Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому, просила визнати недійсними договори №002942 від 07.07.2010 року та стягнути з Дочірнього підприємства «Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» (надалі ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс»), Дочірнього підприємства «Легіон» Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» (надалі ДП «Легіон» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс») кошти, сплачені за цими договорами, та подвійний розмір збитків, вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивач посилається на те, що маючи негайну потребу в коштах для відкриття власної справи, звернулась до рекламодавця за отриманням кредиту. З цих підстав 07.07.2010 року між нею та ДП «Легіон» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» укладено договір №002942 про надання консультативних послуг, крім того, 07.07.2010 року між нею та ДП «Плюс» ТОВ Компанія «Приват-Плюс» також було укладено договір №002942 про надання послуг, спрямованих на придбання товару, на умовах програми діяльності Приват-Плюс. На виконання умов зазначених вище договорів нею було сплачено грошові кошти в сумі 4800 грн. на рахунок ДП «Легіон» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» та 222,23 грн. - на рахунок ДП «Плюс» ТОВ «Приват-Плюс». Оскільки відповідачі не виконали умови договорів і у наступні два тижні вона не отримала кредит, звернулась до них, з метою отримання обіцяних коштів та з'ясування причин по яким вони і досі не були видані. Натомість їй повідомлено, що грошей вона не отримає і надалі, якщо не буде сплачувати поточних платежів згідно підписаних договорів. Вважає вказані договори вчинені під впливом обману та застосування нечесної підприємницької практики, тому ці обставини стали підставою для звернення до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі представників відповідачів на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.07.2010 року між позивачем та ДП «Легіон» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» укладено договір №002942 про надання консультативних послуг. Крім того, 07.07.2010 року між позивачем та ДП «Плюс» ТОВ Компанія «Приват-Плюс» було укладено договір №002942 про надання послуг, спрямованих на придбання товару, на умовах програми Приват-Плюс з додатками №1 та №2. На виконання умов зазначених вище угод [PERSON] було сплачено грошові кошти в сумі 4800 грн. на рахунок ДП «Легіон» ТОВ «Компанія» Приват-Плюс» та 222,23 грн. - на рахунок ДП «Плюс» ТОВ «Компанія» Приват-Плюс», що підтверджується квитанціями. Згідно заяв від 21.06.2011 року та 30.06.2011 року [PERSON] неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою про розірвання укладених договорів. Як вбачається з укладеного договору №002942 про надання послуг, спрямованих на придбання товару на умовах Програми Приват-Плюс, послуги, які є предметом договору, надаються шляхом формування товариств партнерів. Виконання послуг з адміністрування систем полягає в тому, що клієнт сплачує передбачені контрактом кошти, а ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» проводить для товариства асигнаційні акти №1 та №2. Право на отримання товару за результатами асигнаційного акту №1 надається тим партнера, які мають найбільшу кількість заявлених платежів. А право на отримання товару за асигнаційним актом №2 - тим партнерам, які матимуть найбільшу сумарну кількість сплачених платежів. Право на отримання товару за результатами асигнаційного акту є підставою для придбання його за рахунок фонду товариства, утвореного із суми щомісячних платежів. Договір не містить строків та (або) термінів отримання клієнтом товару, не передбачає будь-якої відповідальності ТОВ «Компанії «Приват-Плюс» за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання клієнтом товару, навіть у разі повної оплати його вартості. Натомість п.11.3 Програми передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання партнером платіжних вимог, надісланої адміністратором, партнер сплачує штраф в розмірі 20% від суми несплачених щомісячних платежів. Предметом договору №002942 від 07.07.2010 року, укладеного [PERSON] із ДП «Легіон» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс», є надання консультативних послуг щодо можливості придбання товарів на умовах договору, додатків до нього №1 і №2, оформлення документів та підписання договору №002942 від 07.07.2010 року та додатків до нього. За вказаним договором вартість консультаційних послуг становить 4800 грн., що є явно завищеною. Таким чином, судом встановлено, що обидва договори не містять чітко визначеного предмету та строку дії, в договорі ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» не зазначено строк отримання товару позивачем, найменування товару та найменування продавця товару. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже, як вбачається з вищевикладеного, спірними договорами відповідачем порушено принцип добросовісності, умови договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ст. 236 ЦК правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 216 ЦК України зазначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язання повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи те, що укладені договори порушують права позивача, як споживача, їх умови є несправедливими щодо [PERSON], а також те що, суд вважає доведеною ту обставину, що позивач був введений в оману відповідачами внаслідок ненадання необхідної, доступної, достовірної, повної та своєчасної інформації щодо умов виконання договорів, позовні вимоги в частині визнання договорів недійсними та стягнення отриманих на їх виконання коштів, є обґрунтованим. В іншій частині позовні вимоги є не обґрунтованими. Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн. по 150 відповідно. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, тобто з відповідачів в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору за вимогами майнового характеру у розмірі 229,4 грн. та немайнового характеру 229,4 грн.

Outcome: partial