Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що будинковолодіня [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого був її дідусь по татовій лінії [PERSON] , який помер [INFO] . Письмового розпорядження на випадок смерті [PERSON] не залишив. На день його смерті проживала дружина - [PERSON] , яка відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 р.) фактично вступила в управління спадковим майном після смерті чоловіка. На частину спадкового майна (земельний пай) отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а житловий будинок успадкувала без належного оформлення правовстановлюючого документу. [PERSON] (бабуся позивачки по татовій лінії) померла [INFO] , письмового заповіту не залишила. З часу свого народження позивачка проживала у спадковому господарстві, разом з батьками, бабою, дідом вели спільне господарство та мали спільний побут. В подальшому позивачка доглядала хворих бабу й діда, здійснювала їхнє поховання. Син спадкодавця - тато позивачки [PERSON] помер [INFO] . Враховуючи, що ніхто із родичів позивачки не залишив письмового розпорядження на випадок смерті, позивачка, як спадкоємець за законом, звернулася до державного нотаріуса Городенківського району з приводу оформлення права на прийняття спадщини, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Вивчивши надані позивачкою документи, нотаріус 17 березня 2020 року видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 411/02-31 у зв`язку із реєстрацією спадкового господарства, як колгоспного двору без визначення конкретної частки померлого в ньому. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На час припинення колгоспного двору (15.04.1991) в спадковому господарстві проживали та були зареєстрованими: голова господарства (дідусь позивачки по татовій лінії) [PERSON] , 1910 р.н., помер [INFO] ; дружина голови господарства (бабуся позивачки) [PERSON] , 1916 р.н., померла [INFO] ; син голови господарства (тато позивачки) [PERSON] , 1940 р.н., помер [INFO] ; невістка (мама позивачки) [PERSON] , 1948 р.н.; чоловік позивачки [PERSON] , 1961 р.н.; онука спадкодавця - позивачка; правнук (син позивачки) [PERSON] , 1988 р.н.; правнук (син позивачки) [PERSON] , 1990 р.н. Із заявою про виділення частки члена колгоспного двору не звертався ніхто. Позивачка фактично вступила в управління спадковим майном, виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, обробляє земельну ділянку, однак не може належним чином реалізувати своє спадкове право на житло, що змушує її звернутися до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. В заяві позивачка зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити; відповідачі вказали, що позов визнають, не заперечують щодо його задоволення. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Згідно копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 11 травня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13 січня 1988 р., в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Згідно рішення виконкому Чернятинської сільської ради 1992 року [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS], номери будинку залишилися незміненими, про що свідчить довідка № 308, видана 13 березня 2020 р. виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району. Станом на 15.04.1991 в господарстві в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , 1910 р.н., дружина [PERSON] , 1916 р.н., син [PERSON] , 1940 р.н., невістка [PERSON] , 1948 р.н., зять [PERSON] , 1961 р.н., внучка [PERSON] , 1970 р.н., правнук [PERSON] , 1988 р.н., правнук [PERSON] , 1990 р.н.; суспільна група господарства - колгоспника, що підтверджується витягом з погосподарської книги № 1 (ос. рах. 906) Чернятинської сільської ради за період з 1991 по 1995 рік, виданим 10 лютого 2020 р. за № 178. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] в с. Чернятин Городенківського району, запис за № 44 від 07 грудня 1995 р. в книзі реєстрації актів про смерть, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Чернятинською сільською радою Городенківського району. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до [INFO] , застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] , 1910 р.н., проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] ; на день його смерті ( [INFO] ) в господарстві проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON] , 1916 р.н., син [PERSON] , 1940 р.н., невістка [PERSON] , 1948 р.н., зять [PERSON] , 1961 р.н., внучка [PERSON] , 1970 р.н., правнук [PERSON] , 1988 р.н., правнук [PERSON] , 1990 р.н., що стверджується довідкою № 305, виданою 13.03.2020 виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району. Те, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям, свідчить копія повторного свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 14 березня 2000 р., запис за № 22 в книзі реєстрації актів про одруження від 19.11.1934 р. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 червня 1954 р., запис за № 64 від 31 серпня 1940 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження. Наведене свідчить, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] в рiвних частках є його дружина [PERSON] та син [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Із копії спадкової справи № 258/2000, наданої суду державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори, вбачається, що [PERSON] , як спадкоємцю першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] , 21 березня 2000 р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 327, на спадкове майно, що складається із права на земельну частку (пай) розміром 53,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває в агрофірмі селян-власників «Україна» с. Чернятин, що належала померлому на підставі сертифікату на землю серії ІФ № 0066470. [PERSON] померла [INFO] у віці 92 роки в с. Чернятин Городенківського району, актовий запис за № 50 від 02 грудня 2008 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Чернятинською сільською радою Городенківського району. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч.1 ст.1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , 1916 р.н., проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] ; на день її смерті ( [INFO] ) в господарстві проживали та були зареєстровані: син [PERSON] , 1940 р.н., невістка [PERSON] , 1948 р.н., зять [PERSON] , 1961 р.н., внучка [PERSON] , 1970 р.н., правнук [PERSON] , 1988 р.н., правнук [PERSON] , 1990 р.н., що стверджується довідкою № 306, виданою 13.03.2020 виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району. Про те, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є онукою спадкодавця [PERSON] свідчать копії: повторного свідоцтва про народження батька позивачки [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 11 червня 1954 р., запис за № 64 від 31 серпня 1940 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження, де зазначено, що його матір`ю є [PERSON] ; свідоцтва про народження позивачки [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Чернятинською сільською радою Городенківського району, з якого слідує, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] , запис за № 27 від 11 липня 1970 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження; свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Чернятинською сільською радою, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із реєстрацією шлюбу 14 вересня 1987 р. змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 23 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 499/2009, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець за законом, прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] . Їй 22 вересня 2009 р. державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1819, на спадкове майно, що складається із земельних ділянок площею 1,0600 га та 0,8511 га, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщені на території Чернятинської сільської ради, що належали померлій на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЗ № 151004 та серії І-ІФ № 027582. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] у віці 77 років в м. Городенка Івано-Франківської області, актовий запис № 6 від 05 березня 2018 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. [PERSON] , 1940 року народження, проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] ; на день його смерті ( [INFO] ) в господарстві проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON] , 1948 р.н., що підтверджується довідкою № 304, виданою 13.03.2020 виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району. Копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 08 лютого 1965 р., свідчить про те, що [PERSON] , 1940 року народження, та [PERSON] , 1948 року народження, були подружжям, запис за № 4 в книзі записів актів громадянського стану про одруження від 08.02.1965. Отже, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина - відповідачка [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак документи про спадкування не оформила. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Повідомленнями державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 676/01-16 від 19 червня 2020 р., № 768/01-16 від 07 липня 2020 р. та Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60629682 від 19.06.2020, № 60827366 від 07.07.2020 підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] (баби позивачки) входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , фактично успадкований нею після смерті чоловіка [PERSON] без належного оформлення спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 411/02-31 від 17 березня 2020 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав, з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 02.03.2020, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1922 р., господарські будівлі та споруди - в 1938, 1971, 1989 роках. Їх ринкова вартість станом на 03.03.2020 становить 106 345 грн., що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 03032020_00688/С3, складеного ФОП [PERSON] . За даним господарством рахується земельна ділянка розміром 0,24 га, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується довідкою № 307, виданою 13 березня 2020 р. виконкомом Чернятинської сільської ради на підставі по господарських книг сільської ради. Судом встановлено, що позивачка після смерті баби [PERSON] фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, відповідачі не заперечують відносно задоволення позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 524- 526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1267-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved