Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 01 липня 2012 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики. За вказаним договором, вона передала відповідачу в борг грошову суму у розмірі 40 000 грн. 00 коп., строком до 31 грудня 2012 року. В підтвердження даних обставин, відповідач написала розписку. Однак, у зазначений термін відповідач борг не повернула. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом так і не вдалося. У зв'язку з вищевикладеним, позивач була змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики в сумі 40 000 грн. 00 коп., а також судовий збір в сумі 1 200 грн. 00 коп. В судове засідання позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належниим чином, надіслала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути спрву у її відсутності, оскільки не може прибути за станом здоров'я. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти суми, яку просить стягнути позивач та зазначила, що вона частково повертала борг. Суд, вислухавши пояснення відповідача, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішенню спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 01 липня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики в письмові формі у вигляді розписки, відповідно до умов якого позивач передала, а відповідач прийняла у власність 40 000 грн. 00 коп., строком до 31 грудня 2012 року. Факт одержання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою, власноручно написаною останньою в момент передачі їй суми позики. Оригінал даної розписки надано позивачем, досліджувався судом та долучений до матеріалів справи. У вищевказаній розписці зазначено, що [PERSON], проживаюча за адресою: [ADDRESS], паспорт [NUMBER], виданий Козятінським РВ УМВС у Вінницькій області, отримала в борг грошові кошти в сумі 40 000 грн. 00 коп. у [PERSON] та зобов'язується повернути до 31.12.2012 року (а.с.15 - оригінал розписки). Як зазначила позивач в позовній заяві, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконала, борг не повернула, у зв'язку з чим остання була змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України, а саме частиною першою вказаної статті передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом достовірно встановлено, що відповідач дійсно отримала у позивача грошові кошти в борг, що підтверджується відповідною розпискою, оригінал якої міститься в матеріалах даної цивільної справи та на даний час борг не повернуто. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, на підставі зазначеного та враховуючи те, що відповідач порушила взяті на себе зобов'язання, умови договору не виконала, грошові кошти, отримані в борг у позивача не повертає, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Також, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 200 грн. 00 коп.

Outcome: approved