Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що після смерті діда [PERSON], який помер 26.02.2003 року, відкрилась спадщина, що складається з двох земельних ділянок загальною площею 1,9438 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Чанизької сільської ради Буського району Львівської області. У нотаріальній конторі в оформленні прийняття спадщини позивачці відмовлено, оскільки відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на земельні ділянки. У відділі Держгеокадастру у Буському районі у видачі дублікатів таких відмовлено, мотивуючи що згідно чинного законодавства, не передбачено видачі дублікату державного акту на право приватної власності на землю. [PERSON], до початку судового засідання, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі, просить позов задовольнити. Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не зявилися, подали листи з проханням справу слухати у їх відсутності, заперечень проти позову не мають. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представника третьої особи, суд, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до наступного висновку. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свідоцтвом серії І-СГ № 286453, виданим Чанизькою сільською радою Буського району Львівської області 27.02.2003 року, підтверджується факт смерті [PERSON], про що зроблено актовий запис № 07. Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV - ЛВ № 073608 від 16.03.2000 року, виданий на підставі розпорядження голови Буської райдержадміністрації від 06.03.2000 року № 111, реєстровий № 7291, на земельні ділянки № 1 площею 1,2417 га., № 2 площею 0,7022 га., загальною площею 1,9438 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Чанизької сільської ради Буського району Львівської області, виданий на імя померлого. Згідно заповіту від 03.09.1992 року, посвідченого секретарем виконкому Чанизької сільської ради за реєстровим № 37, який не змінювався та не відмінявся згідно запису секретаря ради від 08.12.2016 р., [PERSON] все своє майно заповів онуці, позивачу по справі. До спадкового майна належать вище згадані земельні ділянки. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Кодексом УРСР. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач фактично вступила у володіння і розпорядження спадковим майном, несе витрати по його утриманню. Згідно ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Оскільки земельні ділянки належали [PERSON], після його смерті переходять до позивача, спадкоємця померлого, яка фактично прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які могли б претендувати на зазначене вище майно немає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач набула права власності на земельні ділянки після смерті батька на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved