Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Лубенської міської ради Полтавської області про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з 12.08.2017 року. На підставі рішення Лубенського міськрайонного суду від 19.06.2019 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В подальшому, у зв`язку із не наданням колишнім чоловіком допомоги на утримання сина в добровільному порядку вона була вимушена звернутись із відповідною заявою до суду. За результатами розгляду якої судом винесено 10.05.2019 року судовий наказ про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] . Після розірвання шлюбу їх син фактично залишився проживати з нею та перебуває на її утриманні. Між нею та відповідачем виник спір з приводу місця проживання їх сина. Врегулювання спору в позасудовому порядку не вбачається за можливе. Вона на даний час, перебуваю у декретній відпустці, однак працює, розмір її доходу є стабільним та достатнім для забезпечення належного рівня існування сина. Вона разом із сином постійно проживаю за адресою: [ADDRESS] . Будинок, в якому вони проживаємо належить на праві власності її близьким родичам. Умови проживання є достатніми та належними для відмінного розвитку і виховання дитини. Вона по місцю проживання характеризується позитивно. По місцю колишньої роботи вона також зарекомендувала себе виключно з позитивного боку. У відповідача за період з 04.2019 року по 11.2019 року виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина у розмірі 11 913,00 грн. та на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 9635,40 грн., що говорить про те, що відповідач будучи працездатною особою не може навіть належним чином виконувати свій батьківський обов`язок по утриманню сина. Їх син перебуває в такому віці, який вимагає постійної участі у його догляді та вихованні саме матері. Позивач прохає суд постановити рішення, яким визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ..\~ В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, прохала задовольнити. Зазначила, що дитина протягом двох останній тижнів на даний час проживає з матір`ю, разом із тим між сторонами і надалі існує спір щодо того з ким із них буде проживати дитина. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти того, щоб дитина проживала з матір`ю. Пояснив, що він весь час займався забезпеченням та вихованням дитини. Був певний період, що дитина проживала із ним, а він не заперечував, щоб позивачка відвідувала дитину. Підтвердив, що зараз дитина близько двох тижнів проживає разом з матір`ю. Представник третьої особи виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області\~ Парнюк І.В. в судовому засіданні вважала, що позов підлягає до задоволення з підстав, вказаних у висновку служби в справах дітей. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що з 12.08.2017 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 червня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.11.2017 року. З квітня 2019 року [PERSON] сплачує аліменти відповідачці на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.05.2019 року. Відповідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24.09.2020 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів до досягнення трьох років дитиною в розмірі 20 388,87 грн. Загальна заборгованість по аліментах\~ [PERSON] станом на 01.09.2020 року становить 23 787,60 грн., що підтверджується листом Лубенського міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №1716/44505 від 28.09.2020 року. Згідно довідок Лубенського КЖЕУ №2176 від 19.02.2020 року та №2926 від 20.03.2019 року малолітній [PERSON] [INFO] проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 16.09.2020 року встановлено, що за адресою [ADDRESS] фактично проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] Квартира 4-х кімнатна, загальною площею 100м2, зроблений косметичний ремонт. У квартирі чисто та прибрано. Дитина, [PERSON] , забезпечена власною кімнатою, іграшками, меблями, одягом та їжею. Вихованням дитини та її забезпеченням займаються мати [PERSON] та вітчим [PERSON] . Дитина [PERSON] виховується у позитивному середовищі. Мати та вітчим дитини дбають про його здоров`я, фізичний та моральний розвиток. Разом відвідують дитячі майданчики, центри дитячого дозвілля. У серпні 2020 р. дитина оздоровлювалася на морі. Атмосфера у сім`ї - здорова. Позивач [PERSON] за останнім місцем роботи та за місцем проживання [ADDRESS] характеризується позитивно. З листа Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області №9263/115/117/01-2020 від 16.09.2020 року вбачається, що позивач [PERSON] зверталася до відділу поліції з приводу того, що відповідач [PERSON] не віддає їй їх спільну дитину. Згідно довідки Лубенського закладу дошкільної освіти №1 «Дзвіночок» від 04.09.2020 року №9 дитина [PERSON] , [INFO] , відвідувала ЗДО № 1 «Дзвіночок» з 26.11.2019 р. по 29.11.2019 р., але з 02.12.2019 р. перестала відвідувати дитсадок з категоричної незгоди батька дитини [PERSON] [INFO] . Позивач [PERSON] отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.07.2020 року, згідно довідки про отримання (неотримання) допомоги №02-02/997 від 23.09.2020 року. Малолітній [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку у лікаря-педіатра [PERSON] . Дитина на прийом до лікаря з`являється вчасно з матір`ю [PERSON] , яка дотримується наданих рекомендацій, всі призначення лікаря виконує вірно, щеплення дитині проводилися згідно графіку календаря. Встановлено та не заперечується учасниками справи, що дитина [PERSON] періодично перебуває або з батьком або з матір`ю у зв`язку з чим між сторонами\~ і виник спір щодо визначення місця проживання їх спільної дитини. Станом на час розгляду справи дитина\~ [PERSON] перебуває у матері, що підтвердила в судовому засіданні представник позивача та не заперечував відповідач.\~ Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з ч.ч.2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII\~ визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п.п.1, 3 статті 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olssonv. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд повинен врахувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Згідно з ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] (затверджено на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лубенської міської ради від 12.10.2020 року, протокол № 11) № 1-16/845 від 16.10.2020 року служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради вважає, що в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , можливим є визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] . Як вбачається із висновку органу опіки та піклування, [PERSON] не надав до служби\~\~ документи, необхідні для складання висновку. Не надав [PERSON] дані документи станом на час розгляду справи і до суду. Таким чином, судом встановлено, що за місцем проживання\~ позивача [PERSON] створено всі належні умови для проживання та виховання дитини. Даних про створення належних умов виховання\~ та проживання дитини за місцем проживання відповідача [PERSON] матеріали справи не містять, вказаних обставин належними та допустимими доказами відповідачем не доведено.\~\~ Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд вважає, що забезпеченню найкращих інтересів дитини слугуватиме визначення її місця проживання разом із матір`ю та не вбачає правових підстав для відступу від висновку органу опіки та піклування, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved