Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа Третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги наступним. 7 жовтня 2013 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. За життя [PERSON] залишив заповіт, за яким вказане майно заповів позивачеві. Позивач звернулась у встановлений законодавством строк до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця. Так, вказана квартира належала на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування. Проте, оригінал цього договору не зберігся, тому позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права. Посилаючись на вимоги ст.ст. 392, 1218, 1220, 1222, 1223, 1268, 1269 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просила задовольнити позовні вимоги та визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно (арк. справи 35). Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності без проведення технічної фіксації судового засідання технічними засобами. В заяві позивач вказала, що не заперечує проти ухвалення рішення у справі за її відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій представник просив ухвалити рішення на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надіслав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог чинного законодавства. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Згідно з копією договору дарування від 24 квітня 1992 року, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (арк. справи 10). Цей договір було посвідчено державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1-1530. Також [PERSON] зазначений в технічному паспорті на вказану квартиру як її власник (арк. справи 1112). 7 жовтня 2013 р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 278071, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції 7 жовтня 2013 р., актовий запис № 5505 (арк. справи 6). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді належної йому квартири [ADDRESS]. Відповідно до висновку про вартість від 12 лютого 2016 р. № 14/02/16, складеного оцінювачем, субєктом оціночної діяльності ТОВ «УКРСПЕЦЕКСПЕРТИЗА», ринкова вартість обєкта оцінки 2-кімнатної квартири № 3, загальною площею 43,63 кв.м, житловою площею 26,42 кв.м, у 2-поверховому житловому будинку, що знаходиться з адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 3, складає 150 000,00 грн. (арк. справи 16). За життя [PERSON] залишив заповіт від 25 листопада 1994 р., яким вказану вище квартиру заповідав позивачеві [PERSON] (арк. справи 13). [PERSON] (дошлюбні прізвища [PERSON], [PERSON]) [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження, виданим 25 листопада 1958 року Сталінським бюро ЗАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 3374 (арк. справи 7), свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], виданого 10 лютого 1978 р. Будинком укладення шлюбів м. Запоріжжя, актовий запис № 262, в якому зазначено, що після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] (арк. справи 8), свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], виданого 15 листопада 1991 р. Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 673, в якому зазначено, що після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] (арк. справи 9). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 1 лютого 2014 р. [PERSON] з метою оформлення своїх спадкових прав на спадкове майно звернулась до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою, що підтверджується матеріалами спадкової справи. В заяві повідомила про відсутність інших спадкоємців (арк. справи 32). 11 грудня 2015 р. [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (арк. справи 33). 11 грудня 2015 р. державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (арк. справи 34). Також, відповідно до відомостей, отриманих судом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 54739400 від 9 березня 2016 р.), в даному реєстрі відсутня інформація про реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру (арк. справи 53). Отже, позивач позбавлений можливості оформити право власності в порядку спадкування за законом зазначену вище квартиру. Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, як визначено у ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1)\~\~якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2)\~\~у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності\~\~у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати\~\~у відповідних органах\~\~дублікат правовстановлюючого документа. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). В даному випадку [PERSON] є такою, що прийняла спадщину. Однак, за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину (відсутність документа, якій засвідчує право власності спадкодавця на квартиру, відсутність можливості одержати дублікат, відсутність реєстрації права власності за спадкодавцем), [PERSON] позбавлена можливості оформити свої спадкові права. Отже, в даному випадку відсутній інший, крім судового, порядок для відновлення порушеного права позивача. З огляду на викладене, суд доходить висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON], внаслідок чого за нею слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved