Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2013 р., від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] Спільне життя не склалося з причин втрати почуття любові та поваги один до одного, різних поглядів на життя, сім'ю. Сім'я розпалась, проживають окремо, а тому позивач дійшла до висновку про розірвання шлюбу. На примирення та збереження шлюбу не згодна. Крім того, позивач зазначає, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати свою дитину, зокрема не надає матеріальної допомоги. Дитина знаходиться на утриманні матері. Тому звернулась до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. В судове засіданні сторони не з'явились, надали до суду заяви в яких просили розглядати справу за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач не заперечував проти задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу (актовий запис в книзі реєстрації шлюбів № 463) сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2013 р. Від шлюбу є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (актовий запис в книзі реєстрації народжень № 450). Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що сімейні стосунки між сторонами припиненні у зв'язку з втратою почуття любові та взаємоповаги, на теперішній час сторони переконані що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Таким чином, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд не вбачає підстав для надання подружжю строку для примирення, та вважає, що позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що дитина перебуває на повному утриманні матері. Доказів, які б підтверджували, що відповідач добровільно утримує на належному рівні свою дитину не надано, тому суд вважає, що аліменти з відповідача на користь позивача підлягають стягненню у примусовому порядку. Згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно вимог ч. 2 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України у зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору за вимогами майнового характеру у розмірі 243,6 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору за подачу позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене,

Outcome: approved