Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 20.08.2007 року і зареєстрованого виконавчим комітетом Воронківської сільської ради Володимирецького району Рівненській області, актовий запис №06, а також про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюбне життя з відповідачем не склалося через різного роду непорозуміння, різні погляди на життя. На протязі тривалого часу сторони шлюбних та сімейних відносин не підтримують. Оскільки діти від шлюбу проживають разом з позивачем і перебувають на її повному утриманні, з відповідача також підлягають стягненню аліменти. Вказаний позов [PERSON] надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 17.02.2020 року. Ухвалою суду від 24.02.2020 року було прийнято справу до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 31.03.2020 року судом постановлено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] . За заявою відповідача [PERSON] 06.05.2020 року ухвалою Володимирецького районного суду заочне рішення скасовано, позов призначено до нового судового розгляду. 26.05.2020 року відповідачем надано письмовий відзив на позовну заяву, вказував, що шлюб не носить формального характеру, він бажає зберегти сім`ю, дбає про дружину та дітей. Ухвалою суду від 24.06.2020 року сторонам було надано строк для примирення до 24 липня 2020 року. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення в межах позову, пояснила, що її рішення розірвати шлюб з відповідачем є остаточним, будь-які заходи для примирення подружжя є недоцільними і не призведуть до збереження сім`ї, яка розпалась остаточно. З приводу стягнення аліментів пояснила, що відповідач не надає коштів на утримання дітей в добровільному порядку, всі витрати несе вона. Доходи сім`ї складаються з її заробітної плати, а також із сум державної допомоги, однак її виплату в даний час припинено у зв`язку із скаргами [PERSON] . Просила задовольнити позов, розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти та судові витрати. Відповідач заперечив проти позову, пояснив, що він є добрим сім`янином, дбає про дружину та дітей, забезпечує їх всім необхідним. В даний час в родині є фінансові труднощі, однак вважає їх тимчасовими. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, як вбачається зі ст.ст.104, 105, 110 СК України, шлюб може бути припинено у зв`язку з його розірванням на підставі рішення суду за позовом одного з подружжя. У відповідності до ст.112 СК України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд приймає до уваги фактичні взаємини між подружжям, фактичні причини розірвання шлюбу та інші обставини. В даному випадку в судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, подружні та сімейні взаємини між сторонами припинено остаточно, подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача, яка прийняла остаточне рішення про розірвання шлюбу. Показання свідка [PERSON] , яка пояснила, що розірвання шлюбу не відповідатиме інтересам дітей подружжя [PERSON] , а також інтересам самої [PERSON] , не спростовують висновків суду, оскільки у відповідності до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Виходячи з наведеного, суд вважає, що є передбачені законодавством підстави для розірвання шлюбу. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач [PERSON] після реєстрації шлюбу змінювала прізвище, і не клопотала про його зміну на дошлюбне, вона може іменуватись цим прізвищем і після розірвання шлюбу. Також встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] . У відповідності до ч.4 ст.29 Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як вбачається з ч.1 ст.160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Діти подружжя проживають спільно з позивачкою та перебувають на її утриманні, і спору з цього приводу між батьками немає. У відповідності до ст.180-182 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, судом встановлено, що відповідач у справі, який є батьком неповнолітніх дітей, зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. [PERSON] не надав доказів того, що він в даний час приймає участь в утриманні малолітніх дітей в будь-якій формі. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що домовленості між сторонами про способи та розмір утримання не досягнуто, позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Позивач, з якою проживають діти, обрала стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, що відповідає вимогам ст.ст.182, 184 СК України. З приводу розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, судом встановлено наступне. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту ст.184 СК України вбачається, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі може бути визначений судом або домовленістю між батьками, та підлягає індексації відповідно до закону. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, із індексацією розміру аліментів у відповідності до ч.2 ст.184 СК України.

Outcome: approved