Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Жовтневому районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] Відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано 02 грудня 2003 року. На даний час відповідач зареєстрований за вказаною адресою, однак, фактично з грудня 2003 року добровільно залишив місце реєстрації та по теперішній час в зазначеному будинку не мешкає та не з'являється. З того часу, коли відповідач покинув місце реєстрації, позивачка вимушена сплачувати за нараховані житлово-комунальні послуги і за відповідача. У зв'язку з чим позивачка просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Позивачка у судовому засіданні підтримала позов, посилаючись на викладені у заяві обставини, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області відповідач [PERSON] зареєстрованим не значиться, у зв'язку з чим, згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України викликався до суду через оголошення у пресі. Оголошення про виклик відповідача у судове засідання було опубліковано в газеті «Слобідський край». Таким чином, відповідач був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на праві спільної часткової власності [PERSON] належить 70/100 частки будинку [ADDRESS], [PERSON] 30/100 частин вказаного нерухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). У вказаній квартирі зареєстровані позивачка, її дядько, тітка, брат та відповідач, який родинних відносин з співмешканцями не має та, згідно акту, не проживає за даною адресою, що підтверджується довідкою № 180 від 10.06.2016 р. дільниці № 4 Комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району міста Харкова, (а.с. 40). Відповідно до акту сусідів № 273 від 14.06.2016 р., завіреного майстром дільниці № 2 Комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району міста Харкова, [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджують той факт, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] однак, з січня 2004 р. по теперішній час фактично не проживає в зазначеному будинку (а.с. 41). Той факт, що відповідач більше десяти років не проживає в будинку [ADDRESS] з якого добровільно виїхав до іншої держави, підтвердили у судовому засіданні допитані свідки. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями статті 41 Конституції України, статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача у належному їй на праві спільної часткової власності будинку, порушує її права, як власника, оскільки вона змушена сплачувати рахунки відповідача за надані комунальні послуги. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, позивач вважає його такими, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа. Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с. 40, 41), а також поясненнями допитаних в судововму засіданні свідків підтверджується, що відповідач не проживає у спірному будинку більше року. Таким чином, судом було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] понад рік без поважної причини відсутній за місцем своєї реєстрації в будинку [ADDRESS] факт його реєстрації носить формальний характер та порушує права власника вказаного нерухомого майна [PERSON], у зв'язку з чим відповідач є таким, що втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням. При цьому суд не вбачає підстав для зняття відповідача з реєстрації за адресою: [ADDRESS] виходячи з наступного. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням саме по собі є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п. 36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений позивачкою, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 2, 3), судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 551 грн. 20 коп. та судові витрати у сумі 522 грн. 00 коп., пов'язані з публікаціями в пресі оголошення про виклик відповідача, що підтверджується квитанціями від 15.06.2016 року та від 12.08.2016 року .

Outcome: partial