Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], де треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Грин Н.М., Тячівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Русин Н.І., реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції про встановлення факту прийняття спадщини, часткове скасування свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу спадкового нерухомого майна, визнання права власності на спадкове майно, його витребування. В позовній заяві зазначила, що 3 червня 1967 року вона одружилася з [PERSON] і після укладення шлюбу проживали в батьків, а згодом, на земельній ділянці, якою користувались батьки чоловіка, вони разом побудували власний будинок. Їх дворогосподарства фактично не були розмежовані або розділені, не існувало огорож і до смерті батьків вони всі разом жили однією сім'єю, користувалися земельною ділянкою, городом, двором без будь-яких обмежень, вели спільне господарство. Батько її чоловіка [PERSON], помер [INFO] року, а мати [PERSON], померла [INFO] року. За півроку до її смерті, точніше [INFO] року, помер її чоловік [PERSON]. Спадковий будинок [ADDRESS] був у кінці 1959 року місцевою владою проданий батькові її чоловіка за 630 рублів, оскільки батько її чоловіка працював в органах внутрішніх справ і не мав власного житла. А 2 січня 1958 року батькові її чоловіка [PERSON] було видано свідоцтво про право особистої власності на будівлю. Таким чином, батьки її чоловіка придбали у спільну сумісну власність дворогосподарство [ADDRESS]. Після відкриття спадщини за [PERSON] цю спадщину відповідно до положення ст. 559 ЦК України (1963 р.) прийняли спадкоємці першої черги - його дружина [PERSON] та їх син [PERSON], тобто її чоловік, з якими спадкодавець на час своєї смерті проживав та після смерті якого вони вступили в управління та володіння спадщиною. Після смерті її чоловіка [PERSON], спадщину, в тому числі право на спадкову частку у майні його батька прийняла вона, позаяк постійно проживала з ним до смерті, тобто у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки не подала заяву про відмову від неї. І, таким чином, ідеальні частки у спадковому нерухомому майні домоволодіння [ADDRESS] склали: у мами -1/2, у неї -1/2. Інші спадкоємці після смерті батьків [PERSON] і [PERSON] спадщину не приймали. В середині травня 2013 року племінниця [PERSON] почала встановлювати огорожу між будинком її тестя та тещі [PERSON] та [PERSON] та будинком, що побудований ними з чоловіком, при чому частина винниці та виноград опинилися за встановленою нею огорожею, тобто на загородженій нею частині земельної ділянки. При цьому пояснила, що їй належить як будинок, так і земельна ділянка, на які вона має необхідні документи. Пред'явити їх чи надати копії їй відмовляється. За запитом адвоката вона отримала в Управлінні Держкомзему в Тячівському районі копію технічних документацій із землеустрою на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства, а в селищній раді - копії виданих державних актів на право власності на земельні ділянки. У Тячівському РПТІ отримала технічну документацію на спадкове нерухоме майно та виявила, що на підставі спадкової справи №212/1993 Тячівською держнотконторою 11 березня 2005 року [PERSON], як спадкоємцю цілої частини майна [PERSON] було видане додаткове свідоцтво на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS]. Із вказаних документів із землеустрою на земельні ділянки виявила, що в 2003 році її свекруха оформила право власності на земельну ділянку під будинком площею 0.150 га. та для ведення ОСГ - площею 0.455 га. по [ADDRESS] виключно на себе, порушивши у такий спосіб права свого сина (її чоловіка) [PERSON]. При цьому [PERSON] межі земельної ділянки з нею чи її чоловіком не погоджувала, приховуючи сам факт приватизації ділянок від них. В подальшому, у квітні 2007 року [PERSON] формально уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], а у вересні 2007 року - вищезгаданих земельних ділянок, і теж таємно, оскільки вони нічого не знали про ці договори аж до середини 2013 року. Грошей вона також не мала, так як проживала з ними і перебувала на їх утриманні. Потім, протягом червня - грудня 2008 року, тобто після смерті [PERSON], відповідачка [PERSON] таємно переоформила державні акти на право власності на земельні ділянки на своє ім'я. У червні 2008 року, як вбачається із документів, нібито за усною скаргою [PERSON] про відмову з її боку та з боку сусідки [PERSON], підписати акт погодження меж, заступник селищного голови від імені земельної комісії виготовляє неправдивий протокол про погодження меж з ними, без їх підписів. При цьому членом комісії зазначено її зятя, який ніколи не підписував подібного акту. Стверджує, що