Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про припинення правовідносин за договором поруки від 07 вересня 2007 року. Позов мотивований тим, що 07 вересня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки № SR-В00/170/2007 за яким позивач зобов'язалась відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань перед ЗАТ «ОТП Банк» по кредитному договору № CNL-В00/170/2007 від 07 вересня 2007 року. 02 квітня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», якому відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 10 грудня 2010 року відступлено право вимоги за вказаними договором поруки та кредитним договором, звернулось з позовом до суду з вимогою, серед іншого, про стягнення заборгованості з [PERSON] При цьому, до позовної заяви додано копію додаткового договору до кредитного договору, п. 1.4.1.7 якого передбачено збільшення розміру фіксованої процентної ставки чи фіксованого відсотку. Змін та доповнень до договору поруки внесено не було. За таких обставин позивач вважає, що договір поруки є припиненим відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України. Крім того, позивач зазначає, що договір поруки не містить умов, які наперед погоджують зміни до кредитного договору. Позивач просить визнати припиненими правовідносини поруки за договором поруки від 07 вересня 2007 року № SR-В00/170/2007 та стягнути з відповідачів розмір судового збору. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2014 року (без винесення окремого процесуального документа) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучений [PERSON] В судовому засіданні представник позивача, він же представник третьої особи, позовні вимоги підтримав за викладених у заяві обставин, просив їх задовольнити. Представник ПАТ «ОТП Банк», він же представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», заперечувала щодо задоволення позову, пояснивши, що 13 травня 2008 року позивачем в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором укладений договір іпотеки, відповідно до якого позивач була обізнана з усіма змінами та додатками до кредитного договору, тому мала би звернутися до суду до 14.05.2011 року, тому просили відмовити в задоволенні позову, зважаючи на пропуск строку позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 07 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CNL-В00/170/2007 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 6564,35 доларів США з цільовим використанням - для проведення ремонтних робіт, з датою його остаточного повернення 07 вересня 2015 року та фіксованою процентною ставкою - 10,49 відсотків річних (а. с. 6-13). 07 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № SR-В00/170/2007, відповідно умов якого [PERSON] зобов'язалась відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань перед ЗАТ «ОТП Банк» по кредитному договору № CNL-В00/170/2007 від 07 вересня 2007 року як солідарний боржник. Пунктом 2.1 зазначеного договору встановлено, що боржник зобов'язаний сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі в термін і в порядку передбаченому кредитним договором. Пунктом 7.2 договору поруки визначено, що зміни та доповнення до цього договору вважаються його невід'ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані сторонами (а. с. 4-5). 07 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено Додатковий договір № 1 до кредитного договору № CNL-В00/170/2007 від 07 вересня 2007 року, відповідно до якого сторони внесли зміни та доповнили п. 1.4 та ст. 2 частини 2 кредитного договору п.п. 1.4.1.7 та п.п. 2.3.9, відповідно до яких у випадку звільнення позичальника з банку фіксована чи плаваюча процентна ставка, що застосовується за цим договором, збільшується на 2 відсотки річних (а. с. 14). 10 грудня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (Покупець) та ПАТ «ОТП Банк» (Продавець) укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до якого продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори згідно додатку №1 до цього договору, а продавець приймає такий кредитний портфель (а. с. 23-28). Відповідно до Додатку №1 до договору від 10 грудня 2010 року, покупцеві передано право вимоги за кредитним договором №CNL-В00/170/2007 від 07 вересня 2007 року та договором поруки № CNL-В00/170/2007 від 07 вересня 2007 року (а. с. 29-31). В квітні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, в тому числі і до [PERSON] При цьому, при визначенні розміру заборгованості застосовані положення п.1.4.1.7. кредитного договору (збільшений розмір процентної ставки, що визначався додатковим договором), що визнається сторонами. Фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що врегульовані нормами Книги п'ятої, загальними положеннями про зобов'язання ЦК України, зокрема, щодо договірних зобов'язань та правочинів із забезпечення виконання зобов'язань. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржником та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1,2 ст. 553 ЦК України). Поручитель, за змістом указаних норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, проте є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. З аналізу наведених норм вбачається, що підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності. Як встановлено, позивачка, відповідно до умов договору поруки від 07 вересня 2007 року № SR-В00/170/2007, зобов'язалась відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань перед ЗАТ «ОТП Банк» по кредитному договору № CNL-В00/170/2007 від 07 вересня 2007 року. Обсяг зобов'язання, яке здійснює поручитель щодо фіксованої процентної ставки встановлений умовами кредитного договору та договором поруки і складає 10,49 відсотків річних. Додатковим договором №1 до кредитного договору від 07 вересня 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], передбачено підвищення фіксованої процентної ставки за кредитом, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя (як вбачається з розрахунку заборгованості), за умови відсутності інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру відповідальності та не внесення змін до договору поруки від 07 вересня 2007 року. При цьому, суд бере до уваги, що в договорі поруки не передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди. Суд критично відноситься до заперечень відповідача щодо погодження [PERSON] умов про збільшення розміру процентної ставки зважаючи на умови договору іпотеки, оскільки укладення банком договору іпотеки з позивачем, не свідчить, що вказана особа погодилась на збільшення обсягу своєї відповідальності за договором поруки. Обізнаність позивача зі всіма умовами кредитування та кредитним договором зі всіма змінами та доповненнями стосувалися договору іпотеки, відповідно до якого вона іпотечним майном забезпечувала виконання зобов'язань за кредитними договором зі змінами та додатками, про що свідчить зміст самого договору іпотеки. Як поручитель [PERSON] за договором поруки від 07 вересня 2007 року, як вбачається зі змісту самого договору, таких зобов'язань на себе не брала, жодні зміни та доповнення до договору не вносились, хоча саме дотримання такого порядку свідчило б про погодження поручителем збільшення обсягу своєї відповідальності. Відповідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Що стосується застосування строків позовної давності, то слід зазначити, що про невизнання відповідачами припинення договору поруки, як встановлено, [PERSON] дізналась лише після звернення в квітні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до суду з вимогою про стягнення з неї суми заборгованості та відповідно і про порушення своїх прав, а тому саме з цього часу в позивача і виникло право на позов. В силу положень ст.261 ЦК України, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. За таких обставин підстави для застосування строків позовної давності відсутні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved