Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові вказала, що їй відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 13.07.2004 року та від 13.12.2017 року належить житловий будинок [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрована вона та її брат [PERSON] - відповідач по справі. Відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 05.09.2017 року. Житло він залишив добровільно, витрат на утримання будинку та сплату за житлово-комунальні послуги не несе. Це створює їй певні незручності, зокрема, по сплаті комунальних послуг, утриманню будинку, а також оформленню субсидії. На підставі вищевикладеного позивач прохала суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, звернулася до суду з заявою в якій прохала справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ст.ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. З обставин справи вбачається, що йдеться про колишнього члена сім'ї власника житлового приміщення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 13.07.2004 року та від 13.12.2017 року належить житловий будинок [ADDRESS](а.с.9,10). Відповідно до копії домової книги за вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.15,16). Згідно акту вуличного комітету від 24.09.2018 року [PERSON], [INFO], хоча і зареєстрований за адресою [ADDRESS], але у вказаному будинку не проживає з 05.09.2017 року (а.с.17). Вищевказані факти в своїй сукупності свідчать, про те, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку належному позивачу з 05.09.2017 року, не користується даним житлом, не з'являється в ньому, не несе жодних витрат по його утриманню. У зв'язку з реєстрацією відповідача у належному позивачу житловому будинку вона позбавлена, як власник, на власний розсуд розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved