Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що вона відповідно до розпорядження Генічеської районної державної адміністрації від 22 березня 2019 року № 111 є опікуном дітей, позбавлених батьківського піклування: а саме: [PERSON] , [INFO] . Отже, вона як опікун та законний представник [PERSON] , просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити та стягнути на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] в судовому засідання вимоги позову не визнав, пояснивши, що оскільки його позбавили батьківських прав, він не повинен сплачувати аліменти. Суд, вислухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-9). Згідно розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації від 22 березня 2019 року № 111 [PERSON] призначено опікуна [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, що їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний розумовий та духовний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є опікуном дитини, яка позбавлена батьківського піклування, отримує соціальну допомогу на дитину. Як слідує з матеріалів справи та пояснень позивачки, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, оскільки дитина потребує матеріальної допомоги, а його батько, який позбавлений відносно нього батьківських прав зобов`язаний надавати йому матеріальну допомогу, за таких обставин, та враховуючи факт неспроможності позивачки самостійно забезпечити дитину всіма необхідними матеріальними благами, необхідними для її належного фізичного та духовного розвитку, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки вимоги позивача задоволені повністю.

Outcome: approved