Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги мотивувала тим, що 30.11.2007 року у Відділі реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції, АР Крим, Україна, був зареєстрований її шлюб з відповідачем [PERSON] (актова запис №1045). Під час подружнього життя народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Останнім часом вони з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини, а саме сімейні відносини припинені з 01.12.2013 року. З вказаної дати відповідач проживає окремо, де саме їй не відомо. Причиною розпаду сталі сварки та конфлікти. Відповідач не займається домашніми справами, не допомагає їй по веденню господарства та вихованню дітей. Вважає, що сім'я розпалась остаточно та примирення між ними неможливо. Відповідач на розірвання шлюбу згодний, спору про розділ майна не має. Діти будуть проживати з нею. На даний час відповідач ніякої допомоги на утримання дітей не надає. Позивачка не працює, оскільки діти пішли в ясельну групу і стали часто хворіти. У зв'язку з чим, у неї значно збільшились витрати на їх утримання та лікування. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі ? частки від всіх видів заробітку відповідача щомісячно до повноліття дітей, або не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з'явилась, надіслала суду заяву про уточнення позовних вимог, в частині стягнення аліментів на утримання дітей. В остаточних позовних вимогах просила стягнути аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку відповідача щомісячно до повноліття дітей, або не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлений належним чином. В заяві направленої до суду, проти розірвання шлюбу не заперечував та згодний з вимогами про стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку відповідача щомісячно до повноліття дітей, або не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши письмові докази по справі, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 30.11.2007 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів про шлюб Євпаторійського управління юстиції, АР Крим, Україна, актова запис № 1045 (а.с. 5). Від подружнього життя вони мають 2-ох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження (а.с.6-7). У вказаних свідоцтвах про народження у графі «батько» вказаний [PERSON], мати -[PERSON]. Згідно із положенням ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст. 110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Скориставшись наданим правом позивач звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу Судом встановлено, що подружні стосунки між сторонами по справі припинені з 01.12.2013 року, фактично не ведуть спільного господарства, мешкають окремо. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, але позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Тому з врахуванням норм ст.. 111 СК України, суд дійшов висновку, що примирення між сторонами по справі не можливо, оскільки вони остаточно втратили почуття любові та поваги один до одного, сім'я носить формальний характер. Обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, судом не встановлено. Позивачка під час реєстрації шлюбу змінила своє прізвище «[PERSON]», на «[PERSON]» та просила залишити його і після розірвання шлюбу . Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства . З'ясувавши фактичні взаємостосунки між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також , враховуючи ст..51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю „ сім'ї, як соціального інституту сучасного суспільства, Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції про дискримінацію жінок в частині першій підпункту «с») «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання», тобто дружина шлюбом не закріпляється за чоловіком по життєво. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. На підставі викладеного та з врахуванням норм ст. 112 СК України, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам і інтересам суспільства, у зв'язку з чим, шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Що стосується вимог щодо стягнення аліментів на утримання дітей, то ці вимоги законні та обґрунтовані, з наступних підстав. На підставі статті 180 Сімейного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтями 181, 182 СК України передбачено, що у разі невиконання батьками свого обов'язку утримувати дітей аліменти присуджуються за рішенням суду в частині від доходу його матері, батька або у твердій грошовій сумі, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи принцип розумності та справедливості, обов'язок обох батьків утримувати дітей у рівній мірі, відсутність доказів перебування на утриманні відповідача інших осіб, суд вважає, що [PERSON] в змозі сплачувати на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходів щомісячно, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі.

Outcome: approved