Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщення за адресою: вул.Весела,21 м.Бучач Тернопільської області, зобов'язання Бучацького районного сектору УДМС України в Тернопільській області зняти їх з реєстраційного обліку з належного їй на праві приватної власності вказаного житлового будинку та виселення з будинку, мотивуючи тим, що відповідачі створюють їй перешкоди у користуванні і розпорядженні житловим будинком. [PERSON] до початку розгляду справи по суті предявив зустрічний позов до [PERSON] та третіх осіб Бучацької державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Бучацького районного нотаріального округу [PERSON] про визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 грудня 1988 року Бучацькою державною нотаріальною конторою, договору дарування житлового будинку та сараю незавершених будівництвом від 02 березня 2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], і посвідченого 02 березня 2006 року приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу [PERSON], та визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 07 листопада 1978 року, 1/6 (одну шосту) частину житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в м.Бучачі по вул.Весела,21 Тернопільської області, мотивуючи тим, що йому, як спадкоємцю першої черги за законом після смерті батька, який був співвласником житлового будинку в м.Бучачі по вул.Весела,21, належить 1/6 частина будинку. Позивачка-відповідачка [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, а вимоги по зустрічному позову не визнала, суду пояснила, що вона та її син [PERSON] зареєстровані і проживають в [INFO]. 02 березня 2006 року її мати [PERSON] склала договір, яким подарувала їй житловий будинок незавершений будівництвом, сарай та літню кухню. У вищевказаному житловому будинку, що перебуває у її власності, проживає її брат [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] [PERSON] проживає у даному житловому будинку з дитинства, але після одруження з [PERSON] йшла мова про те, що вони будуть проживати разом з батьками дружини її брата, у с.Зубрець, Бучацького району, в яких є у власності житловий будинок. Після одруження її брата, мати зареєструвала місце проживання [PERSON] у їх житловому будинку. З огляду на те, що з 2006 року житловий будинок по вулиці Весела,21 м. Бучач належить їй на праві власності вона неодноразово просила відповідачів звільнити будинок та господарські будівлі, які вони зайняли та використовують для своїх потреб, але її прохання про виселення та звільнення вказаних приміщень нехтуються. Проживання разом з відповідачами в одному будинку стало зовсім нестерпним, спричиняє їй незручності, порушує її права на вільне користування та розпорядження майном. Відповідачі створюють перешкоди у користуванні та розпорядженні її житловим будинком, через що з відповідачами часто виникають сварки. Коли вона під час розмови із братом вимагає звільнити самовільно зайняті приміщення, то він її обзиває нецензурними словами, погрожує їй фізичною розправою, наголошує, що ніколи не звільнить зайнятих приміщень. Весною 2013 року, в результаті чергової сварки, вона викликала міліцію у зв'язку з погрозами зі сторони брата [PERSON] До моменту отримання нею житлового будинку у приватну власність (весна 2006р.) [PERSON] мав право проживання у вищезгаданому житловому будинку на підставі житлового сервітуту (ч.1 ст.401 ЦК України), однак, в результаті укладення договору дарування між її матір'ю і нею, відбулася зміна власника житлового будинку. Враховуючи це, [PERSON] свій правовий статус, як член сім'ї власника житла, втратив. [PERSON] є її братом, але не членом її сім'ї, спільного господарства вона з ним не веде. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, а свої позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що він, [PERSON] (попередні прізвища [PERSON], Коль) Ю.З. народився 01.07.1975 року в м.Бучачі. Його батьками були [PERSON] та [PERSON] Сестра [PERSON] народилася 07.06.1971 року. На протязі часу з 1976 по 1978 роки батьками був зведений житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в м.Бучачі по вул.Весела,21, який став належати їм на праві спільної сумісної власності, згідно правовстановлюючих документів забудовником рахувався батько. З 1978 року батьки разом з ним та сестрою стали проживати за вказаною адресою, в м.Бучачі по вул. Весела,21. 07.11.1978 року батько помер. На час смерті батька вони з сестрою були малолітніми дітьми, залишилися проживати разом із матір'ю, отже, є спадкоємцями за законом в рівних частках належної батьку половини житлового будинку із господарськими будівлями. Тобто, фактично в зв'язку із тим, що він постійно проживав і проживає на даний час у спірному житловому будинку по вул. Весела, 21 в м.Бучачі, до нього перейшла спадщина у вигляді 1/3 спадкового майна батька, або 1/6 (однієї шостої) частини будинковолодіння, що в м.Бучачі по вул.Весела,21. 