Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - виконком Єнакіївської міської ради, Орган опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації, в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] ; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що сімейно-шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з квітня 2016 року у зв`язку із різними характерами та поглядами на життя, що приводило до взаємного непорозуміння, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спора про майно не має. Позивач утримує та виховує самостійно спільну дитину. Вважає, що дочка повинна проживати разом з позивачем, оскільки це відповідає інтересам дитини, при цьому, батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування, турботу щодо своєї дочки та може реалізувати свої права шляхом домовленості з позивачем про встановлення часу спілкування з дитиною. У судове засідання позивач не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Третя особа - виконком Єнакіївської міської ради повідомлений про час і місце розгляду справи. Представник до суду не з`явився. Третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації повідомлений про час і місце розгляду справи, від представника надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просить ухвалити рішення на розсуд суду. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 23 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 344. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с 5,33). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до положень ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи те, що подружжя остаточно припинили шлюбні відносини, суд вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї між ними неможливо, тому, шлюб має бути розірвано. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У відповідності до частин 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, оскільки малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає на території де українська влада тимчасово не здійснює своїх повноважень, орган опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації не може надати висновок щодо визначення місця проживання дитини. Визначальним у вирішенні даної позовної вимоги є принцип Міжнародної декларації прав дитини, проголошеною Генеральною асамблеєю ООН «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю». Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Так, принцип статті 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як вбачається з позовної заяви позивач вважає, що надає дитині належний рівень виховання, постійно піклується про її розвиток, має належні житлово - побутові умови, дитина та позивач проживають у одній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Отже, враховуючи наведене, а також обставин справи суд вважає, що визначення місця проживання дитини з позивачем відповідає інтересам малолітньої дитини [PERSON] , а тому дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору у розмірі 1681,60 гривень.

Outcome: approved