Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що вона є мамою [PERSON] , яка від сумісного проживання з [PERSON] [INFO] народила дитину - [PERSON] . Батьки [PERSON] самоусунулися від виховання дитини, з 15 травня 2018 року дитина проживає у її сім`ї, забезпечена усім необхідним для повноцінного розвитку та життя. Просила відібрати дитину від батьків, без позбавлення їх батьківських прав. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, сповіщалися судом про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Як встановлено під час судового розгляду, що відповідно до копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Батьки [PERSON] самоусунулися від виховання дитини, не займаються її вихованням, взагалі не відвідують її. З 15 травня 2018 року дитина проживає у сім`ї бабусі - позивача по справі [PERSON] , забезпечена усім необхідним для повноцінного життя, розвитку та виховання (а.с. 27, 38, 40), що також підтверджуються поясненнями свідків - сусідів [PERSON] , [PERSON] (а.с. 23-25). У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до висновку Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області від 17 грудня 2018 року є за доцільне відібрати дитину [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав (а.с. 48). В абзаці другому п. 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси). Відповідно до висновку Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області від 29 грудня 2018 року є за доцільне призначити [PERSON] опікуном її малолітньої онуки [PERSON] яка залишилася без батьківського піклування (а.с. 66). Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадку, зокрема, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. При вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК України. Суд вважає встановленим, що відповідачі неналежним чином виконували свої батьківські обов`язки стосовно малолітньої дитини, не займалися на належному рівні її вихованням, не приділяли належної уваги до її розвитку, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи наведене,

Outcome: approved