Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про відновлення межі та зобов'язання демонтувати незаконно встановлену огорожу, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці розміром 0,25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Харківської області. Вона користується присадибною земельною ділянкою площею 0,25 га, платить земельний податок. [PERSON] є власником сусіднього житлового будинку по [ADDRESS]. У літку 2017 року [PERSON] без погодження з нею, протиправно, під час її відсутності, самовільно перенесла існуючу межу поміж будинками на відстані 4,8 метрів в її сторону та встановила огорожу. Просила відновити межу, яка поділяє земельні ділянки поміж домоволодіннями по [ADDRESS]; зобов'язати відповідача демонтувати незаконно встановлену огорожу, встановлену між домоволодіннями; стягнути з [PERSON] на її користь суму сплаченого судового збору та оплату послуг правової допомоги у розмірі 8 240 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 13 березня 2018 року до участі в справі в якості третьої особи була залучена Старосалтівська селищна рада Вовчанського району Харківської області. Позивач та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Позивач зазначила, що встановлена відповідачем огорожа порушує її права, як суміжного землекористувача, оскільки огорожа, встановлена [PERSON] влітку 2016 року, знаходиться на належній їх земельній ділянці, що ускладнює обслуговування належного їй будинку та доступ до її насаджень. У відповідності до вимог ч. 7 ст. 178 ЦПК України, відповідач надала до суду відзив, у якому зазначила, що житловий будинок № [ADDRESS] належить їй на підставі договору дарування. Межа, яка розділяє суміжні земельні ділянки її та позивача була визначена ще первісними власниками будинків. У подальшому завжди визнавалась їх нащадками. З моменту переходу права власності на будинок № [NUMBER] в 2016 році [PERSON] у неї стали виникати зауваження щодо розташування межі. Нею встановлено нову огорожу, точно по лінії старого паркану, тобто по червоній лінії, в точці зіткнення їх заборів. На момент зведення свого паркану [PERSON] повністю визнавала і погоджувалась з межами її земельної ділянки, які існували десятиріччями. [PERSON] при зведенні свого паркану добровільно відступила 0,5 метри від лінії межі в бік своєї земельної ділянки. Вважає претензії позивача щодо зміщення земельної межі на 4,8 метри безпідставними. Відповідач та її представники під час судового розгляду позовні вимоги не визнали, заперечили проти їх задоволення пояснивши, що власником суміжних земельних ділянок по [ADDRESS] є територіальна громада, межа фактично між земельними ділянками власником ніколи не встановлювалась. Вони користувались суміжними земельними ділянками виходячи з принципу добросусідства. Відповідач встановила огорожу між земельними ділянками влітку 2016 року за існуючим раніше порядком на належній саме їй земельній ділянці. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, сповіщався судом про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши позивача, відповідача та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та витребувані судом інвентарні справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду та не заперечується сторонами, відповідно до фотокопії рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці, розміром 0,25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Харківської області (а.с.9). Право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON], згідно витягу з Державного реєстру, сформованого 26 травня 2016 року (а.с. 10). Позивачем сплачується земельний податок (а.с.11,12). Власником житлового будинку по [ADDRESS] є відповідач [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на будинок, виданого Молодівською сільською радою Вовчанського району Харківської області 16 листопада 2009 року, що підтверджується довідкою № 723 від 17 листопада 2017 року КП «Вовчанське БТІ» (а.