overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом в Радивилівський районний суд Рівненської області до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02.06.1990 р. Березинівською сільською радою Червоноармійського району Рівненській області, актовий запис № 4. В обґрунтування позову зазначила, що з 02.06.1990 р. перебуває у зареєстрованому шлюбу із відповідачем. Від шлюбу є дочка [PERSON] .. Бажає розірвати шлюб, оскільки спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, різні погляди на життя. Ухвалою Радивилівського районного суду від 01.09.21 р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив розірвати шлюб з позивачем. Розглянувши матеріали справи, суд враховує наступне. 02.06.1990 р. між сторонами зареєстровано шлюб Березинівською сільською радою Червоноармійського району Рівненській області, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 02.06.90 р. В шлюбі народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.02.09 р. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині 1 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24\~СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення відповідно до яких шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією з засад шлюбу є його добровільність. При цьому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст.ст.104, 110 Сімейного кодексу Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на взаємини, які склались та існують між сторонами, враховуючи те, що фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально, сторони не бажають примирення та збереження шлюбу, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб слід розірвати. На підставі наведеного, ст. ст.110,112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом в Радивилівський районний суд Рівненської області до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16.07.2004 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 35. В обґрунтування позову зазначила, що з 16.07.04 р. перебуває у зареєстрованому шлюбу із відповідачем. В шлюбі народився син. Ухвалою Радивилівського районного суду від 27.04.21 р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задоволити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визна. Розглянувши матеріали справи, суд враховує наступне. 16.07.2004 р. між сторонами зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №35. В шлюбі народився [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] . За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині 1 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення відповідно до яких шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією з засад шлюбу є його добровільність. При цьому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст.ст. 104, 110 Сімейного кодексу Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на взаємини, які склались та існують між сторонами, враховуючи те, що фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально, сторони не бажають примирення та збереження шлюбу, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб слід розірвати. На підставі наведеного, ст. ст.110,112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась з позовом в Радивилівський районний суд Рівненської області до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29.10.1995 р. Жовтневою сільською радою Радивилівського району Рівненській області, актовий запис № 4. В обґрунтування позову зазначила, що з 29.10.1995 р. перебуває у зареєстрованому шлюбу із відповідачем. Від шлюбу є дочка [PERSON] .. Бажає розірвати шлюб, оскільки спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, різні погляди на життя. Ухвалою Радивилівського районного суду від 01.09.21 р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені в установленому законом порядку. Разом з тим, позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Розглянувши матеріали справи, суд враховує наступне. 29.10.1995 р. Жовтневою сільською радою Радивилівського району Рівненській області, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 23.06.03 р. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині 1 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24\~СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення відповідно до яких шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією з засад шлюбу є його добровільність. При цьому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст.ст.104, 110 Сімейного кодексу Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на взаємини, які склались та існують між сторонами, враховуючи те, що фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально, сторони не бажають примирення та збереження шлюбу, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб слід розірвати. На підставі наведеного, ст. ст.110,112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачці [PERSON], а також її донькам [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності належить по 1/6 частині житлового будинку за адресою [ADDRESS]. В будинку, зі згоди колишньої господарки нині покійної [PERSON] зареєстровані її племінниця з чоловіком та двома доньками - відповідачі по даній справі. Відповідачі були прописані з вісімдесятих років, але ніколи в ньому не проживали. Вони мали намір жити і працювати в Одесі, а тому їм була потрібна прописка, але потім щось у них не вийшло і вони поїхали жити до Росії. Де вони проживають в теперішній час позивачці невідомо. В зв'язку з реєстрацією відповідачів у будинку, позивачка повинна нести додаткові витрати на комунальні послуги з урахуванням осіб, зареєстрованих в будинку. На підставі викладеного, позивачка просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, а також обставини заявлених вимог. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені за місцем реєстрації, проте за вищевказаною адресою не проживають, що підтверджується відповідною відміткою житлово-експлуатаційної організації. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] просили задовольнити позовні вимоги. За згодою позивачки суд розглядає справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що позивачці [PERSON], а також її донькам [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності належить по 1/6 частині житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Судом встановлено, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що відповідачі в будинку не проживають, особистих речей в будинку їх не має. Вищевказаний факт підтверджується актом СОН КМ «Крива Балка». Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб, такими що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачці належить на праві власності будинок № 7 по вул. Орловська в м. Одесі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані у вищевказаному будинку. Позивачка стверджує, що відповідачі в будинку не проживають десять років, а тому просить їх визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В судове засідання позивачка подала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги, а також справу просила розглянути у її відсутність. Відповідачі в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлялись\~ за місцем реєстрації, проте за цією адресою не проживають, що підтверджується відповідними відмітками КП ЖКС «Північний»,\~\~ у звязку з чим, на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважаються повідомленим про розгляд справи.\~\~ В звязку з чим, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, на підставі фактів, встановлений в судовому засіданні. Так судом встановлено, що будинок № 7 по вул. Орловська в м. Одесі належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.1994р. (а.