Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Представник позивачки, [PERSON] та позивачка в судове засідання не з'явилася, позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22.06.1995 року, який 23.05.2014 року розірвано, в шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Косівського районного суду від 09.09.2016 року стягувалися з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей, аліменти в твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття. У зв'язку із тим, що на даний час дана сума є недостатньою для того щоб забезпечувати дітей всім необхідним, просить позов задовольнити та стягувати з відповідача по 1200 грн. щомісячно, на дитину до досягнення ним повноліття. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являється, хоча був повідомлений належним чином. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст.ст.280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вивчивши матеріали справи вважає, позов підставним і таким, що підлягає до часткового задоволення, із слідуючих підстав: В судовому засіданні встановлено, що батьком дитини є відповідач - [PERSON], що видно з копій свідоцтв про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6-7); Копією рішення Косівського районного суду від 09.09.2016 року підтверджується те, що з відповідача стягуються аліменти в розмірі по 600 грн. на кожну щомісячно на їхніх неповнолітніх дітей (а.с. 3). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, згідно до якої якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 192 ч.1 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Отже виходячи з цього суд приходить до висновку, що сума в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину, яку задовольняє суд у відповідності до цього Закону є достатньою, оскільки батьки в однаковій мірі повинні забезпечувати дитину. На підставі наведеного ст. ст. 180, 181, 184, 192 СК України,

Outcome: approved