Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про скасування рішень атестаційних комісій 1 та 2 рівня, якими їй фактично було відмовлено у присвоєнні вищої кваліфікаційної категорії вчителя, та про зобов»язання атестаційної комісії 2 рівня прийняти рішення про встановлення їй цієї вищої кваліфікаційної категорії, мотивуючи свої вимоги тим, що вчителем працює з 1987 року, у 2014 році проходила чергову атестацію, але з графіком її проведення ознайомлена не була, її уроки відвідала лише один член комісії, яка зауважень не мала, але, не дивлячись на це, атестаційною комісією 1 рівня було відмовлено у встановленні їй вищої кваліфікаційної категорії, а комісія 2 рівня не задовольнила подану на це рішення апеляційну скаргу. Вказані рішення вважає незаконними, оскільки, на її думку, вони суперечать вимогам наказу Міністерства освіти України № 930 від 06.10.2010 року, бо її педагогічна діяльність належним чином не вивчалась, також при прийнятті цих рішень не були враховані вимоги п. п. 31, 85-86 Постанови Кабінету Міністрів України № 778 від 27.08.2010 року та ст.55 Закону України «Про освіту». В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги повністю підтримали з підстав, зазначених у позові, просили їх задовольнити, наполягаючи на тому, що комісією не проведено об'єктивне та системне оцінювання педагогічної діяльності позивача, а тому прийняті рішення є незаконними та підлягають скасуванню. Також зазначили, що членство в атестаційних комісіях директора школи та начальника відділу освіти суперечить Закону України «Про професійний розвиток працівників». Представник відділу освіти Новокаховської міської ради в судовому засіданні позов не визнала повністю, просила в його задоволенні відмовити, зазначивши, що оскаржувані позивачкою рішення атестаційних комісій прийнять у повній відповідності із вимогами діючого законодавства, протилежні твердження позивача, а також її доводи щодо упередженості комісій не відповідають дійсності. Суд, заслухавши позивачку, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в зв»язку із порушенням відповідачем процедури проведення атестації педагогічних працівників, передбаченої законодавством України. Так, судом встановлено, що [PERSON] працює вчителем молодших класів у загальноосвітній школі № 10 з 1987 року та у 2014 році атестувалась на встановлення їй вищої кваліфікаційної категорії. За результатами цієї атестації комісією 1 рівня 17.03.2014 року прийнято рішення про відповідність позивачки займаній посаді та підтвердження кваліфікаційної категорії «спеціаліст першої категорії» . На вказане рішення [PERSON] подано апеляційну скаргу до комісії 2 рівня, яка 08.04.2014 року залишила рішення атестаційної комісії 1 рівня без змін, а апеляцію позивачки без задоволення. Згідно з абз. 1 ст. 1, ч. ч. 4, 5, 6 ст. 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників» атестація працівників - процедура оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, проведення оцінки їх професійного рівня. Атестація проводиться за рішенням роботодавця, яким затверджуються положення про проведення атестації, склад атестаційної комісії, графік проведення атестації. Інформація про проведення атестації доводиться до відома працівників не пізніше ніж за два місяці до її проведення. Атестаційна комісія формується з висококваліфікованих фахівців та представника виборного органу первинної профспілкової організації. Безпосередній керівник працівника, який підлягає атестації, не може бути членом атестаційної комісії. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Зобов'язано Кабінет Міністрів України у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом: подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів України у відповідність із цим Законом; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Закон опублікований 4 лютого 2012 року в газеті «Голос України» № 22. В ході розгляду справи судом було встановлено, що з графіком проведення атестації [PERSON] під розписку ознайомлена не була. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що головою комісії 1 рівня була директор атестаційної комісії [PERSON], а головою атестаційної комісії 2 рівня - начальник відділу освіти [PERSON] На думку суду, при вирішенні справи слід виходити з положень Закону України «Про професійний розвиток працівників», і саме він у даному випадку має пріорітет як закон на підзаконним актом, а не Типове положення про атестацію педагогічних працівників,в якому не зазначено обмежень щодо членства в атестаційній комісії керівників, яке не підлягає застосуванню, оскільки зазначені норми суперечать закону. Отже, враховуючи вимоги ч. ч. 4, 5, 6 ст. 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників», згідно з якими членство та участь в роботі атестаційної комісії безпосередніх керівників позивачки заборонена Законом, прийняті ними рішення відносно неї є незаконними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню. В частині ж зобов'язання відповідача прийняти рішення, яким встановити [PERSON] вищу кваліфікаційну категорію, позовні вимоги не грунтуються на законі, вирішення цього питання не відноситься до компетенції суду, а тому вони задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 4-6,11 Закону України «Про професійний розвиток працівників»,

Outcome: partial