Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовною заявою до ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення коштів (повернення депозиту), в якій просить стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 100000 гривень, 9246,56 гривень - процентів за користування депозиту, 353,42 гривні - 3% річних за користування чужими грошовими коштами, 400 гривень - інфляційні витрати відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, а також стягнути з відповідача на користь держави судові витрати. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 25 березня 2014 року між нею та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/12/169525 Сонячний етюд (далі - Договір вкладу). Згідно пункту 1.1 Договору вкладу, ПАТ «Міський комерційний банк» прийняв від [PERSON] грошові кошти на строковий депозитний рахунок в сумах та на умовах дійсного договору, що викладені в статті 1 частині 1 Договору, відповідно до якої [PERSON] внесла до ПАТ «Міський комерційний банк» вклад у сумі 100000 гривень, банк зобов'язався щомісячно сплачувати процентну ставку розміром 25% річних. Строк депозиту 92-а календарних дня. Днем повернення вкладу є 26 червня 2014 року. Однак, по закінченню строку вкладу, депозит позивачці повернуто не було, відсотки не сплачені, тому вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду. В судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час розгляду справи сповіщений належним чином, про що в матеріалах справи є повідомлення про отримання судових документів та повісток. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позивні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечував. Враховуючи повторну неявку без поважних причин належним чином сповіщеного відповідача, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 березня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк», в особі начальника відділення №11 Кувшинової Наталії Михайлівни, було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/12/169525 (Сонячний етюд), відповідно до якого [PERSON] передала, а ПАТ «Міський комерційний банк» прийняв вклад у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, на умовах щомісячної сплати процентів у розмірі 25% річних. Строк вкладу складає 92-а календарних дні. Днем повернення вкладу є 26 червня 2014 року. Однак, по закінченню строку вкладу, депозит позивачу повернений не був, відсотки не сплачені. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. В ухвалі від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13, Верховний Суд України дійшов правового висновку що у разі затримки видачі депозиту, на підставі положень ст.ст. 1058, 1061 ЦК України, у разі прострочення повернення депозиту з банківської установи на користь вкладника необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. У постанові від 25 грудня 2013 року, Верховний Суд України прийняв наступну правову позицію: відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно статті 360 (7) ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. На підтвердження розміру позовних вимог позивач наводить у позовній заяві математичні розрахунки суми процентів річних за користування банківським строковим вкладом, трьох процентів річних за користування чужими грошовими коштами, та 4інфляційних втрат відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про повернення коштів ПАТ «Міський комерційний банк» складаються з: суми вкладу (депозиту) у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень; процентів за користування депозитом з 25.03.2014 року по 26.06.2014 року (за час дії договору депозиту) у розмірі: 100000х25%/100%х92/365=6301 (шість тисяч триста одна) гривня 36 копійок; процентів за користуванням депозитом з 26.06.2014 року по 08.08.2014 року у розмірі: 100000х25%/100%х43/365=2945 (дві тисячі дев'ятсот сорок п'ять) гривень 20 копійок; 3% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі: 100000х3%/100%х43/365=353 (триста п'ятдесят три) гривні 42 копійки; суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі: 100000х(100,4-100)%=400 (чотириста гривень). Згідно п.7. ч.1. ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Відповідно до п.17 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене та на підставі ст.ст. 526, 1058, 1060 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215, 226 ЦПК України, суд -

Outcome: approved