Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Другої Вінницької державної нотаріальної контори про звільнення нерухомого майна з-під арешту. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником частини будинку по [ADDRESS]. 23 січня 2014 року позивач звернулась до відповідача для укладання договору купівлі - продажу вказаного житлового приміщення. Однак, їй стало відомо, що належне їй нерухоме майно неможливо відчужити у зв'язку із накладенням арешту та заборони відчуження на будинок по [ADDRESS]. На письмову заяву до державного реєстратора про надання інформації позивач отримала відмову у її наданні з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їй повідомлено, що Староміським районним судом 15 січня 1991 року відповідно до повідомлення № 2-487 накладено арешт на вказане майно, яке належить [PERSON]. Просить зняти арешт з нерухомого майна, а саме будинку по [ADDRESS], як помилково накладений. За клопотанням представника позивача, в судовому засіданні ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2014 року (без винесення окремого процесуального документа) в якості співвідповідача по справі залучено Реєстраційну службу Вінницького міського управління юстиції. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити. Представник відповідача Другої вінницької державної нотаріальної контори в судові засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, у вирішенні спору поклався на думку суду. При цьому відмічав, що реєстрацію обтяжень нерухомого майна та їх припинення здійснює Реєстраційна служба. Представник Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належними чином. Дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи №8973 на будинковолодіння по [ADDRESS], оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо права власності та його захисту. Відповідно до договору купівлі - продажу від 20 грудня 1989 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 20 грудня 1989 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-3086, зареєстрованого в Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації 16 березня 1990 року під №1674, остання продала належну її ? частину будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться по [ADDRESS] (а. с. 6-7). З матеріалів інвентаризаційної справи та технічного паспорта на будинок по [ADDRESS] вбачається, що станом на листопад 1989 року співвласниками будинку були [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з відповідними частками 29/100, 23/50 та 1/4 (а. с. 26-31). Право власності [PERSON] на 29/100 частки домоволодіння по [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право приватної власності №1274 від 03 серпня 2001 року, виданим на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 16.12.1976 року №716 замість договору купівлі - продажу від 06 червня 1974 року №2763. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 серпня 2001 року, спадкоємцем майна, а саме 29/100 частки по [ADDRESS], померлої [PERSON], є син [PERSON] Відповідно до договору дарування частини будинку від 20 грудня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2831, [PERSON] подарував [PERSON] 29/100 частки по [ADDRESS], яка за даними інвентаризаційної справи є власником цієї частки і на день розгляду справи. [PERSON] 23/50 частки будинку належало на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Другою вінницькою нотаріальною конторою 18 серпня 1977 року, реєстровий № 1-927, мирової угоди, затвердженої ухвалою народного суду Староміського району м. Вінниці від 18 квітня 1979 року, зареєстрованих у Вінницькому обласному бюро технічної інвентаризації 07 грудня 1990 року за реєстровим № 1674. Відповідно до договору дарування частини будинку від 03 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1364, зареєстрованого в Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації 31 січня 2005 року за реєстровим №1674, [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] 23/50 частки по [ADDRESS]. Надалі в порядку спадкування за законом право власності на вказану частку набув [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 15 жовтня 2010 року державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №1-3412, який є власником цієї частки і на день розгляду справи. Рішенням державного реєстратора від 07 лютого 2014 року відмовлено представнику позивача в наданні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та одночасно повідомлено, що у Єдиному реєстрі заборон зареєстровано обтяження на нерухоме майно по [ADDRESS] на підставі повідомлення № 2-487 від 15 січня 1991 року Староміського районного суду м. Вінниці (а. с. 4). За повідомленням Староміського районного суду м. Вінниці від 15 січня 1991 року № 2-487, правочини купівлі-продажу домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], яке належить [PERSON], не проводити (а. с. 5). За даними архіву суду рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 12 липня 1990 року з [PERSON] на користь САТП 0103 стягнуто 2603,46 крб. спричинених збитків та 156 крб. судових витрат (а. с. 50-53). Відповідно до довідки КП «ВМБТІ» від 18 березня 2014 року № 271, згідно облікових даних станом на [INFO] року в реєстрі прав власності на об'єкти нерухомого майна [PERSON], [INFO], мав будинковолодіння по [ADDRESS], помер, майно успадковане (а. с. 24). Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] не був власником ні цілого будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS], а ні його часток, право власності на вказане будинковолодіння за ним не реєструвалось. При цьому, суд звертає увагу, що співвласники вказаного будинковолодіння, як-то [PERSON] та [PERSON], набули право власності на свої частки в цьому будинковолодінні в період з 2001 по 2004 роки, тобто при наявному повідомленні Староміського районного суду м. Вінниці від 15 січня 1991 року щодо обмеження вчинення нотаріальних дій. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що арешт на будинковолодіння по [ADDRESS], який був накладений як на майно [PERSON] відповідно до повідомлення № 2-487 від 15.01.1991 року Староміським районним судом м.Вінниці, здійснений безпідставно. Суд приходить до висновку, що за таких встановлених обставин право позивача на користування та розпорядження своїм майном є порушеним, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна. При цьому, зважаючи, що [PERSON] відповідно до договору купівлі - продажу від 20.12.1989 року, посвідченого 20.12.1989 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-3086, належить ? частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться по [ADDRESS], то відповідно саме щодо цієї частки підлягає зняття арешт. Арешт щодо інших часток в цьому будинковолодінні ніким не оскаржується. До того ж, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звернення до суду в інтересах інших осіб можливо лише в випадках передбачених законом, що в даному випадку не встановлено. Крім того, суд звертає увагу на те, що Друга вінницька державна нотаріальна контора не є належним відповідачем у вказаній справі, адже не має повноважень щодо здійснення реєстрації обтяжень нерухомого майна та їх припинення, тому вказані вимоги до неї не можуть бути задоволені. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень», вказані повноваження у даному випадку, віднесені до компетенції Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції, яка залучена в якості співвідповідача. У зв'язку з наведеним вище, суд приходить до висновку, що позовна вимога підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial