Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати дійсними правочин дарування нею коштів [PERSON] та укладений на його підставі договір дарування коштів від 26.08.2014 року. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач [PERSON], колишній чоловік [PERSON], заявив вимоги про поділ спільного майна подружжя та безпідставно претендує на 1/2 частину квартири по вул.Під Голоском,17а/146. Однак, ця квартира придана не за кошти подружжя. Вона подарувала сестрі [PERSON] грошові кошти, про що складено письмовий договір 26.08.2014р. Ці кошти переведені через банківські рахунки. [PERSON] ухилилася від нотаріального засвідчення даного договору через бажання внести більшу суму коштів по інвестиційному договору з ТзОВ ФК «Еко-Дім». [PERSON] ставить під сумнів дійсність даного договору. У звязку з цим виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом на підтвердження дійсності договору дарування грошових коштів. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтвердила, надала суду пояснення про те, що з сестрою [PERSON] спору у неї немає, оскільки та грошові кошти за договором дарування від 26.08.2014р. отримала, дійсності цього договору не оспорює. Так як дійсність вказаного договору ставить під сумнів [PERSON], позов заявлено саме до нього. Просить її позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник проти позову заперечили, покликаючись на те, що договір, який позивачка просить визнати дійсним, нотаріального посвідчення не потребує, відтак не може визнаватися дійсним на підставі ст.220 ЦК України. Вважають спір надуманим, предявленим з метою підтвердження походження коштів, за які придбавалося майно під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі. Третя особа [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю, підтвердивши пояснення позивачки щодо обставин укладання договору дарування грошових коштів 26.08.2014р. та їх отримання. Просила визнати дійсним зазначений договір дарування коштів. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких мотивів. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладений письмовий договір дарування грошових коштів для участі у ФФБ виду А «Еко дім», датований 26.08.2014р. Перерахунок подарованих коштів [PERSON] на рахунок [PERSON] підтверджується платіжним дорученням №25 від 26.08.2014р. Оригінал письмового договору від 26.08.2014р. та платіжного доручення оглянуті в судовому засіданні. Сторони договору дарування грошових коштів [PERSON] та [PERSON] дійсності цього договору і його фактичного виконання не заперечують. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких такий спосіб захисту, як визнання правочину дійсним не передбачений. Водночас цією нормою визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За ст.204 ЦК України, яка передбачає презумпцію дійсності правочину, такий є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нормою ст.220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Отже, визнання договору дійсним, як спосіб захисту, може застосовуватися лише щодо нікчемних правочинів, які, всупереч прямої вимоги закону, не були посвідчені нотаріально. Така позиція висловлена у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - у звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне засвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218,220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Покликання позивачки на норму статті 219 ЦК України є безпідставним, оскільки вона стосується односторонніх правочинів, яким договір дарування не є. Договір дарування грошових коштів між [PERSON] та [PERSON] від 26.08.2014р. укладений в простій письмовій формі, підписаний сторонами, не потребував обовязкового нотаріального посвідчення. Зобовязання за цим договором сторонами виконані повністю. Підстав для висновку про порушення прав чи інтересів позивачки, як сторони договору дарування грошових коштів, та обґрунтованість її звернення з даним позовом, як належною формою захисту, немає. Сумніви відповідача [PERSON] щодо дійсності договору дарування грошових коштів між [PERSON] та [PERSON] від 26.08.2014 року не можуть слугувати підставою для визнання договору дійсним. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed