Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] в її користь 3200 грн. матеріальної шкоди, 10000 грн. моральної шкоди, понесені нею судові витрати та витрати повязані з оплатою праці адвоката. В обґрунтування позову посилається на те, що 25.04.2010 р. коли вона, з своєю сім'єю відпочивала в с.Кам'янка, Сколівського району Львівської області, біля водоспаду. Автомобіль їхньої сім'ї Міцубісі - Грандіс д.н.з. [NUMBER] був припаркований навпроти продуктових і сувенірних лотків у с.Кам'янка на узбіччі. О 18 годині вона з сином [PERSON] [INFO] підійшла до їхнього автомобіля [NUMBER], в цей момент почула крик свого чоловіка, [PERSON] : «Обережно, кінь!!!» Побачивши, що на його дитину, несеться кінь з вершником, з відповідачем по справі який був з друзями на автомобілі [NUMBER]; вона в останню секунду схопила дитину і відкинула за автомобіль. Вона ледь встигла схопити дитину та сховати за автомобіль, у випадку, якщо б вона цього не зробила кінь на якому верхи був [PERSON] завдав би травм її сину. Кінь з вершником, в'їхав в їх автомобіль, пошкодивши передні двері пасажира, завдавши автомобілю шкоди на суму 3200 грн., що стверджується; довідкою виданою сервісним центром «Ніко-Захід» . Свідками даної ситуації були: її чоловік [PERSON] та відпочиваючі і працівники продуктових лотків с.Кам'яка, Сколівського району Львівської області. З приводу даних подій вона зверталася в правоохоронні органи. Старший ДІМ Сколівського РВ ГУМВСУ у Львівській області капітан міліції [PERSON] 27.04.2010 року виніс постанову про відмову у порушенні кримінальної справи за ст. 194 ч.1 КК України відносно [PERSON] . В постанові ст. ДІМ Сколівського РВ ГУМВСУ у Львівській області капітан міліції [PERSON] посилається на те, що 25.04.2010 року [PERSON] перебував в с.Кам'янка неподалік водоспаду пробігав біля автомобіля [NUMBER] і втративши координацію впав на автомобіль та пошкодив його. З вини [PERSON] вона пережила сильний стрес, оскільки боялася за своє життя та здоров'я та за життя і здоров'я свого сина, загроза їхньому життю і здоров'ю з вини відповідача по справі була реальною. 26.04.2010 року вона змушена була звертатися за наданням медичної допомоги з приводу больового синдрому в ділянці серця та гіпертонічного кризу (АТ 160\\90) внаслідок перенесеного стресу, що стверджується довідкою Головного Управління охорони здоров'я. У зв'язку із проведеними медичними обстеженнями їй були призначені медикаменти які вона змушена була придбати та вживати на протязі тривалого часу. З вини [PERSON] у неї погіршився сон, вона стала дратівливою та знервованою, постійно її переслідувало відчуття страху за життя і здоров'я сина, що негативно вплинуло на її самопочуття та взаємовідносини з членами сім'ї. Оскільки [PERSON] навіть не попросив у неї вибачення за завдану їй матеріальну та моральну шкоду, та не вчиняв жодних дій для вирішення даної проблеми в добровільному порядку, то вона змушена звернутися з даним позовом в суд. [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву в якій посилається на те, що нею заявлено позов до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 28.04.2011 року по справі було постановлено заочне рішення, згідно якого вирішено стягнути з [PERSON] в її користь матеріальну шкоду в сумі 3200 грн., моральну шкоду в сумі 1000 гри. та судові витрати в сумі 171 грн., а всього 4371 грн. В решті позовних вимог відмовлено. [PERSON], не погодившись із вказаним заочним рішенням суду, 19.05.2011 року звернувся до суду з заявою, в якій просив переглянути рішення, посилаючись на те, що дане рішення винесено передчасно, оскільки позовні вимоги є безпідставними, пояснень відповідача в судовому засіданні заслухано не було, заперечень та доказів він не подав. 27 травня 2011 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області, ухвалив: заяву [PERSON] задоволити. Заочне рішення від 28 квітня 2011 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати і справу призначити до розгляду в загальному порядку на 14.15 годин 07 червня 2011 року. Вважає такі дії відповідача та його представника нічим іншим, як затягуванням розгляду справи та небажанням відшкодовувати завдану їй шкоду. Про час та дату слухання відповідача по справі неодноразово повідомляв суд, у матеріалах справи наявні дані які підтверджують факт повідомлення відповідача належним чином, однак відповідач не вважав за необхідне навіть повідомити суд про причини неявки у судове засідання, а вона змушена була їхати зі Львова в Дрогобич, залишаючи сім'ю, витрачаючи кошти на переїзд у зв'язку із чим понесла додаткові витрати. На заявленому нею позові наполягає, підтримує його повному обсязі, просить дану справу слухати у її відсутності та постановити рішення про задоволення мого позову повністю. Додатково наголошує на тому, що в постанові від 27.04.2010 року чітко вказано, що: «Опитаний [PERSON] пояснив, що 25 квітня 2010 року перебуваючи в с. Кам'янка неподалік водоспаду пробігав біля автомобіля «Мітсубісі» д.н. ВСІ500АХ і втративши координацію впав на автомобіль та пошкодив його» сам же відповідач в своїх поясненнях хоча і частково правдивих визнав факт завдання шкоди її автомобілю. Дану постанову відповідач не оскаржував. Крім того, як вбачається з відповіді ГУ МВСУ у Л\\о від 27.08.2010 року : «Перевіркою встановлено, що причетний до пошкодження вашого майна Мару\-щак [PERSON] житель [INFO]» Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявилися, подали заперечення на позовну заяву, в якому вважають позов необгрунтованим та безпідставним, таким, що не відповідає вимогам цивільно-процесуального кодексу України та підлягає поверненню з тих підстав, що згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між тим, всі твердження позивача є голослівними, ґрунтуються виключно на припущеннях і не підтверджені жодними доказами у справі. Відповідно до ч. 1. ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ця норма передбачає правило, відповідно до якого, загальною підставою для відповідальності за завдання шкоди майну фізичної чи юридичної особи є сукупність таких елементів, як: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв'язок між двома першими елементами; вина, особи, яка завдала шкоду. Вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоча б одного із них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків. Відсутність вини в діях [PERSON] вбачається з наступного. Позивач посилається на постанову Старшого дільничного інспектора міліції Сколівського РВ ГУМВС у Львівській області від 27.04.2010р. про відмову в порушенні кримінальної справи, відносно [PERSON], згідно п.2 ст.6 КПК України у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.194 КК України (пошкодження майна). Позивачем також не надано жодного підтвердження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, тобто факт наявності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення теж не доведено. Таким чином, зважаючи на наведене вище, у діях [PERSON] не встановлено ні ознак складу адміністративного правопорушення, ні, тим більше, складу злочину. Тобто протиправна поведінка та вина у діях [PERSON]В відсутні. У зв'язку з цим є очевидним, що відсутній причинний зв'язок між настанням шкоди і протиправною поведінкою, а відтак і обов'язок [PERSON]В відшкодовувати шкоду. Крім того, розмір завданої шкоди, факт пошкодження автомобіля саме відповідачем та розмір витрат на його ремонт у позовній заяві нічим не підтверджені. Більше того, 14.04.2011р. представником відповідача, в інтересах відповідача було надіслано адвокатський запит до ТзОВ «Ніко-Захід» з метою з'ясування факту проведених ремонтних робіт автомобіля «Міцубісі Грандіс» (д.н.з. [NUMBER]) по наданому позивачем рахунку № 566 від 26.04.2010р. Як видно з відповіді від 19.04.2011р. на вищезгаданий запит, ремонт цього автомобіля ТзОВ «Ніко-Захід» не здійснювало. Отже, наданий рахунок може вказувати лише на гіпотетичний розмір витрат, які є необхідними для здійснення ремонту оглянутого автомобіля, але аж ніяк не підтверджує факту понесених позивачем витрат на оплату такого рахунку і жодним чином не доводить той факт, що ці пошкодження сталися внаслідок дій [PERSON] Таким чином, вказаний позивачем розмір матеріальної шкоди є необгрунтованим, а відтак задоволенню не підлягає. Щодо відшкодування позивачеві моральної шкоди, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки також не підтверджена та не обґрунтована. Позивач не аргументував вказаного ним розміру моральної шкоди, не надав жодних документів та не представив доказів, які б підтвердили будь-які моральні страждання. Крім того, слід зазначити, що відсутність вини [PERSON], виключає і її обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, яка, начебто, була завдана позивачу. Медичні документи, подані [PERSON], ніяк не вказують на взаємозв'язок з подією, а є ідентичними з захворюваннями кожної людини в побуті. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. В даному випадку розмір моральної шкоди, вказаний [PERSON], а саме, 10 000 грн. є очевидно надуманим. Аналогічна позиція викладена і в п. 7 Постанови ПВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995р.: «заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб». Оскільки вказані в позовній заяві розміри матеріальної та моральної шкоди необгрунтовані, вина [PERSON] не встановлена, заявлений позов є безпідставним та задоволенню не підлягає, також вони подали клопотання, щоб справу слухати у їх відсутності по наявних матеріалах справи. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.04.2010 року, [PERSON] пояснив, що 25.04.2010 року перебуваючи в с.Камянка неподалік водоспаду пробігав біля автомобіля [NUMBER] і втративши координацію впав на автомобіль та пошкодив його, а тому дана обставина не підлягає доказуванню. Згідно ст.. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну\~юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За твердженням позивача під час пригоди її транспортному засобу було завдано шкоду на суму 3200 грн. Обґрунтовуючи розмір матеріальної шкоди, позивач надала суду в якості доказу Рахунок № 566 виданий сервісним центром «Ніко-Захід». Згідно п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодження здоровя. Як вбачається з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодження здоровя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами «Про судову практику у справах про відшкодування моральної \~(немайнової шкоди)» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи, що [PERSON] пережила сильний стрес переживаючи за своє життя та здоров'я та свого сина, зверталася за наданням медичної допомоги з приводу больового синдрому в ділянці серця та гіпертонічного кризу (АТ 160\\90) внаслідок перенесеного стресу, що стверджується довідкою Головного Управління охорони здоров'я, суд вважає відповідним її стражданням моральну шкоду у сумі 1000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 81, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, що підтверджуються платіжними дорученнями, що стосується витрат на правову допомогу то в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки ці витрати нічим не підтверджуються.

Outcome: approved