Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу (біржового контракту) дійсним. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 16 травня 2000 року між нею та відповідачами в Універсальній товарній біржі «Содействие» був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] біржовий контракт № 1605/01 від 17.05.2000р. Даний договір був зареєстрований в Маріупольському БТІ за № 38948. Зазначений договір був зареєстрований на біржі на підставі ст.15 Закону України «Про товарні біржі» від 10.12.1991р. та не підлягав подальшому нотаріальному посвідченню. В теперішній час законодавство змінилося та нотаріус не може оформити угоди з належним позивачеві майном на підставі правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу, зареєстрованого на біржі, тому що даний договір не посвідчений нотаріально, у звязку з чим позивачка не може повною мірою розпоряджатися своїм майном, що обмежує її права як власника нерухомого майна. Позивачка просить суд визнати угоду купівлі-продажу квартири між нею та відповідачами дійсною. У судовому засіданні представника позивачки присутня не була, надала заяву, у котрій просила справу розглянути у її відсутність, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі до залу судового засідання не зявились по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлені в порядку передбаченому ч.5 ст.74 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у відсутності відповідачів чи про відкладення розгляду справи від відповідачів до суду не надходило. За таких обставин, з урахуванням думки представника позивачки, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив заочно розглянути справу у відсутності відповідачів за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного На підставі ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» зазначена угода на час її укладення не потребувала нотаріального посвідчення. Правовідносини, що склалися між сторонами біржової угоди, мали місце до набрання чинності ЦК України в редакції 2004 року, тому відповідно до п.4 Прикінцевих положень підлягають застосуванню положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріально оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Факт домовленості позивачки та відповідачів щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] підтверджується наданими позивачкою письмовими доказами, зокрема копією технічного паспорту (а.с.8-9), копією договору купівлі-продажу квартири (а.с.6), копією реєстраційного посвідчення Маріупольського БТІ, згідно з яким за позивачкою зареєстровано право власності на квартиру (а.с.7). Таким чином, договір купівлі-продажу жилого приміщення, сторонами у якому є громадяни, укладений з порушенням вимог ст.227 ЦК УСРС, якою передбачене обовязкове нотаріальне посвідчення угод цього виду. Проте сторони після складення вказаного договору виконали свої обовязки, тому суд вважає необхідним визнати угоду дійсною. На підставі досліджених письмових доказів суд вважає, що вимоги позивачки щодо визнання угоди купівлі-продажу квартири слід задовольнити у повному обсязі. На розподілі судових витрат позивачка не наполягала.

Outcome: approved