Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим , що з відповідачем зареєстрували шлюб 21.11.2008 року. Від шлюбу у них 22.05.2009 року народився син [PERSON]. В даний час проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, в результаті чого між ними виникали сварки, вони втратили взаємоповагу та почуття, які колись були основою сімї. Вважає, що строк на примирення не потрібен, зберегти сімю неможливо, просить розірвати шлюб. Крім того, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їхнього сина [PERSON]. Зазначає, що дитина проживає з нею, позивачкою, і знаходиться на її утриманні. Син має вроджену генетичну патологію та потребує постійної медикаментозної терапії та спеціального харчування. Вартість такого харчування складає 1500-2000 грн. Відповідач працює, має дохід, добровільно надає їй матеріальну допомогу на утримання дитини, але вона бажає стягувати аліменти згідно рішення суду. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, згоден на розірвання шлюбу, вважає, що строк на примирення не потрібен, погодився сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку ( доходу ) щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам одного з них. В залі суду встановлено, що подружні стосунки не склалися через через різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів. Шлюб носить формальний характер. Примиритися сторони не бажають. В звязку з чим збереження шлюбу сторін неможливе. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . Відповідно до ро зяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом . Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів.; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини . Відповідач працездатний, працює приватним підприємцем, має дохід. Іншим особам аліменти не сплачує. Згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу). Дитина проживає з матірю і знаходиться на її утриманні . Відповідач проживає окремо , надає матеріальну допомогу на утримання сина добровільно, але позивачка бажає стягувати аліменти згідно рішення суду. Також судом враховується те, що дитина хворіє, потребує постійного лікування, є інвалідом. Тому суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини заробітку ( доходу). Судові витрати щодо позовної вимоги про стягнення аліментів стягнути з відповідача.

Outcome: approved