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved