Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визначення розміру рівних земельних часток і виділу частки із спільної сумісної власності земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 1979 року по 1994 рік перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання їм було виділено земельну ділянку для будівництва по [ADDRESS] розміром 0,051 га. Після розірвання шлюбу між сторонами було розділено недобудований будинок. Свою частину будинку позивач добудувала та зареєструвала належним чином 10 червня 2015 року. Також було зареєстровано право власності на земельну ділянку, що є спільною сумісною власністю сторін в частках 1/1. Оскільки позивач має конфлікт із відповідачем по використанню спільної земельної ділянки, вона була вимушена звернутися до суду, в якому із збільшеними позовними вимогами від 29 листопада 2018 року просить: здійснити розподіл земельної ділянки по [ADDRESS] відповідно до висновків додаткової експертизи здійсненої експертом [PERSON]. від 04 травня 2018 року, відповідно до плану поділу земельної ділянки співвласників по наданому варіанту додаток № 5, а саме: - в сумісну власність співвласників [PERSON] та [PERSON] виділити земельну ділянку проїзду пл. 40,0 кв.м.; - співвласнику [PERSON] виділити в особисту власність земельну ділянку F3 пл. 235,0 кв.м з виходом на ділянку сумісної власності F4, а потім у [ADDRESS], в тому числі під частиною житлового будинку літ. «А» з мансардним поверхом «м/с», сараєм літ, «В», вбиральнею літ. «Д», душем літ. «Є»; - вбиральню літ. «Д», належну [PERSON], збудувати співвласником [PERSON] в іншому погодженому місці для [PERSON], дотримуючись будівельних та санітарних норм; - співвласнику [PERSON] виділити в особисту власність дві земельні ділянки F1 пл. 109,0 кв.м та F2 пл. 126 кв.м з виходом на ділянку сумісної власності F4 потім у [ADDRESS] через існуючу хвіртку, ворота, в тому числі під частиною житлового будинку літ. «А» із мансардним поверхом, гаражем літ. «З», сараями літ. «Ж» та літ. «И». Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судовий збір у розмірі 551.20 грн. суму за проведення судової земельно-технічної експертизи 3000 грн. Всього 3551,20 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] збільшенні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити з огляду на викладені у позові обставини. Додатково пояснили, що незважаючи на те, що у кожного із сторін мається власний туалет у житловому будинку, позивач погоджується взяти на себе фінансові витрати по переносу належного наразі відповідачу туалету за запропонованим додатковою експертизою варіантом у погодженому із відповідачем місці. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] заперечували проти задоволення позову та взагалі стосовно поділу земельної ділянки, оскільки технічно, на їх думку, це не можливо. Пояснили, що відповідач не згоден із запропонованим планом розподілу земельної ділянки. Вважає, що переносити туалет в інше місце є недоречним та не зручним для нього та що його влаштовує, що наразі туалет «Д» належить йому та де він знаходиться. Іншого місця для нього на ділянці, на його думку, немає. Просять в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши позивача, відповідача та їх представників, допитавши експерта, свідка, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Оскільки за положеннями ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, можна зробити висновок, щов разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з виділеними частками, право власності на земельну ділянку переходить відповідно до розміру відокремлених у будинковолодінні часток. У відповідності до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. У відповідності до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Частиною 1 ст. 86 ЗК України визначено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: в) співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Як вбачається із пояснень та підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER], виданого 03 серпня 1994 року Генічеським відділом реєстрації актів громадянського стану, сторони перебували у шлюбі та 03 серпня 1994 року він був розірваним. (а.с. 21) Після розірвання шлюбу за рішенням Генічеського районного суду від 18 грудня 1997 року майно подружжя було поділено, при цьому недобудований будинок [ADDRESS] поділено між сторонами по Ѕ частки. (а.с. 20) Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки по [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності, розміром частки 1/1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38865243, виданого 10 червня 2015 року реєстраційною службою Генічеського районного управління юстиції Херсонської області. (а.с. 4) Вказана земельна ділянка із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд має площу 0,051 га, кадастровий номер: [NUMBER], що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № [NUMBER], виданого 19 листопада 2014 року відділом Держземагенства у Генічеському районі. (а.с. 7) Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, інд. № 38870448 від 10 червня 2015 в склад домоволодіння в [ADDRESS], входять наступні будівлі та споруди: Літ. «А» житловий будинок; літ. «м/с» мансарда; літ. «Б» навіс; літ. «В» сарай з підвалом; літ. «И», «Ж» сарай; літ. «З» гараж; літ. «Д» вбиральня; літ. «Є» душ; № 1-4 споруди. Так, позивач добудувала свою частину будинку і зареєструвала її 10 червня 2015 року, а розмір її частки у спільній частковій власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами становить 14/25, до якої входить житловий будинок «А», мансарда «мс», сарай «В», підвал «пд.», душ «Є», споруди № 1-4 (1/2 ч.) (а.с. 6) Для вирішення питання про поділ земельної ділянки за заявою [PERSON] судом була призначена судово-технічна експертиза та отриманий відповідний висновок експерта № 14 від 28 серпня 2017 року, де на розгляд суду було запропоновано три варіанту поділу земельної ділянки площею 510 кв.м. для співвласників [PERSON] та [PERSON] з частками по Ѕ по [ADDRESS] (а.с.47 -71). Проте, варіанти запропоновані у вказаному висновку не задовольнили заявника з огляду на те, що експерт хоча і дійшов до висновку про можливість поділу земельної ділянки, однак це передбачало будівництво господарської споруди - вбиральні та вигрібної ями відповідно або залишення її в загальній власності співвласників. У зв'язку із цим клопотання позивача про призначення додаткової експертизи було задоволено, а судовий експерт [PERSON] надала до суду висновок № 7. (а.с.105-116) Так, на питання щодо можливості перенесення вбиральні на інше місце, на частину земельної ділянки, яка після розподілу належатиме [PERSON] та можливості влаштування в іншому місці вигрібної ями [PERSON] надала висновок, що будівництво вбиральні і вигребу згідно із ДБН 360-92* «Планування та забудова міських та сільських поселень», п. 3.25 та Державними санітарними нормами, затв. наказом № 145 від 17 березня 2011 року по [ADDRESS] не вбачається можливим. З відступом від державних будівельних і санітарних норм можливо будівництво зазначених споруд, за умови погодження будівництва вигребів із власником домоволодіння по [ADDRESS] вигребів затверджується відповідними санітарними службами у встановленому порядку. Також експертом запропонований варіант поділу земельної ділянки, який підтримала та просила задовольнити позивач. Згідно до цього варіанту щодо поділу земельної ділянки, площею 510 кв.м для співвласників з частками по Ѕ, в сумісну власність співвласників [PERSON] та [PERSON] пропонується виділити земельну ділянку проїзду F4 пл. 40,0 кв.м. Співвласнику [PERSON] виділити в особисту власність земельну ділянку F3 пл. 235,0 кв.м з виходом на ділянку сумісної власності F4, а потім у [ADDRESS], в тому числі під частиною житлового будинку літ. «А» з мансардним поверхом «м/с», сараєм літ. «В», вбиральнею літ. «Д», душем літ. «Є». Вбиральню літ. «Д», належну [PERSON], необхідно збудувати співвласником [PERSON] в іншому погодженому місці для [PERSON] Співвласнику [PERSON] виділити в особисту власність дві земельні ділянки F1 пл. 109,0 кв.м та F2 пл. 126 кв.м з виходом на ділянку сумісної власності F4, а потім у [ADDRESS] через існуючу хвіртку, ворота, в тому числі під частиною житлового будинку літ. «А» із мансардним поверхом, гаражем літ. «З», сараями літ. «Ж» та літ. «И». План поділу земельної ділянки співвласників по наданому варіанту викладено у додатку № 5. (а.с. 115) З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про необхідність відхилити вищезазначений висновок експертизи, з огляду на те, що запропонований варіант, який підтримує та просить задовольнити позивач передбачає визнання за позивачем вбиральні під літ. «Д», що наразі належить [PERSON] за вище вказаним рішенням Генічеського районного суду від 18 грудня 1997 року (а.с. 20), а також будівництво нової вбиральні в іншому погодженому місці для [PERSON] Проте, як встановлено в судовому засіданні та підтвердила допитана в судовому засіданні в режимі відео конференції експерт [PERSON] таке будівництво буде порушувати встановлені будівельні та санітарні норми. Так, експерт у висновку та поясненнями підтвердила можливість порушення будівництвом вбиральні та вигребу П. 3.25* ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно до якого «для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок», а також Державні санітарні норми, затверджені наказом № 145 від 17 березня 2011 року, згідно п. 2.22 якого, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою сторін у справі та мешкає у будинку під [ADDRESS] та заперечує проти будівництва її сусідами ще одного вигребу у іншому місці. Вважає, що наразі вигрібна яма та туалет на вулиці встановлений належно та не порушує правил добросусідства. Крім того, проти перенесення чи будівництва вбиральні у іншому місці заперечує власник, тобто відповідач у справі. З огляду на непорушність права власності, закріплене ст. 41 Конституції України, таке непогодження відповідача є прийнятим судом та враховується при прийнятті рішення. Так, експерт не навів можливості здійснення поділу відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм, що встановлено вимогами пунктів 1.2, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55. Таким чином, враховуючи, що експертом не визначені допустимі варіанти поділу земельної ділянки, що задовольняли вимоги будівельних та санітарних норм, не допускали порушення правил добросусідства при встановленні вигребу та допустимих меж при цьому, а також із якими погоджувалися співвласники, а також враховуючи відмову сторін продовжити з'ясування обставин справи для можливості постановлення судом об'єктивного, законного та справедливого рішення, суд не може брати за основу висновки додаткової експертизи, як й не може задовольнити позовні вимоги достатньою мірою - з метою захисту прав позивача, оскільки її права невід'ємно торкаються прав відповідача. Позовні вимоги в частині стягнення судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed