Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Вимогу щодо стягнення аліментів позивач мотивувала тим, що з 27.08.2010 року по теперішній час вона перебуває у шлюбі з відповідачем і від шлюбу у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня звернення із заявою до суду, тобто з 31.05.2021 року. 02.06.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відзив на позов не надходив. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 27.08.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про народження, виданим 23.06.2011 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (актовий запис № 591) та Свідоцтвом про народження, виданим 12.07.2012 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (актовий запис № 681). Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги інтереси дітей і позивача, їх стан здоров`я та матеріальне становище, можливість відповідача сплачувати аліменти, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підлягають щомісячному стягненню повинен складати 1/3 частину від усіх видів доходу відповідача, але неменше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved