Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасові неодноразові поїздки за межі держава Україна разом із матір'ю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28 серпня 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її повному утриманні. Позивач бажає повезти дитину на лікування за кордон та ознайомити з культурою інших народів. Однак вона не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача. У зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, серії [NUMBER] від 15 березня 2012 року, [PERSON] народився [INFO], батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене статтею 313 ЦК України. Згідно частини третьої даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, та передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, Закону України «Про порядок виїзду із України та в'їзду в Україну громадян України», Закону України «Про охорону дитинства», Конституції України, ст. 155 СК України,

Outcome: approved