с. 5-6). В будинку зареєстрована позивачка [PERSON], а також відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 11) В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають у будинку більше десяти років, що підтверджується актом від 11.02.2016р.. Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно п. 39 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. В звязку з чим, суд вважає, що даних правовідносин необхідно застосувати положення ч. 2 ст. 405 ЦК України. Суд вважає, що оскільки відповідачі не проживають у будинку без поважних причин понад один рік, то позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору № 99-502 Ц купівлі-продажу нерухомого майна від 27.01.1999р., [PERSON], [PERSON], які діяла від свого імені, а також від імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON] на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації №25р. від 18.01.1999р. продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], що складається із однієї кімнати, жилою площею 9,2 кв.м., загальна площа 14,7 кв.м., що був посвідчений «Одеською універсальною біржею «Витязь». Однак договір не був посвідчений нотаріально, а тому позивач просить визнати його дійсним. В судове засідання представник позивача подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, а також просив справу розглядати у його відсутність. Відповідачі про розгляд справи були повідомлялись за останнім місцем проживання, проте за даною адресою не проживають, у зв'язку з чим, на підставі ч. 4 ст. 74 ЦПК України вважаються повідомленими про розгляд справи. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що відповідно до договору № 99-502 Ц купівлі-продажу нерухомого майна від 27.01.1999р., [PERSON], [PERSON], які діяла від свого імені, а також від імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON] на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації №25р. від 18.01.1999р. продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], що складається із однієї кімнати, жилою площею 9,2 кв.м., загальна площа 14,7 кв.м., що був посвідчений «Одеською універсальною біржею «Витязь». Під час укладення угоди між сторонами було досягнуто згоди і виконані суттєві умови договору. На підставі викладеного, суд вважає, що сторони по справі уклали угоду, передбачену законом, оформили її у письмовій формі, як того вимагає ст. 44 ЦК України в редакції 1963р., угода відповідає вимогам закону і інтересам сторін. Після оформлення предмет угоди фактично перейшов в користування покупця, право власності на квартиру зареєстровано за позивачкою 22.02.1999р., 250 стр. 90 кн. 314 пр. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 р., якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На підставі викладеного, суд вважає, що позов про визнання угоди дійсною підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Товарна Біржа «Одеська універсальна біржа товарів та послуг» про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 липня 1998р. за договором №179 купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені, а також від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] на підставі рішення опікунської ради Суворовської районної адміністрації № 671р. від 18.06.1998р. продали, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], який був посвідчений Товарною Біржею «Одеська універсальна біржа товарів та послуг». На теперішній час, позивачка вирішила відчужити дану квартиру, проте дізналась, що оскільки договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально, то вона не має право на її розпорядження. Позивачка стверджує, що всі умови договору були виконанні, право власності за нею на дану квартиру зареєстровано за нею 02.07.1998р. Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за №373, арк.. № 84, кн.. 292 пр. На підставі викладеного, позивачка просить визнати даний договір купівлі-продажу дійсним. В судове засідання позивачка подала заяву, згідно позовні вимоги підтримала, а також просила справу розглядати за її відсутності. Відповідачка [PERSON] згідно поданої заяви визнала позовні вимоги та справу просила розглядати у її відсутності. Відповідачі про розгляд справи були повідомлені через оголошення в пресі. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 29 липня 1998р. за договором №179 купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені, а також від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] на підставі рішення опікунської ради Суворовської районної адміністрації № 671р. від 18.06.1998р. продали, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], який був посвідчений Товарною Біржею «Одеська універсальна біржа товарів та послуг». Під час укладення угоди між сторонами було досягнуто згоди і виконані суттєві умови договору. На підставі викладеного, суд вважає, що сторони по справі уклали угоду, передбачену законом, оформили її у письмовій формі, як того вимагає ст. 44 ЦК України в редакції 1963р., угода відповідає вимогам закону і інтересам сторін. Після оформлення предмет угоди фактично перейшов в користування покупця, однак, сторонами був порушений обов'язок нотаріального посвідчення вказаного договору. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 р., якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На підставі викладеного, суд вважає, що позов про визнання угоди дійсною підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Товарна біржа «Центральна Одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 липня 1998р., за договором №4615 купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], на підставі рішення опікунської ради Ленінської районної адміністрації м. Одеси № 340 від 03.07.1998р., [PERSON] продали, [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], який був посвідчений Товарною біржею «Центральна Одеська біржа» за реєстраційним номером № 4615 від 17 липня 1998 року. Однак сторони не оформили договір нотаріально, а тому позивачка не має можливості розпорядитись квартирою. На підставі викладеного, позивачка просить визнати дійсним вищевказаний договір купівлі-продажу. В судове засідання представник позивачка подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, а також просили справу розглядати у її відсутність проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 17 липня 1998р., за договором №4615 купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], на підставі рішення опікунської ради Ленінської районної адміністрації м. Одеси № 340 від 03.07.1998р., [PERSON] продали, [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], який був посвідчений Товарною біржею «Центральна Одеська біржа» за реєстраційним номером № 4615 від 17 липня 1998 року. Даний договір 17.07.1998 року був зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації і реєстрації об'єктів нерухомості в кн. 69 стр. 106 р. 284пр. . На підставі викладеного, суд вважає, що сторони по справі уклали угоду, передбачену законом, оформили її у письмовій формі, як того вимагає ст. 44 ЦК України в редакції 1963 р., угода відповідає вимогам закону і інтересам сторін. Після оформлення предмет угоди фактично перейшов в користування позивачки однак, сторонами був порушений обов'язок нотаріального посвідчення вказаного договору, що передбачено ст. 227 ЦК України в редакції 1963 р., і відповідачі ухилилися від нотаріального посвідчення угоди. У відповідність з вимогами ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 р., якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На підставі викладеного, суд вважає, що позов про визнання угоди дійсною підлягає задоволенню.

Outcome: approved