09.03.2005 року він одружився із [PERSON], яка перейшла проживати до них і у встановленому порядку 30.12.2005 року була зареєстрована в [INFO]. 16 грудня 2005 року в них народився син [PERSON], який також зареєстрований і проживає в спірному житловому будинку. Після того, як він 9 лютого 2015 року отримав з суду позовну заяву [PERSON], із доданих до неї документів дізнався, що на даний час єдиним власником житлового будинку згідно документів рахується [PERSON] на підставі договору дарування, який був укладений 02.03.2006 року між матір'ю [PERSON] та сестрою [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Як зазначено в п.2 цього договору, ці житловий будинок та сарай незавершені будівництвом, що відчужуються, належать дарувальнику [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 грудня 1988 року Бучацькою державною нотаріальною конторою. На якій правовій підставі 14 грудня 1988 року Бучацька державна нотаріальна контора видала матері [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на весь житловий будинок та сарай, які були незавершені будівництвом, коли станом на той час вони з сестрою були неповнолітніми, йому на час смерті батька було тільки 3 роки, а на час оформлення спадщини матір'ю - 13 років. Виходить, що мати при співучасті нотаріуса, без його згоди та згоди органу опіки і піклування незаконно переоформила на себе, а потім подарувала його сестрі належну йому за законом частку спадкового майна після смерті батька, а на даний час сестра ще й намагається в судовому порядку виселити його із дружиною та неповнолітньою дитиною на вулицю. Він вважає себе власником 1/6 (однієї шостої) частини житлового будинку, господарських споруд та земельної ділянки, що знаходяться в м.Бучачі по вул.Весела,21. На час смерті батька [PERSON] він проживав і по сьогоднішній час проживає в житловому будинку по вул.Весела,21 в м.Бучачі, ніс і несе витрати по його утриманню в належному стані, повністю довів до належного стану стайню, де утримує кури та свині, разом з [PERSON] порівну сплачують комунальні послуги за проживання в будинку. На даний час його сім'я користується приміщеннями 1-1 площею 10,2 кв.м., 1-2 площею 4,2 кв.м., 1-3 площею 6,5 кв.м, 1-4 площею 13,6 та 1-7 площею 12,2 кв.м. згідно плану, доданого до позову сестрою [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] заперечила, суду пояснила, що 09.03.2005 року вона одружилася з [PERSON] і стала проживати в [INFO], де до одруження проживав [PERSON] 30.12.2005 року вона у встановленому порядку, з дозволу матері чоловіка, була зареєстрована за вказаною адресою і проживає з сімєю в будинку до теперішнього часу. 16 грудня 2005 року в неї народився син [PERSON], який також зареєстрований і проживає в спірному житловому будинку. Вони з чоловіком не створюють перешкоди [PERSON] у користуванні житловим будинком, несуть витрати по його утриманню в належному стані, добудували стайню, порівну з [PERSON] сплачують комунальні послуги за проживання в будинку. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 07 листопада 1978 року помер [PERSON]; Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у виді ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, незавершеного будівництвом, що знаходиться в м.Бучач по вул.Весела,21 Тернопільської області, яке належало спадкодавцю на праві спільної сумісної власності; Після смерті спадкодавця спадщина відкрилася за законом; Спадкоємцями за законом першої черги, які проживали в будинку і фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, були дружина спадкодавця [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON]; 14 грудня 1988 року Бучацькою державною нотаріальною конторою видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, незавершеного будівництвом, що знаходиться в м.Бучач по вул.Весела,21 Тернопільської області, та свідоцтво про право власності на ? цього ж будинку; 02 березня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку та сараю незавершених будівництвом, що знаходяться в м.Бучач по вул.Весела,21 Тернопільської області, який посвідчено приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу [PERSON]; 18 листопада 2006 року померла [PERSON]; У спірному житловому будинку по вул.Весела,21 в м.Бучач Тернопільської області постійно проживають [PERSON] та [PERSON], а з 2005 року члени сімї останнього дружина [PERSON] та малолітній син [PERSON] Ст. 549 ЦК Української РСР, яка діяла на час смерті батька [PERSON]В, який помер 07.11.1978 року, передбачалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. На той час [PERSON] проживав і по сьогоднішній час проживає в житловому будинку по вул.Весела,21 в м.Бучач Тернопільської області. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За встановлених обставин та визначених відповідно до них правовідносин суд приходить до переконання, що зустрічний позов [PERSON] є обгрунтованим, а тому його слід задовольнити, що виключає повністю задоволення первісного позову [PERSON]

Outcome: approved