Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з заявою про видачу обмежувального припису. Заява мотивована тим, що вонапроживає у житловому будинку [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , є співмешканцем її внучки [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом з нею у її будинку, ніде не працює. Заявник потерпає від насильства зі сторони [PERSON] вже протягом трьох років. Його поведінка негативно впливає на її здоров`я. Після щоденних скандалів, сварок, образ та погроз з боку [PERSON] вона не може спокійно проживати у власному будинку, оскільки він не контролює свої дії (вчинки). Заявник неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, проте, це не дало жодного результату. [PERSON] не змінив своєї поведінки. Йому виносились усні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, він притягався до адміністративної відповідальності, а це свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї. Так, 24 червня 2019 року [PERSON] діючи умисно, взявши в праву руку кухонного ножа за руків`я, почав розмахувати ним перед обличчям заявника при цьому погрожуючи їй вбивством викрикуючи «що вб`є мене до вечора цього дня». Наступного дня відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019070100000590 від 25.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України. Однак, в липні 2019 року на прохання її внучки, [PERSON] примирилась з [PERSON] який запевнив що змінить своє ставлення до неї та пообіцяв подібного не вчиняти та заявила в суді при підготовчому засіданні по справі № 301/1606/19 клопотання про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого [PERSON] за ст.129 ч. 1 КК України у зв`язку з примиренням. Втім, в січні 2021 року [PERSON] знову вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно заявника (ображав нецензурними та образливими словами, схопив за руку та сильно стиснув, словесно погрожував побиттям). Вона викликала працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення про вчинення домашнього насильства та передано справу до суду. Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 07 січня 2021 року у справі № 301/50/21 [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення. [PERSON] вчиняє насильство щодо заявника протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією і судом. Після рішення суду він і надалі погрожує їй розправою та впевнений у своїй безкарності. Його агресія щоразу посилюється. Зважаючи на це, [PERSON] переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки заходи вжиті поліцією та судом до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства. Посилаючись на викладене, просить суд: Видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків: 1)заборонити [PERSON] - [INFO] , мешканцю [ADDRESS] , наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; 2)заборонити [PERSON] - [INFO] , мешканцю [ADDRESS] особисто контактувати з [PERSON] , строком на 6 місяців. В судовому засіданні заявник [PERSON] , представник заявника - адвокат Карабиньош І.І. підтримали подану заяву з підстав наведених у ній, просять таку задовольнити, з мотивів, викладених у заяві. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомлено, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Вивчивши та дослідивши матеріали заяви, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що заявник проживає у житловому будинку [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , є співмешканцем її внучки [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом з нею у її будинку, ніде не працює. Як зазначає заявник у своїй заяві, вона потерпає від насильства зі сторони [PERSON] вже протягом трьох років. Його поведінка негативно впливає на її здоров`я. Після щоденних скандалів, сварок, образ та погроз з боку [PERSON] вона не може спокійно проживати у власному будинку, оскільки він не контролює свої дії (вчинки). Заявник неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, проте, це не дало жодного результату, [PERSON] не змінив своєї поведінки Так, 25 червня 2019 року відомості про кримінальне правопорушення про обвинувачення [PERSON] були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019070100000590 від 25.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України. В липні 2019 року на прохання її внучки, заявник примирилась з [PERSON] який запевнив що змінить своє ставлення до неї та пообіцяв подібного не вчиняти та заявила в суді у підготовчому засіданні по справі № 301/1606/19 клопотання про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого [PERSON] за ст.129 ч. 1 КК України у зв`язку з примиренням. Втім, в січні 2021 року [PERSON] знову вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно заявника (ображав нецензурними та образливими словами, схопив за руку та сильно стиснув, словесно погрожував побиттям). Згідно постанови Іршавського районного суду Закарпатської області від 07 січня 2021 року у справі № 301/50/21 [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення. Як зауважує заявник, станом на сьогодні вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка показала в судовому засіданні, що вона є дочкою [PERSON] , а [PERSON] є співмешканцем її рідної племінниці [PERSON] від спільного проживання з [PERSON] у них одна спільна дитина, а також двоє дітей від попереднього шлюбу. Племінниця проживає із [PERSON] в [ADDRESS] , але часто свариться з ним і після кожної сварки йде з дітьми до своєї бабусі [PERSON] через декілька днів [PERSON] приходить за дружиною та дітьми і вчиняє сварки з [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до частини 3 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , заявник посилається на те, що останнім вчинялися та вчиняються щодо заявника психологічне насильство. Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються у цьому Законі, зокрема: домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону); кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону); обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону); особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону); психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону); Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Аналізуючи зазначені норми законодавства, а також викладені [PERSON] у заяві обставини, дії [PERSON] по відношенню до заявника є проявом психологічного насильства. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. За приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. При цьому «оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановлені судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Частиною 1 ст. 270 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK» наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права (рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145). З матеріалів справи вбачається, що заявник є постраждалою від дій заінтересованої особи, що мають ознаки домашнього насильства. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Суд розцінює вищенаведені дії [PERSON] по відношенню до [PERSON] як прояв психологічного насильства. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру щодо заявника, у зв`язку із цим заява про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника (ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України).

Outcome: approved