Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, принципова відмінність поглядів на спільне життя в побутових питаннях, звичках, внаслідок чого погіршились взаємовідносини, тривалий час сімейно-шлюбні відносини між ними не підтримуються, спільного господарства не ведуть, тому просить розірвати шлюб, а також просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення повноліття дитиною - сином [PERSON] [INFO], мотивуючи тим, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає вихованням сина вона займається самостійно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність та наполягала на задоволені позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді, про причини неявки суду не повідомив в зв'язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, згідно ст. ст. 224, 169 ч. 4 ЦПК України, за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, з 10 січня 2004 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, в шлюбі народили сина [PERSON] [INFO], сімейне життя позивача та відповідача не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, тривалий час сімейно-шлюбні відносини подружжям не підтримуються, спільного господарства не ведуть, клопотань щодо надання строку на примирення не заявляли, за склавшихся обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторона позивача бажання не має. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що в шлюбі сторони народили сина неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], на даний час відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов [PERSON] поданий в інтересах неповнолітньої дитини підлягає частковому задоволенню, виходячи з позовних вимог позивача суд присуджує відповідачу до сплати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, і додосягшненню дитиною повноліття . Враховуючи наведене та

Outcome: partial