Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття. Представник позивачки - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву згідно якої просив справу розглянути в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просив не здійснювати, посилаючись на вимоги ст.ст.180-184 СК України, просив стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дітей аліменти у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги визнав частково та вказав, що відповідач згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо 187 відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.263 ЦПК України Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2018 року був розірваний справа №495/9792/17. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.04.2006 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.03.2009 року. Неповнолітні діти мешкають з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сімї ОСББ «Зимня оселя 2016» від 24.11.2017 року, знаходяться на її повному утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає. В позові позивачка зазначила, що неповнолітні діти проживають з нею та знаходиться на її повному утриманні, відповідач в свою чергу ухиляється від утримання дітей, добровільно матеріальної допомоги не надає, угоди добровільно сплати аліментів між ними не досягнуто. Стан здоровя та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати дітей, інших утриманців, у тому числі малолітніх та неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків у відповідача не має, стягнень за виконавчими документами не проводиться, хоч відповідач офіційно не працює, але має нерегулярний мінливий заробіток, який дозволяє стягнути аліменти у зазначеному розмірі, оскільки дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, але такий рівень позивачка одна не може забезпечити. Відповідач проти позовних вимог частково заперечував, вказуючи на те, що він не заперечує сплачувати аліменти на утримання дітей, але визначений позивачкою розмір аліментів є занадто великий, оскільки він офіційно не працює, є інвалідом та просив стягнути аліменти у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов'язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов'язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.141 СК України). Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1,2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, суд враховує обставини, інтереси сторін та потреби самої дитини. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей з можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Коментована стаття визначає, що розмір аліментів на батьків визначає суд у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу), з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Під матеріальним становищем розуміється рівень забезпеченості платника та одержувача. В кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків. В залежності від цих обставин і визначається розмір аліментів. Судом встановлено, що неповнолітні діти проживають з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, діти підростають та потребують більшого забезпечення для належного утримання та догляду. Судом також встановлено, що відповідач не заперечує сплачувати аліменти, але офіційно не працює, відповідач є інвалідом та перебуває на обліку Білгород-Дністровського обєднаного УПФУ, отримує пенсію, сукупний дохід за рік складає 17179,45 грн.., що підтверджується довідкою «2778 від 21.12.2017 року, інших утриманців, у тому числі малолітніх та неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків у відповідача не має, стягнень за виконавчими документами не проводиться. З урахуванням принципу співмірності, потреб дітей, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, матеріальне становище сторін, захворювання дитини, виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітніх дітей, враховуючи, що ст.180 СК України покладає обов'язок утримувати дітей на обох батьків, суд приходить до висновку, що в даному випадку доцільним буде стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.11.2017 року та до досягнення повноліття, в іншій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Вказані правові доводи викладені в постанові Верховного суду України від 05.02.2014 року. Відновідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 грн. в дохід держави.

Outcome: partial