Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася 02.09.2021 р. з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 13.09.2009 р. зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не складається, фактично з 2019 р. припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Дитина проживає із нею. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина надавав за своїм бажанням та у розмірі кому забажає, фактично син повністю перебуває на її утриманні. Відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання сина оскільки є військовослужбовцем, має стабільний дохід, інших дітей на утриманні не має. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач подав суду заяву про розгляд справи без її участі, просить позовні вимоги задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи неодноразово повідомлявся судовими повістками по місцю реєстрації, по місцю проживання зазначеному в позовній заві, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі, на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення у справі оскільки відносно цього не заперечив позивач в своїй заяві до суду. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебувають з 13.09.2009 р. в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . З червня 2019 р. сторони проживають окремо, не підтримують шлюбні відносини, дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання сина не надає. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved