Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади м.Марганця в особі Марганецької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на гараж [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що до 1990 року перебувала у шлюбі з [PERSON], під час якого спільно побудували гараж, що по [ADDRESS], на що виконавчим комітетом Марганецької міської ради було видано рішення № 3 від 15 лютого 1980 року та надано відповідний дозвіл, а актом від 10 березня 1980 року [PERSON] надано земельну ділянку для будівництва гаражу, розміром 6Х4 м по згаданій адресі. Рішенням виконкому № 114 від 21 квітня 1989 року прийнято в експлуатацію та зареєстровано в користування будівлю гаражу, розміром 4,2Х6 кв.м. за [PERSON] Після розірвання шлюбу останній залишив їй спільно нажите майно, зокрема, гараж, та виїхав на інше місце проживання, з цього часу вона вільно та відкрито користувалась таким. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті єдиним спадкоємцем був спільний син [PERSON], однак останній спадщину не приймав. Вважає, що являється власницею 1/2 частини гаражу, вільно користується таким з 1989 року, тому є набувачем права власності на гараж за набувальною давністю. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав аналогічні пояснення, що й мотиви позовної заяви. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, хоча повідомлявся про таке належно та вчасно, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, тому суд вважає можливим розгляд справи за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення представника позивача, опитавши свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно акту архітектурної групи від 10 березня 1980 року [PERSON] під будівництво гаражу надано земельну ділянку розміром 6Х4 м, що по [ADDRESS] (а.с.3). Рішенням Марганецької міської ради народних депутатів № 222 від 23 квітня 1989 року надано дозвіл на проведення робіт по будівництву гаражу розміром 4,2Х6 м (а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради № 114 від 21 квітня 1989 року прийнято в експлуатацію та зареєстровано в користування будівлю гаражу розміром 4,2Х6 кв.м за [PERSON] (а.с.4). З свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14 жовтня 1990 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблено відповідний запис № 227 (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08 листопада 2005 року [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації смертей зроблено запис за № 804 (а.с.11). З копії заповіту від 14 вересня 1994 року вбачається, що [PERSON] заповів [PERSON] все своє майно . Згідно висновку про вартість нерухомого майна № 273/13 від 14 жовтня 2013 року ринкова вартість гаража, що по [ADDRESS] становить 6279 грн. (а.с.6-8). З довідки ДОКМ «Марганецьке БТІ» № 138 від 30 жовтня 2013 року вбачається, що інвентаризаційна справа на гараж за [ADDRESS] на право власності за [PERSON] не зареєстрована. Відповідно до ч.1 ст. 22 КЗпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном Згідно до ч.1 ст. 28 КЗпШС УРСР у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки, відповідно до вимог чинного законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, реєстрація права власності на нерухоме майно не була обов'язковою, [PERSON] набув права власності на гараж з моменту винесення рішення виконкомом Марганецької міської ради № 114 від 21 квітня 1989 року. Суд вважає встановленим факт набуття права власності на гараж, що по [ADDRESS] у період шлюбних відносин подружжям [PERSON] та [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що знають позивачку та її колишнього чоловіка. Гараж будував її чоловік, після розірвання шлюбу з чоловіком гаражем користується вона по сьогоднішній день. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Враховуючи те, що з 1989 року [PERSON] вільно та відкрито володіла майном, а саме, гаражем, що по [ADDRESS], визнання за нею права власності на такий не порушує прав інших осіб, позивач являється набувачем права власності за набувальною давністю, тому суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивачки, в звязку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved