Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про поновлення пропущення строку позовної давності, визання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частку квартири, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 09.08.1986 року було укладено шлюб, який 06.11.2001 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі за їхні спільні кошти було придбано квартиру площею 34,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка за законом являється спільною сумісною власністю. Оформленням договору купівлі-продажу займався відповідач, який в той час знаходився в м. Жидачеві, а позивачка була за кордоном, в Канаді, тому квартира була оформлена на його ім»я. Позивачка просить визнати за нею право власності на спільне сумісне майно подружжя, а саме на ? частину спірної квартири, та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, просить визнати майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачкою право власності на ? частку квартири. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоч належним чином був повідомлений про місце та час слухання справи, про що свідчить оголошення, розміщене у засобах масової інформації, а саме, в газеті «Урядовий кур»єр» № 86 від 16 травня 2014 р. Про причини неявки суд не повідомив та не подав заяву про розгляд справи у його відсутності, тому суд визнає неявку відповідача неповажною, та при таких обставинах, згідно ст.224 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, яка не заперечує проти заочного вирішення справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого повторно 20.11.2013 р. відділом ДРАЦС Жидачівського РУЮ Львівської області, 09.08.1986 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Згідно Рішення суду округу м. Кінг Лінн від 06 листопада 2001 року, шлюб укладений 09.08.1986 р. між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно довідки відділу ДРАЦС Жидачівського РУЮ Львівської області № 291/02.01-03-48 від 01.04.2014 р., в актовому записі про шлюб № 56 від 09.08.1986 р. на гр.. [PERSON] та [PERSON] відсутня відмітка про розірвання шлюбу. Під час перебування у шлюбі за їхні спільні кошти була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS], яка за законом являється їхньою спільною сумісною власністю. Згідно Висновку оцінки від 28.03.2014 року спірної квартири, її ринкова вартість становить 90 000 грн. Згідно довідки Львівського Державного нотаріального архіву № 1321/01-30 від 25.06.2014 р., та згідно Договору купівлі-продажу Жидачівською державною нотаріальною конторою Львівської області 03 жовтня 1997 року за реєстровим № 1030 був посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], та долучено копію вказаного договору купівлі-продажу. Згідно ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом статей 22, 24 і 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), чинним на час придбання спірного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Незважаючи на той факт, що спірна квартира була зареєстровані лише на ім'я відповідача (як одного з подружжя), це майно вважається спільним майном подружжя. Частки кожного із співвласників в праві на спільну дану квартиру не визначені. У зв'язку з цим, кожен із співвласників квартири вважається власником усієї квартири спільно з іншим співвласником. Згідно ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках. Стягненню в користь позивача підлягають також судові витрати, понесені ним при подачі позову до суду, а саме, судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та ст. ст. 22, 24, 28 КпШС України, ст. 355, 368 ЦК України,

Outcome: approved