Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , посилаючись на те, що спільне життя сторін не склалось, вони мають різні погляди на сімейне життя. Сторони не ведуть спільного господарства, а шлюб існує лише формально. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, спору з позивачем щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, місця проживання та порядку утримання синів не має. Просить суд розірвати шлюб між сторонами, а розгляд справи провести за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків, спору між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, місця проживання та порядку утримання синів не має. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Отже, враховуючи, що відповідач визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позов визнав суд стягує з останнього на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету. На підставі статей 110-112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved