Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулась з вказаним позовом до суду. Вимоги обґрунтовані тим, що сторони 26 травня 2010 року уклали договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Сторонами було обумовлено, що продаж обох об'єктів відбувся за суму, яка відповідає 14000 доларам США. Суму, яка відповідає 8000 доларам, відповідач сплатив одразу, а на 6000 доларів, які залишились, видав цього ж дня розписку, зобов'язавшись сплатити їх у два періоди: 3000 доларів, - до 01 вересня 2011 року, інші 3000 доларів - до 01 грудня 2012 року. Однак, до цього часу відповідач нічого не сплатив. Позивач просить стягнути з відповідача 47958 грн. - суму, яка відповідає 6000 доларам США, на момент звернення до суду. Відповідач позов не визнав повністю. Заперечує його тим, що згідно договорів продаж відбувся за 34788 грн. (за будинок), 25571 грн. (за ділянку) і він ці суми сплатив позивачу. На 6000 доларів він дійсно видав розписку, оскільки насправді продаж будинку та ділянки відбувся за суму, яка відповідає 14000 доларам США. Однак, він не бажає повертати борг за розпискою, оскільки цей борг мав бути оформлений у нотаріуса, так само як і договори купівлі-продажу, і, до того ж, як пізніше він з'ясував, будинок аварійний і не вартий обумовленої сторонами ціни. Просить у позові відмовити. Позов слід задовольнити повністю. Згідно ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що сторони 26 травня 2010 року уклали договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Сторонами було обумовлено, що продаж обох об'єктів відбувся за суму, яка відповідає 14000 доларам США. Суму, яка відповідає 8000 доларам відповідач сплатив одразу, а на 6000 доларів, які залишились, видав цього ж дня розписку, зобов'язавшись сплатити їх у два періоди: 3000 доларів, - до 01 вересня 2011 року, інші 3000 доларів - до 01 грудня 2012 року. Однак, до цього часу відповідач нічого не сплатив. Зазначені обставини визнані сторонами і підтверджуються також змістом договорів та виданою відповідачем розпискою. Згідно договорів продаж відбувся за 34788 грн. (за будинок) та за 25571 грн. (за ділянку). Однак, сторони визнали і в судовому засіданні встановлено, що вказані умови договору були удаваними і насправді продаж обох об'єктів відбувся за суму, яка відповідає 14000 доларів США. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Зазначений у наведеній статті принцип регулювання удаваних правочинів поширюється і на удавані умови договору. А отже, необхідно виходити з того, що сторони домовились про продаж обох об'єктів саме за суму, яка відповідає 14000 доларам США, а суми, зазначені у договорах, є удаваними. Отже, у відповідача виник з договорів обов'язок сплатити позивачу суму, яка відповідає 14000 доларам США, і виконання цього обов'язку має забезпечуватись законом. Стаття 1053 ЦК України надає сторонам право замінювати за домовленістю борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, позиковим зобов'язанням. Сторони цим правом скористалися, що підтверджується представленою позивачем розпискою відповідача (тобто дотримана форма договору, передбачена ч.2 ст.1047 ЦК України). Твердження відповідача, що вказане позикове зобов'язання має бути оформлене виключно нотаріально, не ґрунтується на законі. Такої вимоги закон не містить. Твердження відповідача, що будинок не вартий ціни, яка була реально обумовлена, суд відхиляє, оскільки невиконання позикового зобов'язання не може спиратися на такі покликання. Це зобов'язання має бути виконане. Спори щодо якості придбаної речі мають вирішуватись за окремою вимогою. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач подав докази, які підтверджують існування боргу та те, що борг не повернутий. Відповідач доводів позивача не спростував. Станом на день звернення до суду сума боргу за курсом НБУ складає 47958 грн.

Outcome: approved