Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 24.01.2014 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір банківського вкладу з виплатою процентів в кінці строку № ДФЛ-38067/01 за умовами якого позивач внесла на рахунок банку грошові кошти у розмірі 547 012,06 євро. Позивач скористався правом на дострокове розірвання договору та подав відповідну заяву 22.10.2014 року. У зв»язку із тим, що відповідач не виконав взятих на себе зобов»язань за договором позивач за Як передбачено договором грошові кошти перераховані банком на вкладний рахунок в повернулась до Шевченківського районного суду з позовом на захист своїх прав. Апеляційним судом м. Києва своїм рішенням від 21.05.2015 р. скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2015 р. та відмовлено у задоволенні позову в частині визнання незаконною відмову в поверненні коштів, в іншій частині рішення залишено без змін. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2015 р. стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] кошти за договором банківського вкладу в сумі 576 379,77 євро, що за курсом НБУ еквівалентно 16 922 799 грн. 93 коп. та судовий збір. Позивач зазначає, що грошові кошти були їй повернуті 02.06.2015 р. в рамках добровільного виконання рішення суду. Таким чином, вклад, який мав бути повернутий 24.10.2014 р. був повернутий 02.06.2015 р. За таких обставин позивач просить суд донарахувати проценти на суму вкладу за період з 24.10.2014 року до 01.06.2015 р. включно у сумі 21 164,16 євро, суму нарахованих процентів на суму вкладу за період з 24.10.2014 року по 01.06.2015 року включно в розмірі 26 537,49 євро, зменшеному на суму утриманих податків згідно діючому законодавству України, в іноземній валюті в повному обсязі однією сумою через касу банку; 3% річних у сумі 10 469,58 євро за період з 24.10.2014 року до 01.06.2015 р. в повному обсязі однією сумою через касу банку та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Представник ПАТ «Альфа-Банк» заперечував щодо задоволення позову, оскільки вимоги [PERSON] є недоведеними та необґрунтованими. Відповідач виконав судове рішення, отже підстави для задоволення позову відсутні. Вислухавши пояснення представників сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Виходячи з наступного. 24.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» банківського вкладу з виплатою процентів в кінці строку № ДФЛ-384076/01 за умовами якого позивач передала банку грошові кошти у розмірі 547 012,06 євро 08.02.2015 р. Позивач скористався правом на дострокове повернення грошових коштів про що 22.10.2014 р. подала заяву про бажання отримати кошти 24.10.2014 року. У зв»язку із невиконанням взятих на себе банком зобов»язань [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з банку коштів за договором банківського вкладу. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2015 р. позов задоволено частково. Визнано незаконною відмову ПАТ «Альфа-Банк» відмову у повернення [PERSON] грошових коштів в сумі 576 379,77 євро, стягнуто на користь [PERSON] суму у розмірі 576 379,77 євро та судовий збір. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. 21 травня 2015 р. Апеляційним судом м. Києва рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2015 р. скасовано в частині визнання відмови в поверненні коштів незаконною та в цій частині ухвалено нове рішення про задоволення вимоги. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2015 р. залишено без змін. При цьому судом встановлено, що банком порушено умови договору банківського вкладу, а кошти підлягають стягненню з урахуванням належних відсотків у розмірі 7,5% річних. Не заперечувалась представниками сторін та обставина, що на виконання судового рішення грошові кошти у зазначеній в рішенні сумі 576 379,77 євро були повернуті [PERSON] Відповідно до ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня,надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню. В свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. наступного за днем Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, беручи до уваги прострочення боржника за період з 24.10.2014 р. по 01.06.2015 р. суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача на її користь процентів у розмірі 7,5 % річних у сумі 26 537,49 євро та 3% річних у розмірі 10 469,58 євро. Розрахунок наданий позивачем перевірено в судовому засіданні. Щодо вимоги стягнення відсотків та 3% річних однією сумою через касу банку, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки відноситься до способу виконання судового рішення і не відповідає положенням ст.. 16 ЦК України, яка встановлює способи захисту прав особи. Також не підлягає задоволенню вимога позивача про донарахування процентів на суму вкладу у зв»язку із зміною процентної ставки банком в односторонньому порядку, оскільки представником відповідача не доведено у встановленому законом порядку порушення прав [PERSON] у цій частині. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial