Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що вона працювала на посаді начальника КП Куп`янське БТІ за контрактом № 16 від 20.12.2011р. Розпорядженням Куп'янського міського голови №92 від 06.04.2012р., №93 від 09.04.2012р., №126 від 04.05.2012р., позивачці було оголошено догани та звільнено її з посади начальника Комунального підприємства Куп`янське бюро технічної інвентаризації. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 12.07.2012р., залишеним в силі ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 25.10.2012р. визнані неправомірними та скасовані вищевказані розпорядження. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 17.05.2013р., залишеним в силі 03.09.2013р. ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області, визнано незаконним та скасовано розпорядження Куп`янського міського голови №56КП від 23.07.2012р., позивачку було поновлено на посаді начальника Комунального підприємства Куп`янське бюро технічної інвентаризації з 23.07.2012р., стягнуто з Комунального підприємства Куп`янське бюро технічної інвентаризації середній заробіток за вимушений прогул з моменту звільнення 23.07.2012 року за 258 днів та з Куп`янської міської ради 5000 грн на відшкодування моральної шкоди. Також зазначила, що з 18.05.2013р. позивачку було звільнено з посади з підстав закінчення дії контракту, та до 17.10.2013 року вона працевлаштована не була внаслідок того, що під час виконання судового рішення про поновлення на роботі до трудової книжки були внесені неправильні записи, з приводу чого зверталась до органів Територіальної державної інспекції з праці в Харківській області. Суму визначеного судом середнього заробітку позивач отримала в січні 2014 року. Просила стягнути середній заробіток з часу постановлення судового рішення про поновлення її на роботі (18.05.2013) до часу фактичного працевлаштування (17.10.2013р.), тобто за 5 місяців в розмірі 34 290,10 грн., а також компенсацію різниці за час виконання нижчеоплачуваної роботи до часу фактичного розрахунку в сумі 8 152,35 грн. Крім того, просила стягнути матеріальну шкоду в розмірі понесених витрат на юридичну допомогу в розмірі 11 808,75 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., заподіяну внаслідок порушення її прав. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду додаткові пояснення, в яких просила справу розглядати без її участі, та позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів Куп'янської міської ради та Куп'янського міського голови Демченка В.В., в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що, право на отримання сум, зазначених в рішеннях суду, виникло у [PERSON] не з 19.05.2013 р., як вона зазначає в позові, а лише з моменту набрання чинності ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.09.2013 р.. тобто після її перегляду судом апеляційної інстанції. Крім того при надходженні постанови державного виконавця з вимогою стягнення з КП Куп'янське БТІ на користь [PERSON] коштів у розмірі 52348,20 грн. перерахування здійснено в добровільному порядку без будь-яких затримок. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та свідчать про спростування тверджень [PERSON] про затримку виконання судового рішення. Стосовно неможливості працевлаштування начебто внаслідок внесення неправильних записів до трудової книжки, зазначає представник відповідачів, позивач залишає поза увагою факт того, що предметом розгляду справи про поновлення на роботі вказане питання не було, доказів неможливості подальшого працевлаштування не надано, відповідь на звернення органів державної інспекції з праці в Харківській області відсутня. Як зазначає позивач, вона 17.10.2013 року була працевлаштована з наявним записом в трудовій книжці про звільнення з роботи за ч. 1ст. 40 КЗпІІ України, отже будь-які перешкоди у працевлаштуванні за наявності цього запису відсутні. Відносно завданої матеріальної шкоди позивачу, то як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку позивач вважає матеріальною шкодою витрати, понесені внаслідок укладання цивільно-правової угоди на надання юридичних послуг, отже позивачем в добровільному порядку сплачено кошти за надання юридичних послуг у іншій справі, що за правилами цивільного законодавства не може вважатись матеріальною шкодою. Крім того на [PERSON], як сторону у справі № 643/133/13-ц. що розглядалась Московським районним судом м. Харкова, нормами ЦПК покладено обов'язок нести судові витрати за оплату правової допомоги, надану їй у вказаній справі. Стосовно думки позивача щодо невиконання Куп'янською міською радою рішення Московського районного суду від 17.05.2014 р. в частині стягнення на користь [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди зазначив що, механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ визначається Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Україна «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з Державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслугову вання бюджетних коштів, тобто органами Державного казначейства України (а не міською радою, як зазначає позивач). Під час розгляду судової справи у Московському районному суді м. Харкова за позовом [PERSON] Куп'янська міська рада приймала участь як самостійна юридична особа в якості відповідача. В контексті ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» Куп'янська міська рада є Боржником, у якого відсутні рахунки у фінансових установах, з яких можливо безспірне списання коштів. За вказаних умов відповідно до вимог вказаного Закону виконання рішення суду в частині - стягнення 5000 грн. повинно здійснюватись не міською радою, а виключно органами державної казначейської служби за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стосовно заявленої позовної вимоги про стягнення на користь [PERSON] моральної і шкоди у розмірі 5000 грн, то факг заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру нічим не підтверджується, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні не наводиться, в позові не зазначаються обставини, якими позивач обґрунтовує розмір заявленої компенсації та з чого при цьому виходить. На підставі викладеного просили у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Комунального підприємства Куп'янське бюро технічної інвентаризації в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що, запис, внесений до трудової книжки позивача свідчить про те, що саме працівниками кадрової служби виконкому Куп'янської міської ради здійснювалось заповнення трудової книжки позивача. КП Куп'янське бюро технічної інвентаризації жодного відношення до порядку ведення та заповнення трудової книжки позивача не мало, а отже вина відповідача ( будь-які порушення законодавства відносно порядку ведення трудових книжок працівників) по справі КП Куп'янське бюро технічної інвентаризації щодо неправильного запису, зробленого позивачу в трудовій книжці відсутня, а відповідно й відсутні вина та причинно-наслідковий зв'язок щодо неможливості працевлаштування позивача в період з 18.05.2013 року до 17.10.2013 року. Відносно невиплати при звільненні позивача з роботи 18.05.2013 року належних сум позивачу, то 17.05.2013 року позивача було поновлено на роботі в посаді начальника КП Куп'янське бюро технічної інвентаризації, та сплачено грошові кошти в розмірі середньомісячного заробітку, згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.05.2013 р. Також, на думку представника КП Куп'янське БТІ, позивач безпідставно звинувачує відповідача в затримці виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.05.2013 року після набрання чинності Ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 03.09.2013 року. До КП Куп'янське бюро технічної інвентаризації не надходило виконавчого документа, на підставі якого відповідач мав би змогу провести розрахунок з позивачем у відповідності до чинного законодавства. Саме звернення позивача до відділу ДВС Куп'янського міськрайонного управління юстиції з виконавчим документом є ніщо інше, як завершальна стадія трудового спору та не може розглядатися як примусове виконання рішення суду. Законодавством України передбачено порядок виконання судового рішення в примусовому порядку. Більш того, отримавши постанову державного виконавця відділу ДВС Куп'янського міськраионного управління юстиції, відповідачем КП Куп'янським бюро технічної інвентаризації були сплачені належні позивачу грошові кошти в строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання рішення суду. Примусового стягнення не проводилось. Доказів примусового виконання рішення суду позивачем не надано. Що стосується стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5 000грн., то згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.05.2013 року вказано - стягнути з Куп'янської міської ради на користь [PERSON] 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Таким чином, твердження позивача відносно невиконання судового рішення КП Куп'янським бюро технічної інвентаризації в частині стягнення моральної шкоди є хибними. Зазначаємо, що факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру нічим не підтверджується, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні не наводиться, в позові не зазначається обставин, якими позивач обгрунтовує розмір заявленої компенсації та з чого при цьому виходить. Стосовно стягнення матеріальної шкоди в розмірі 11 808,75 грн., то представник відповідача зазначає, що позивач просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в зв'язку з укладання договору про надання юридичних послуг з ТОВ « Юридичною фірмою « Північне сяйво» № 1/1005 від 10.05.2012 року. Вважаємо, що заявлена вимога не може бути предметом розгляду в рамках заявленого трудового спору. Дана вимога повинна була заявлена та врахована при постановлені рішення Московським районним судом м. Харкова від 17.05.2013 р., оскільки на [PERSON], як на сторону у справі № 643/133/13-ц, що розглядалась Московським районним судом м. Харкова, нормами ЦПК покладено обов'язок нести судові витрати за оплату правової допомоги. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 12.07.2012р. по справі № 202794442012, провадження №2202738092012, залишеним в силі ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 25.10.2012р. визнані неправомірними та скасовані розпорядження Куп'янського міського голови №92 від 06.04.2012р., №93 від 09.04.2012р., №126 від 04.05.2012р., якими [PERSON] було оголошено догани та звільнено її з посади начальника Комунального підприємства Куп`янське бюро технічної інвентаризації.(а.с. 12-13). Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 17.05.2013 року по справі 643/133/213-ц, провадження №2/643/1266/2013, залишеним в силі 03.09.2013р. ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області, визнано незаконним та скасовано розпорядження Куп`янського міського голови №56КП від 23.07.2012р., [PERSON] було поновлено на посаді начальника Комунального підприємства Куп`янське бюро технічної інвентаризації з 23.07.2012р., стягнуто з Комунального підприємства Куп`янське бюро технічної інвентаризації середній заробіток за вимушений прогул та з Куп`янської міської ради 5000 грн на відшкодування моральної шкоди.(а.с. 5-7, 9-11). Згідно Розпорядження Куп'янського міського голови № 40/кп від 18.05.2013 р., п. 1 [PERSON] було поновлено на посаді начальника Комунального підприємства Куп'янське бюро технічної інвентаризації з 23.07.2012 р. п. 2 Звільнено з 18.05.2013 р. з посади начальника КП Куп'янське БТІ у зв'язку із закінченням строку дії контракту (п. 5.2 контракту) 31.12.2012 р. , який не був продовжений та не був укладений на новий строк на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 51) 29.05.2013 р. постановою головного державного виконавця ВДВС Куп'янського МРУЮ Харківської області, було відкрите виконавче провадження по виконавчому листу виданому 21.05.2013 р. Московським районним судом м. Харкова, про негайне стягнення з КП Куп'янське БТІ середнього заробітку в межах заробітної плати за один місяць на користь [PERSON] 03.06.2013 р. постановою головного державного виконавця ВДВС Куп'янського МРУЮ Харківської області виконавче провадження по вищевказаному виконавчому документу було закінчено, у зв'язку з тим, що боржник КП Куп'янське БТІ, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.05.2013 р., негайно перерахувало стягувачу належні кошти у розмірі 3 408,25 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2013 року, залишеною в силі ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13.11.2013р., було внесено виправлення до резолютивної частини вказаного рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2013 року. Вказано, що стягненню з КП Куп'янське БТІ на користь [PERSON] підлягає 52348,20 грн. середнього заробітку за вимушений прогул, а не 58014,90 грн., як помилково було зазначено в рішенні.(а.с. 14, 52). 08.01.2014 р. постановою головного державного виконавця ВДВС Куп'янського МРУЮ Харківської області, було відкрите виконавче провадження по виконавчому листу виданому 18.11.2013 р. Московським районним судом м. Харкова, про стягнення з КП Куп'янське БТІ середнього заробітку за вимушений прогул у розмірі 52 348,20 грн. на користь [PERSON] Також постановлено боржнику добровільно сплатити в термін 7 днів заборгованість за вимушений прогул. 14.01.2014 р. постановою головного державного виконавця ВДВС Куп'янського МРУЮ Харківської області виконавче провадження по вищевказаному виконавчому документу було закінчено, у зв'язку з тим, що боржник КП Куп'янське БТІ, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.01.2014 р., перерахувало стягувачу належні кошти, згідно Ч. 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В силу ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. П. 20. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 р. (із змінами та доповненнями), передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Тобто з викладеного вбачається, що середній заробіток може бути стягнутий тільки по день постановлення рішення, в нашому випадку по 17.05.2013 р., оскільки після винесення рішення трудові відносини завершуються і починається стадія набрання законної сили та виконання судового рішення. Відповідно до п. 22 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ № 13 працівник на користь якого присуджена сума заробітної плати має право на вимоги щодо її індексації у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення, отже з викладеного вбачається, що в разі несвоєчасного виконання рішення працівник має право тільки на індексацію суми заробітної плати, а не на виплату середнього заробітку за час невиконання рішення, однак таких вимог [PERSON] не заявляла. Разом з тим, на підставі вищевказаних виконавчих документів, суд вважає, що рішення суду, після набрання ним законної сили, було виконане вчасно, в добровільному порядку, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Крім того суд вважає, що позивачем взагалі не вірно застосовуються норми матеріального права, а саме позивач у позові посилається на ст.ст. 116, 117 КЗпП, однак дані статті застосовуються в тому випадку коли працівникові при звільненні не були виплачені належні йому суми, однак як вбачається з довідки начальника КП Куп'янське БТІ № 219 від 22.05.2014 р. та розрахунково-платіжної відомості працівника за липень 2012 р., заборгованості по заробітній платі перед позивачкою не було, оскільки розрахунок зі звільненою [PERSON] був проведений повністю, а отже не має і підстав для застосування ст. 117 КЗпП, оскільки вимоги ст. 116 КЗпП були виконані. Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки рішенням суду від 17 травня 2013 року вже було вирішено вимоги щодо стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, підстав для застосування ст.ст. 116, 117 КЗпП суд не вбачає, оскільки заборгованості на день звільнення перед [PERSON] не було, тому на підставі викладеного заявлені вимоги в частині стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та компенсації різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи задоволенню не підлягають. Що стосується стягнення матеріальної шкоди, внаслідок неправомірних дій відповідачів, то судом встановлено наступне. 10.05.2012 р. між ТОВ «Юридична фірма «Північне сяйво» та [PERSON] був укладений договір про надання юридичних послуг. Згідно квитанцій від 21.01.2013 р. та 18.05.2013 р. [PERSON] провела опалу за юридичні послуги ТОВ «Юридична фірма «Північне сяйво» в розмірі 11 750 грн., також була сплачена комісія за переказ в розмірі 58,75 грн. Як зазначає позивач у позові «в зв'язку з необхідністю судового захисту її інтересів було укладено договір із ТОВ «Юридична фірма «Північне сяйво», представники якої здійснювали захист її інтересів в судових органах.», отже з цього виходиться, що кошти сплачені ТОВ «Юридична фірма «Північне сяйво» - є нічим іншим, як витрати на правову допомогу. В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Під шкодою, в даній статті розуміється, матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] добровільно уклала угоду з ТОВ «Юридична фірма «Північне сяйво», і добровільно сплатила вищевказану суму за надані послуги, тому на думку суду вказані суми не можуть розглядатися в аспекті матеріальної шкоди, оскільки при винесенні розпоряджень Куп'янським міським головою, які були потім оскаржені, порушення майнового права не відбулося, майно [PERSON] не було зменшене на суму 11 808,75 грн., применшення немайнового блага, також не було, у зв'язку з чим, як вже вище зазначено, суд розцінює дані кошти, як витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи належать, зокрема: витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги На підставі викладеного суд вважає, що вимоги про стягнення коштів в розмірі 11 808,75 грн., за надання юридичних послуг, повинні були заявлені в процесі при винесенні рішення Московським районним судом м. Харкова від 17.05.2013 р., оскільки вирішуючи спір у частині стягнення витрат на правову допомогу, судам слід перевіряти, чи є особа фахівцем у галузі права та чи має вона право за законом на надання правової допомоги; чи надавала ця особа правову допомогу стороні як фахівець у галузі права чи брала участь у справі як представник позивача, у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди. Відносно стягнення моральної шкоди з відповідачів, то суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні даної вимоги, виходячи з наступного. Відповідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, оскільки вина є підставою для відшкодування, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р., відповідно до вимог ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Натомість суду не було доведено факт отримання позивачкою моральної шкоди, також в чому полягала моральна шкода, яким доказами вона підтверджується, з яких міркувань виходила [PERSON], визначаючи розмір шкоди, крім того не вказаного з якого відповідача необхідно стягнути моральну шкоди в якому розмірі. Таким чином, на підставі вище викладеного суд дійшов висновку про те, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed