Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті особи - [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року у м. Севастополь, АР Крим. Пояснює, що померлий був її батьком. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть та медичним свідоцтвом про смерть, які були видані органом окупованої території та вважаються недійсними. На підставі вищевикладеного, заявниця була вимушена звернутись до суду для встановлення факту смерті особи, що необхідно їй для отримання належного свідоцтва про смерть, оскільки при зверненні до органів реєстрації актів цивільного стану їй було відмовлено. Крім того просить встановити факт родинних відносин із померлим, з огляду на те, що в її свідоцтві про народження на російській мові зазначено «[PERSON]» та в графі батько вказаний «[PERSON]», але у паспорті заявниці її прізвище, ім'я, по-батькові зазначені як «[PERSON]», а у паспорті її батька «[PERSON]». Отже внаслідок граматичної помилки при перекладі прізвищ виникла необхідність визнати судом факт наявності родинних відносин. В судовому засіданні заявниця просила задовольнити заяву та встановити факт смерті її батька на ТОТ та факт родинних відносин між ними. Представник заінтересованої особи Відділу РАЦСу Генічеського РУЮ в судове засідання не з'явився. Ним було подано заяву, в якій розгляд справи просить провести без їх участі. Заперечень щодо позову не мають. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає заявницю, [PERSON] був її батьком та знає, що у паспортах їх прізвище розрізнялись. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає заявницю, та знає, що в неї та батька були помилки в документах. Аналізуючи докази та пояснення сторін, суд визнав доведеними такі факти: -Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.10.1990 року на російській мові зазначено «[PERSON]» та в графі батько вказаний «[PERSON]». -З паспортних даних заявниці вбачається, що її прізвище українською мовою вказано як «[PERSON]». -З паспортних даних батька заявниці вбачається, що його прізвище українською мовою вказано як «[PERSON]». Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч.1 п.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення родинних відносин між фізичними особами. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд, у відповідності до п. 1 ст. 273 ЦПК України, вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Аналіз досліджених доказів в їх сукупності дає підстави для задоволення вимог заяви, оскільки з наданих документів та показів заявниці та свідків вбачається, що виникла граматична помилка при перекладі прізвищ, внаслідок чого виникла необхідність встановлення факту родинних відносин, як доньки та батька. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого недійсним органом, а саме відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району міста Севастополя Управління запису актів цивільного стану міста Севастополя - [PERSON] помер [INFO] року у м. Севастополь. Також судом досліджено медичне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, що вказує на те, що [PERSON] помер [INFO] року у м. Севастополь. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-У11 будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсною і не створює правових наслідків. Таким чином судом, аналізуючи вищевказані норми, встановлено, що свідоцтво про смерть, видане органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК України і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК України. Суду надана відповідь Начальника Генічеського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стан Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про відмову у проведенні державної реєстрації смерті через відсутність належних діючих документів. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до п.4 ст.257-1 ЦПК, Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання

Outcome: approved