с. 17-20). Вказані житлові будинки розташовані на земельних ділянках, що є суміжними, що вбачається з відповідних схем ділянок інвентаризаційних справ на житлові будинки [ADDRESS] Влітку 2016 року відповідач побудувала між вказаними земельними ділянками огорожу. Вказані обставини визнані сторонами у справі, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Згідно ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням. Відповідно до ст. ст. 103, 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Крім того, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (ст. 152 ЗК України). На підтвердження порушення меж земельної ділянки, позивач посилалась на Акт погоджувальної комісії від 27 жовтня 2017 року, згідно якого було встановлено, що огорожа встановлена [PERSON] на відстані 1,55 м. від будинку за адресою [ADDRESS] [PERSON] встановила огорожу від будинку [ADDRESS] які не є правовстановлюючими документами на земельні ділянки. Документи, що підтверджують право власності на земельні ділянки відсутні. Комісією запропоновано дійти спільної згоди та встановити спільну межу по існуючій огорожі земельної ділянки. Разом з тим, сам по собі розгляд погоджувальною комісією для розгляду спірних питань суміжних землекористувачів не може свідчити про фактично встановлену межу між земельними ділянками, на яких розташовані домоволодіння сторін по справі. Встановлена [PERSON] огорожа, за твердженням позивача, знаходиться занадто близько від належного їй будинку, що призводить до незручностей. Оскільки під час розгляду справи відповідач та її представники зазначали, що огорожа знаходиться на земельній ділянці, яка належить [PERSON] та незручностей [PERSON] не встановлює, судом для визначення фактичних розмірів та конфігурацій земельних ділянок, їх відповідності правовстановлюючим документам, визначення споруд, розташованих на земельних ділянках та відповідність їх місця розташування державним будівельним, пожежним та технічним нормам, пропонувалось позивачу заявити клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи. Від призначення у справі експертизи позивач фактично відмовилась, зазначивши, що її призначення не є необхідним, оскільки фактично всі розміри та конфігурація земельних ділянок визначені погоджувальною комісією для розгляду спірних питань суміжних землекористувачів Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, просила справу розглянути на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Разом з тим, як пояснив під час судового розгляду свідок [PERSON] - технік КП «Вовчанське бюро технічної інвентарізації» та фактично підтверджується інвентаризаційними справами на домоволодіння [ADDRESS], власником вказаних суміжних ділянок є Старосалтівська селищна рада Вовчанського району Харківської області. Межа між земельними ділянками ніколи не встановлювалась. Таким чином, суд приходить до висновку, що суміжні земельні ділянки належать Старосалтівській селищній раді Вовчанського району Харківської області, перебувають в користуванні сторін, правовстановлюючі документи на зазначені земельні ділянки відсутні, межі між земельними ділянками ніколи не встановлювались. Позивач вказувала, що порушення її прав полягає в тому, що вона позбавлена можливості користуватись земельною ділянкою, огорожа ускладнює обслуговування належного їй будинку та доступ до її насаджень, що призводить до незручностей. Разом з тим, вона не надала суду жодного належного доказу на підтвердження цих доводів. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] щодо існування до 2016 року між земельними ділянками дерев'яної огорожі на відстані близько 2 - 2,5 м. від будинку [ADDRESS], висновки суду не спростовують. Окрім цього суд зазначає, що вирішення питання про встановлення меж між земельними ділянками, які знаходяться у користуванні для обслуговування жилих будинків у сторін по справі, відноситься до повноваження Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області. Тобто, такі питання у даному випадку не входять до компетенції суду. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно позивач мала довести в суді, що межі земельних ділянок порушені, встановлена огорожа порушує права позивача, як суміжного землекористувача. Разом з тим, [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що межа між домоволодіннями була фактично встановлена, та те, що [PERSON] протиправно встановила огорожу між земельними ділянками, що порушує її права. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Під час розгляду справи в суді представництво інтересів відповідача здійснювала адвокат [PERSON] на підставі Договору про надання правової допомоги від 02 квітня 2018 року (вивчення матеріалів справи, оформлення запитів для отримання доказів, консультація з питань землекористування, оформлення відзиву на позовну заяву, представництво в судових засіданнях) та ордеру (а.с. 68-70). Вартість таких послуг становить 6000 грн. 00 коп., які сплатила відповідач, що підтверджується відповідною квитанцією-угодою (а.с. 71-72). Як зазначено у ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача та вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача 6000 грн. 00 коп. за надання професійної правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved