Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до [PERSON], у якому просила стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що в період шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON]. 18.05.2015 року шлюб сторін був розірваний за рішенням суду. Син проживає із позивачкою, а відповідач участі у його вихованні не приймає, належної матеріальної допомоги не надає, тому вихованням та матеріальним забезпеченням дитини [PERSON] займається самостійно, і у зв'язку з цим змушена звернутись з позовом до суду. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи не з'явились. Позивач подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглянути за її відсутності, відповідач причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, чи неможливості прибуття до суду не подавав. Дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що 23.01.1993 року сторони зареєстрували свій шлюб, який за рішенням Віньковецького районного суду від 18.05.2015 року розірвано, та позивач і відповідач проживають окремо один від одного. В період шлюбного життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], який мешкає разом із матір'ю, тобто позивачкою, знаходиться на її утриманні, а батько необхідної матеріальної допомоги на його утримання не надає. Наведені обставини відповідачем не оспорювались. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою ст. 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Предметом розглядуваного судом спору є стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, а спосіб стягнення має визначати суд з врахуванням обставин справи щодо наявності у позивача регулярного заробітку (доходу) чи нерегулярного. Як випливає із довідки Барського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів № 759/13 від 14.08.2017 року, відповідач [PERSON] працює на посаді оператора газорозподільної станції та регулярно отримує заробітну плату. За таких обставин розмір аліментів має бути визначений судом згідно з вимогами ст. 183 СК України в частці від постійного доходу відповідача. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] суд бере до уваги матеріальне становище сторін, вік дитини, положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо гарантованого законодавством мінімального розміру аліментів на одну дитину, і вважає за необхідне визначити аліменти у розмірі, як просила позивач, а саме 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, що, на думку суду, буде посильним для нього та достатнім для забезпечення нормальних умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову, та згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674- VІ із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved