Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , третя особа: Ратівецька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, про усунення перешкод у користуванні майном. У позовній заяві позивач посилається на те, що 18.03.2020 року вона уклала договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями в спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач є власником вказаного будинку, однак два повнолітня сини продавця будинку [PERSON] - відповідачі [PERSON] та [PERSON] , після придбання позивачем будинку не виписалися і залишилися не знятими з реєстрації постійного проживання за зазначеною адресою. Враховуючи наведене та з урахуванням вимог, викладених у заяві про виконання ухвали судді від 03.06.2020 року про залишення позову без руху, позивач просить суд: забезпечити право власності [PERSON] на будинок за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати Ратівецьку сільську раду Ужгородського району Закарпатської області виписати та зняти з реєстрації адресою: [ADDRESS] відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.06.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, при цьому подали до суду заяву, відповідно до якої вони в повному обсязі визнають позов [PERSON] і просять суд задовольнити позовну заяву. Представник Ратівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомлено, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 18.03.2000 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності. У будинку за вказаною адресою значаться зареєстрованими відповідачі [PERSON] та [PERSON] , однак фактично не проживають, що стверджується довідками, виданими Ратівецькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області від 23.06.2020 року. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 71 ЖК України визначено, що право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті даної статті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Як встановлено судом, реєстрація відповідачів у будинку, що належить позивачу, є перешкодою їй для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд, і таке становище порушує конституційні права позивача. Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги наведені обставин, оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивача та співвласниками будинку, у належному позивачу будинку не проживають та правових підстав для користування даним будинком немає, відповідачі позов визнали, суд вважає, що позовні вимоги про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинку [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується решти позовних вимог позивача, а саме зобов`язання Ратівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області виписати та зняти з реєстрації адресою: [ADDRESS] , відповідачів, суд зазначає наступне. Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV. Згідно зі ст. 3 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 11 даного Закону орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Як зазначено у висновках постанови Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 року, виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. А отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Разом з тим, оскільки після визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] , позивач не зверталася з вимогами до органу реєстрації про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання і їй не відмовлялося в цьому, то зазначену вимогу суд вважає передчасною. Крім того, судом не може вирішуватися вимога щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідачів без залучення до участі у справі в якості сторони (відповідача) органу реєстрації місця проживання. При цьому, оскільки за змістом ст. 7 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням, то ухвалене по даній справі рішення суду про втрату відповідачем права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 420,40 грн. судового збору.

Outcome: partial