про оформлення документів на спадкове майно та про відчуження спадщини (порушення їх прав) вона не могла довідатись аж до практичних дій відповідачки, котра вирішила встановити огорожу між ділянками та після витребування відомостей з установ. Вартість домоволодіння [ADDRESS] за оцінкою у договорі купівлі-продажу складає 10851.00 грн., вартість її частки - 5425,5 грн., вартість земельної ділянки - 12 500 грн., вартість її частки - 6 250 грн., вартість всього відшукуваного нерухомого майна (1/2 будинку та земельної ділянки) - 11 675,5 грн. Позивачка вважає, що з часу смерті спадкодавця [PERSON], її чоловіку належали 1/2 частини садиби (земельної ділянки, будинку, багаторічних насаджень, комунікацій) по [ADDRESS], а після його смерті і прийняття нею спадщини - ця частка належить їй. ЇЇ чоловік як спадкоємець, що прийняв спадщину і мав право володіти та користуватися своєю часткою, вільно володів та користувався цією часткою, не давав будь-якої згоди на її відчуження. Таке вчинено проти його волі як співвласника, без його відому. Просить суд визнати факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті його батька [PERSON], визнати частково, в частині 1/2, недійсним додаткове свідоцтво на спадщину за законом - на житловий будинок [ADDRESS] виданого на підставі спадкової справи №212/1993 Тячівською держнотконторою 11 березня 2005 року на ім'я [PERSON], як спадкоємця цілої частини майна [PERSON], визнати за нею ([PERSON]) у порядку спадкування право власності на 1/2 садиби - житлового будинку з надвірними спорудами, комунікаціями, багаторічними насадженнями по [ADDRESS], визнати частково, в 1/2 частині, недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS], вчинений від імені продавця [PERSON] з покупцем [PERSON], укладений між ними 26.09.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №3635 та посвідчений приватним нотаріусом Грин Н.М. і внесений до державного реєстру прав на нерухоме майно, витребувати вказану частку від набувача - відповідача [PERSON] з підстав, передбачених ст..388 ЦК України, визнати перехід права власності на 1/2 земельної ділянки, кадастровий [NUMBER], призначеної для обслуговування житлового будинку, без зміни її цільового призначення. Відповідачка [PERSON] надіслала до суду письмові заперечення в яких зазначила, що проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки до спадкових правовідносин після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, повинні застосовуватися положення чинного на той час ЦК УРСР, в редакції 1963 року, а саме ст.ст. 548, 549, 553, 554 даного Кодексу. Позивачка стверджує факт спільного проживання спадкодавця (на час його смерті) із своєю дружиною та сином - чоловіком позивачки, однак, дане твердження не відповідає дійсності та є завідомо неправдивим. Позивачка в позовній заяві зазначає, що вона одружилася зі своїм чоловіком [PERSON] - сином спадкодавця 3 червня 1967 року і проживала разом з ним до дня його смерті, тобто до [INFO] року, але як видно із копії паспорта [PERSON], вона проживала за адресою [ADDRESS], з 27 квітня 1977 року. Тобто, [PERSON] - син спадкодавця та чоловік позивачки, на момент смерті спадкодавця [PERSON] ([INFO] року) не міг проживати разом із ним у будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] так як із 27 квітня 1977 року спільно проживав зі своєю дружиною за адресою: [ADDRESS] Жодних дій, які б свідчили про прийняття спадщини за законом [PERSON] не вчинив, що виходячи зі змісту ч.2 ст. 553 ЦК УРСР, фактично є відмовою від спадщини. Нотаріус Тячівської державної нотаріальної контори, видаючи 11 березня 2005 року свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] - дружині померлого спадкодавця [PERSON] відповідно до інструкції «Про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України» здійснив всі необхідні процесуальні дії та встановив, що [PERSON] є спадкоємцем цілої частини майна, належного померлому [PERSON], тобто констатував факт прийняття даної спадщини лише одним спадкоємцем [PERSON] та неприйняття даної спадщини сином померлого [PERSON], який не здійснив жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини за законом, що виходячи зі змісту ч.2 ст. 553 ЦК УРСР, є відмовою від спадщини та його волевиявленням. Таким чином, позивачка не може бути спадкоємницею майна, яке не успадкував її чоловік, а отже і не набув права власності на таке майно. Нею було укладено із [PERSON] договори купівлі-продажу земельних ділянок та нерухомого майна, яке належало їй на праві власності із дотриманням всіх вимог чинного законодавства та проведено всі необхідні реєстраційні дії щодо набуття права власності відповідно до цих договорів. Тобто, нею дотримані всі умови та підстави, передбачені ст.328 ЦК України щодо набуття права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. [ADDRESS], Тячівського району та земельної ділянки, призначеної для його обслуговування. Просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені у письмовій позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. Позивачка додатково пояснила, що після смерті свого чоловіка [PERSON] із заявою про прийняття спадщини на його майно вона не зверталася, бо утримувала дітей. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях та просить в задоволенні позову відмовити. Приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Грин Н.М. в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Представник Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Русин Н.І. в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Представник реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що чоловік позивачки [PERSON] народився [INFO] року та його батьками в свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (Т.1 а.с.9). Згідно свідоцтва про одруження 3 червня 1967 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та позивачкою [PERSON] (Т.1 а.с.9). [INFO] року помер батько чоловіка позивачки [PERSON], [INFO] року померла мати чоловіка позивачки [PERSON], а ще до смерті матері [PERSON] [INFO] року помер чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх смерть (Т.1 а.с.10, 13, 176). За час свого життя батько чоловіка позивачки [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівництво [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Буштинської селищної ради 2 січня 1958 року, був власником в 1/1 частині домоволодіння в [ADDRESS] Відповідно до рішення 12 сесії 28 скликання Буштинської селищної ради від 9 жовтня 2000 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,55 га. для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в [ADDRESS] На підставі вказаного рішення від 9 жовтня 2000 року [PERSON] видано державні акти серії [NUMBER], серії [NUMBER], згідно яких вона є власником земельної ділянки площею 0,455 га. для ведення особистого селянського господарства та площею 0,095 га. для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на підставі заяви [PERSON] від 29 червня 1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Педан М.В. 29 червня 1993 року та зареєстрованого в реєстрі за №193, спадкоємцем майна [PERSON], померлого [INFO] року, є [PERSON], мешканка [ADDRESS]. Спадкове майно складається з грошових заощаджень з належними процентами, що знаходяться в ощадкасі №7298/04 сел. Буштино, Тячівського району, Закарпатської області на рахунках [NUMBER], [NUMBER], належних померлому [PERSON] на підставі ощадних книжок, виданих йому вказаною ощадкасою (Т.1 а.с.130, 131, 132). Додатковим свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчак Т.А. 11 березня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-420 підтверджується, що спадкоємцем [PERSON], який помер [INFO] року, є його дружина [PERSON], мешканка [ADDRESS]. Спадкове майно, на яке у вказаній частці видане це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], належного померлому [PERSON] на підставі свідоцтва особистої власності на будівництво (Т.1 а.с.51). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Русин Н.І. 19 квітня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №1766, [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], загальною площею - 50.2 кв.м., житловою площею 20,4 кв.м. (Т.1 а.с.49-50). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Грин Н.М. 26 вересня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №3635, [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,095 га., розташовану по [ADDRESS] Згідно даних реєстраційного посвідчення, виданого Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації житловий будинок по [ADDRESS] в 1/1 частині зареєстрований за [PERSON], про що в реєстрову книгу №01 26 квітня 2007 року зроблено запис за реєстровим №161 (Т.1 а.с.65). Довідкою виконкому Чарівненської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 30 липня 2015 року за №126 стверджується, що [PERSON], [INFO], по день смерті ([INFO] року) був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] В довідці виконкому Чарівненської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 14 вересня 2015 року за №161 зазначено, що [PERSON], [INFO], по день смерті ([INFO] року) проживав в цивільному шлюбі з [PERSON] на території Чарівненської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області (Т.2 а.с.27). Відповідно до даних свідоцтва про народження [PERSON] вона народилася [INFO] року і її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (Т.2 а.с.3). Згідно письмової інформації Тячівського РВ ДМС України в Закарпатській області від 30 квітня 2015 року за №1306 [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованим в [ADDRESS] Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У відповідності до положень статті 529 ЦК Української PCP спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителя) померлого. Згідно статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК Української PCP передбачалося, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому, відповідно до ст. ст. 548, 549 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом ст.ст. 655, 658 діючого ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона( продавець) передає або зобов'язується передати майно( товар) у власність другій стороні( покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певнугрошову суму. Відповідно до ст.11 цього Кодексу цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст.. 203 цього Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. А згідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені у ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним(оспорюваний правочин). В судовому засіданні встановлено, що після відкриття спадщини, у зв'язку зі смертю [INFO] року [PERSON], із заявою про прийняття спадщини на його майно в Тячівську державну нотаріальну контору звернулася тільки його дружина [PERSON], у зв'язку з чим державним нотаріусом була заведена спадкова справа №212/93, при цьому син померлого [PERSON] - [PERSON], який був чоловіком позивачки [PERSON], на час смерті свого батька проживав у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] на території Чарівненської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, від яких мають доньку [PERSON], [INFO], та в будинку своїх батьків в [ADDRESS], зареєстрований не був. Також встановлено, що позивачка [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] із заявою про прийняття спадщини на його майно в нотаріальну контору не зверталася, шо сама підтвердила позивачка в судовому засіданні. Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Беручи до уваги вищенаведене та те, що позивачкою в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено, що її колишній чоловік [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] у зв'язку з його проживанням разом з батьком на момент його смерті, чи прийняв спадщину іншим чином, в ході розгляду цивільної справи встановлено, що колишній чоловік позивачки [PERSON] тривалий час і до своєї смерті [INFO] року проживав на території Чарівненської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, суд вважає, що позовні вимоги про визнання факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті його батька [PERSON] є безпідставними і в їх задоволенні слід відмовити. За таких обставин не підлягають до задоволення і позовні вимоги позивачки щодо визнання частково, в частині ?, недійсним додаткового свідоцтва на спадщину за законом - на житловий будинок [ADDRESS] виданого на підставі спадкової справи №212/1993 Тячівською держнотконторою 11 березня 2005 року на ім'я [PERSON], як спадкоємця цілої частини майна [PERSON], визнання за [PERSON] у порядку спадкування право власності на ? садиби - житлового будинку з надвірними спорудами, комунікаціями, багаторічними насадженнями по [ADDRESS], визнання частково, в ? частині, недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS], вчинений від імені продавця [PERSON] з покупцем [PERSON], укладений між ними 26.09.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №3635, посвідчений приватним нотаріусом Грин Н.М., внесений до державного реєстру прав на нерухоме майно, витребування вказаної частки від набувача - відповідача [PERSON] з підстав, передбачених ст..388 ЦК України, визнання переходу права власності на ? земельної ділянки, кадастровий [NUMBER], призначеної для обслуговування житлового будинку, без зміни її цільового призначення. Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено. Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], де треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Грин Н.М., Тячівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Русин Н.І., реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції про встановлення факту прийняття спадщини, часткове скасування свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу спадкового нерухомого майна, визнання права власності на спадкове майно, його витребування, слід відмовити в повному обсязі. Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2014 року, щодо накладення арешту і заборони відчуження житлового будинку [ADDRESS] слід скасувати. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Outcome: dismissed