Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суми безпідставно списаних коштів у розмірі 32 617,72 грн. та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 3 653,18 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.08.2020 починаючи з 06:00 ранку з карткового рахунку позивача № [NUMBER] , картка № [NUMBER] , почало здійснюватися несанкціоноване списання грошових коштів з призначенням платежу - Музика: АРРLЕ.СОМ/ВІLL,ІТUNЕS.СОМ. Загалом в проміжку часу з 6.00 до 6.37 було здійснено 54 несанкціоновані транзакції з вказаного карткового рахунку на загальну суму 90 065,72 грн. Після встановлення зазначеного факту позивач о 10.51 заблокувала картку та звернулась до відділення банку за адресою: м. Київ, вул. Сверстюка, 19, де їй рекомендували звернутися за телефоном 3700. Позивач повідомила о 13.42 АТ КБ «ПриватБанк» за номером 3700 зі свого мобільного телефону [NUMBER] про несанкціоноване списання грошових коштів з її карткового рахунку та 31.08.2020 представник позивача на адресу відповідача надіслав заяву про вказану подію з проханням провести за даним фактом відповідну перевірку та відновити залишок коштів на рахунку позивача до того стану який існував до моменту несанкціонованого списання грошових коштів у розмірі 90 065,72 грн. Від АТ КБ «ПриватБанк» 22.09.2020 була отримана відповідь з повідомленням, що відповідачем подано заявки на проведення претензійної роботи по спірним транзакціям в частині 35 заявок на списання грошових коштів. 19.11.2020 з електронного кабінету «Приват24» позивач дізналась, що відповідач перерахував на її розрахунковий рахунок частину безпідставно списаних грошових коштів на суму 57 448 грн. Інша частина грошових котів у розмірі 36 617,72 грн. до цього часу відповідачем не повернута. Окрім звернення до АТ КБ «ПриватБанк», 25.08.2020 позивач звернулась до Печерського управління поліції ГУ НП в м. Києві із заявою про вчинення злочину, за результатами такого звернення було зареєстроване кримінальне провадження за № 10220105060000411, станом на момент подачі позову позивач є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні. Позивач стверджує, що будь-яких письмових та/або усних вказівок, розпоряджень щодо списання (переказу) грошових коштів із її карткового рахунку № [NUMBER] вона відповідачу не надавала, а також не допускала жодних дій, які б могли призвести до втрати або несанкціонованого доступу до інформації, що дозволяла ініціювати здійснення платіжних операцій, тому вона не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій з її карткового рахунку на загальну суму 90 065,72 грн., що свідчить про наявність обов`язку відповідача відновити залишок коштів на її рахунку до стану, у якому він був до проведення несанкціонованих операцій. Також позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання щодо повернення спірних коштів у розмірі 3 653,18 грн. З посиланням на норми ст. ст. 1068, 1073 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.01.2021 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання, відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали, копії позовної заяви з додатками подати відзив на позов. 13.04.2021 року до суду від відповідача надійшли письмові пояснення по суті спору з проханням відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з посиланням на те, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили як про наявність будь яких неправомірних дій з боку банку, так і про те, що шкода позивачу завдана саме з вини відповідача. Позивач є держателем картки міжнародної платіжної системи в іноземній валюті емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк». У відповідності до вимог чинного законодавства кожна транзакція в Приват24 забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати клієнта та його картковий рахунок. Позивач до банку платника про повернення переказаних коштів до настання дати валютування не звертався. Письмове звернення позивача до банку датоване 31.08.2020, тобто вже після настання дати валютування та зарахування коштів на рахунок отримувача, а тому строки встановлені п.п. 23.1, 23.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для вчинення дій з відкликання переказу пропущені ініціатором переказу - позивачем. За письмовим зверненням позивача банком ініційовано претензійну роботу згідно з правилами Міжнародної платіжної системи та задоволено 35 заявок через підтвердження збою в МПС, в задоволенні іншої частини заявок відмовлено. Загальна сума повернення коштів вирахувана позивачем у розмірі 57 448 грн. не відповідає дійсності, оскільки нею не враховані повернення за 14.11.2020 та 20.11.2020, а лише враховані повернення коштів за 19.11.2020. У відповідності ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Частини 2, 3 вказаної статті регламентують, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову, значення справи для сторін. При цьому згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Таким чином, суд з урахуванням предмету спору, наданих сторонами доказів, вважає за доцільне у даній справі проведення спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , картка № [NUMBER] . 21 серпня 2020 року у період з 06.00 до 06.37 з карткового рахунку позивача було списано 54 транзакціями кошти на загальну суму 90 065,72 грн. Позивач в особі представника звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою від 24.08.2020 року про несанкціоноване списання грошових коштів з вищевказаного рахунку з призначенням платежу - Музика: АРРLЕ.СОМ/ВІLL,ІТUNЕS.СОМ з проханням провести перевірку, у разі необхідності притягнути винних осіб до відповідальності, відновити залишок коштів на рахунку до того стану який існував до моменту несанкціонованого списання грошових коштів в розмірі 90 065,72 грн. та надати всю можливу інформацію стосовно здійсненого несанкціонованого списання коштів. Ця заява була отримана відповідачем 31.08.2020 року. Також [PERSON] подавала заяву до Печерського управління поліції ГУ НП в м. Києві про вчинення злочину, а саме крадіжки грошових коштів з її банківського рахунку картки «ПриватБанк» невстановленою особою, чим було завдано збитків на загальну суму 90 065,72 грн., що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 31608 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.08.2020 року. Листом від 22 вересня 2020 року № 20.1.0.0.0/7-200908/3175 ПАТ КБ «ПриватБанк» на звернення позивача повідомило, що у відповідності до Правил міжнародних платіжних систем встановлено ліміт на проведення операцій по оскарженню у кількості не більш ніж по 35 заявок. Банком було відібрано 35 заявок з найбільшими сумами проведених операцій з картки та подано на проведення претензійної роботи. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. За нормою статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц та постановах Верховного Суду від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 759/423/19. Позивач зазначає, що 19.11.2020 відповідач повернув їй частину безпідставно списаних грошових коштів у розмірі 57 448 грн., у зв`язку з чим просить стягнути різницю несплачених коштів в сумі 32 617,72 грн. Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що позивачем не враховано сплачені банком кошти 14.11.2020 та 20.11.2020 року. Суд приймає до уваги вказані доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» оскільки на їх підтвердження надано виписки по рахунках [PERSON] за період з 14.11.2020 по 23.11.2020 (рахунок [NUMBER] , рахунок [NUMBER] ), з яких убачається, що позивачу було повернуто наступні кошти: 14.11.2020 року - суму 1 380,94 грн., 19.11.2020 року здійснено 29 платежів на загальну суму 54 686,43 грн., 20.11.2020 року здійснено 4 платежі на загальну суму 5 799,45 грн. Отже, загалом сплачено 61 866 грн. 82 коп. У зв`язку з цим невідшкодована сума становить у розмірі 28 198,90 грн. (90 065,72 - 61 866,82). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути безпідставно списані кошти у розмірі 28 198,90 грн., тому позов у цій частині підлягає задоволенню частково. Також позивач просить стягнути пеню за несвоєчасне невиконання грошового зобов`язання у розмірі 3 653,18 грн. з посиланням на ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункт 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». За змістом пункту 17 частини 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої у разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Володілець банківського рахунку є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені у розмірі трьох процентів вартості послуги за кожний день прострочення. Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Згідно пункту 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. За правилами частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пеня відповідачем нарахована у розмірі 3 653,18 грн. за період з 22.08.2020 по 11.12.2020, що включає 112 днів прострочення платежу, з розрахунку 0,1% за кожний день, що відповідає 36,5% на рік, від суми неповернутих коштів. Отже, у межах заявлених позовних вимог розмір пені фактично становить 3 158 грн. 28 коп. (28 198,90 грн. х 36,5% : 100% : 365 х 112). Посилання відповідача на ті обставини, що платіжною картою [PERSON] підлягають поверненню позивачу кошти лише по 35 заявкам, суд не може прийняти до уваги, як підставу для відмови в позові, оскільки суду не надано доказів, що такі умови було погоджено сторонами у справі, відповідно укладеного між ними договору. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). З урахуванням викладеного позов слід задовольнити частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно списані кошти у розмірі 28 198,90 грн. та пеня у розмірі 3 158,28 грн., а всього на загальну суму 31 357,18 грн. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. Відповідно ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами суд не здійснює, оскільки сторонами не заявлялось до стягнення понесених судових витрат.

Outcome: partial