Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Макіївської міської ради про визнання за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок, розташований за адресою : [ADDRESS]. позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Даний будинок належав її батьку на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку на право особистої власності з чиcлом кімнат від однієї до п'яти включно від 03.06.1960 року, посвідчений нотаріусом 13.06.1960 року та зареєстрований за № 7647 та земельної ділянки за тією же адресою, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 30 липня 1997 року. Після смерті батька вона звернулась до Першої макіївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого нотаріусом була заведена спадкова справа № 375/2007. В січні 2014 року вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Нотаріусом їй були надані роз'яснення про неможливість оформлення її спадкових прав на житловий будинок у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права спадкодавця на спадкове майно. Однак, [PERSON] відповідно до рішення виконкому Кіровської районної ради депутатів за № 16 від 07.04.1960 року була виділена садибна ділянка, площею 580 м.кв. для забудови індивідуального житлового будинку та безстрокове користування земельною ділянкою за адресою : [ADDRESS].По закінченню будівництва житлового будинку, що здійснювалось [PERSON] на підставі відповідного проекту та дозволу, був затверджений акт прийомки індивідуального домоволодіння, оформлений та підписаний у встановленому законом порядку. З цього часу [PERSON] вважав себе законним власником житлового будинку, володів та користувався належним йому житловим будинком на власний розсуд. Реалізуючи свої права власності у 1997 році [PERSON] подав заяву до міської ради з проханням щодо передачі йому у власність земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок. 02.07.1997 року виконкомом Макіївської міської ради було прийнято рішення про передачу безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, наданої йому раніше в постійне користування, площею 601 кв.м. На підставі зазначеного рішення [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю від 30 липня 1997 року. У зв'язку з відсутністю реєстрації у встановленому законом порядку майнових прав її батька на житловий будинок, вона позбавлена можливості у нотаріальному порядку прийняти спадщину, що залишилась після його смерті. Згідно технічного паспорту на спадковий житловий будинок від 03 лютого 2014 року було встановлено, що поточних змін у будівництві житлового будинку [ADDRESS] не відбулося. На сьогодні відсутня альтернативна можливість вирішення подальшої долі її спадкових прав і законних інтересів та оформлення правовстановлюючих документів на майно. Чинне законодавство України передбачає можливість вирішення даного питання саме в судовому порядку. Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Макіївської міської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку на підставі ст. 224 ч 1 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні було встановлено, що рішенням Виконкому Кіровської ради депутатів трудящих протокол № 7 від 07 квітня 1960 року [PERSON] була відведена земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку і безстрокового користування земельною ділянкою. Між [PERSON] і відділом комунального господарства виконкому Макіївської міської Ради депутатів трудящих було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з чиcлом кімнат від однієї до п'яти включно від 03.06.1960 року на праві особистої власності, реєстровий № 7647 (а.с. 18-19). В подальшому, на підставі рішення виконкому Макіївської міської ради від 02.07.1997 року № 352 земельну ділянку, площею 0,0601 га за адресою: [ADDRESS], було передано у власність [PERSON] для подальшого будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, видано державний акт про право приватної власності на землю (а.с. 22) Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Кіровським районним ЗАГС м. Макіївки, [PERSON] є батьком [PERSON] ( а.с.10). Після реєстрації шлюбу 05 грудня 1981 року з [PERSON], [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON]. (а.с. 12). З технічного паспорту на будинок [ADDRESS], виготовленому ПП «Домінанта» від 03 лютого 2014 року та Акту ПП «Модулор» б/н, вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у 1961 році збудовано житловий будинок загальною площею 59,70 кв.м., у тому числі житловою - 41,30 кв.м. На земельній ділянці збудовано літню кухню під літ «Б-1», вбиральню під літ. «В» (а.с. 13-1). Відповідно до акту прийомки індивідуального домоволодіння, житловий будинок [ADDRESS] був прийнятий в експлуатацію 04 жовтня 1994 року. ( а.с. 27-28) Як вбачається з свідоцтв про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 11). Позивач 14.05.2007 року звернулась з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], у зв'язку з чим була проведена реєстрація спадкової справи. ( а.с.17). Постановою від 30 січня 2014 року державним нотаріусом Першої Макіївської нотаріальної контори м. Макіївки [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і надані роз'яснення про неможливість оформлення спадкових прав на житловий будинок, який залишився після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права спадкодавця на спадкове майно ( а.с. 23) З листа КУ «Макіївський міський архів» Макіївської міської ради від 04.04.2014 року за № 02-64 вбачається, що нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року належало [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 03.06.1960 року № 7647 (а.с. 70-79). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 травня 2007 року [PERSON], було прийнято спадщину, після смерті [PERSON], померлого [INFO], у вигляді грошових вкладів (а.с. 68). Дружина померлого [PERSON] - [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь доньки [PERSON] ( а.с. 58). З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 22.04.2014 року відомості про реєстрацію права власності на спірне домоволодіння відсутні. ( а.с. ) В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] проживала в будинку [ADDRESS], разом зі своїм батьком [PERSON], а також і на теперішній час проживає в зазначеному будинку . Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Зазначеною постановою встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням Держбудом. На виконання цієї постанови місцеві органи влади розробили та затвердили, за погодженням Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності, державними технічними комісіями. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Відповідно до п. 4 додатку № 1 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу провадилася бюро технічної інвентаризації на підставі договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачених постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 року «Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх». Про реєстрацію спірного будинку за [PERSON] на той час, свідчить копія домової книги з якої вбачається, що [PERSON] разом із сім'єю був зареєстрований у збудованому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. ), а також договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності [PERSON], реєстровий номер 7647 (а.с. 18-19). Відповідно до положень ст. ст. 1268, 1270 ЦК України позивач [PERSON] визнається такою, що прийняла спадщину. При вирішенні даного спору потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця. За змістом нормативних актів, які регулювали виникнення права власності на момент закінчення будівництва спірного домоволодіння, а саме 1960 рік, виникнення право власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, суд вважає, що за позивачем [PERSON] можливо визнати право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки як було встановлено в судовому засіданні, цей будинок належав її померлому батьку [PERSON], який помер [INFO], на підставі угоди про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, а [PERSON] є спадкоємцем першої черги і прийняла спадщину шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом шести місячного строку після смерті батька. Задовольняючі позовні вимоги [PERSON], суд виходить з того, що відповідно до п. 4 додатку № 1 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року (в редакції, чинній на час завершення будівництва), реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу провадилася бюро технічної інвентаризації на підставі договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачених постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 року «Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх». На підставі викладеного,

Outcome: approved