Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на доньку на період її навчання у розмірі 2500 грн. щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Представник позивачки в судове засідання не зявилась, але надала заяву згідно якої вимоги позову підтримує, просила задовольнити, справу слухати в її відсутність. З позовної заяви позивачки вбачається, що відповідач по справі є рідним батьком позивачки, який сплачував аліменти на її утримання до досягнення повноліття. На теперішній час позивачка є студенткою першого курсу Ізмаїльського державного гуманітарного університету ІІІ рівня акредитації денної форми навчання, на бюджетній основі, термін навчання з 06.08.2016 року по червень 2020 року. Вона потребує матеріальної допомоги в зв'язку з навчанням, але відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги. В судове засідання відповідач не зявився, але надав заяву та просив справу слухати в його відсутність, винести законне рішення, крім того додатково пояснив, що не відмовляється допомагати дитині, але аліменти в такому розмірі сплачувати не має можливості, оскільки на утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, на теперішній час офіційно не працює та перебуває у скрутному матеріальному становищі. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги пояснення сторін, викладені ними в позові та поясненнях, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Судом встановлено. Мати позивачки [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 16 листопада 2011 року був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.03.2012 року. Позивачка [PERSON] є рідною донькою відповідача по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.03.1999 року. На теперішній час позивачка [PERSON] являється студенткою 1 курсу факультету української філології та соціальних наук Ізмаїльського державного гуманітарного університету ІІІ рівня акредитації денної форми навчання, на бюджетній основі, термін навчання з 06.08.2016 року по червень 2020 року, що підтверджується довідкою №780 від 14 лютого 2017 року. Повнолітня дитина навчається на денній формі навчання та не має можливості працювати, потребує матеріальної допомоги в зв'язку з навчанням, а саме: проживання в гуртожитку, придбання продуктів харчування, транспортних витрат, канцелярських товарів та одягу. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов'язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов'язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання, застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення Згiдно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров'я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров'я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Крім того, суд враховує матеріальний стан не тільки позивачки, але і відповідача, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на теперішній час офіційно не працевлаштований. Зважаючи на те, що батьки мають рівні права по відношенню до дитини, в тому числі і по її утриманню, суд враховуючи, матеріальний та сімейний стан сторін по справі, вбачає підстави для задоволення позову частково. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути державне мито у розмірі 640 грн..

Outcome: partial