Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом, яким просила стягнути з [PERSON] компенсацію половини вартості автомобіля Honda CR-V в розмірі 164856,50 грн. В обґрунтування позову посилалась на те, що з 29.08.2008 року по 09.11.2015 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.11.2015 року. Під час подружнього життя, а саме 10.08.2013 року, [PERSON] придбав автомобіль марки Honda CR-V та зареєстрував його в органах ДАІ на своє ім'я. Проте, враховуючи, що вказаний автомобіль був придбаний під час шлюбу, він належав подружжю на праві спільної сумісної власності. 26.06.2015 року відповідач продав автомобіль своєму батькові [PERSON], який того ж дня був зареєстрований в органах ДАІ на нового власника. Позивач вказує, що відповідач здійснив відчуження автомобіля проти її волі, не в інтересах сім'ї, згоди у будь-якій формі на продаж автомобілю вона не надавала, про відчуження автомобіля відповідач повідомив позивачу після його продажу та перереєстрації на нового власника, гроші від продажу автомобіля у розмірі належної позивачу частки відповідач не надав, та розпорядився грошовими коштами, набутими від продажу автомобіля на свій розсуд. 23.01.2016 року [PERSON] здійснив відчуження автомобілю на користь [PERSON] та автомобіль був перереєстрований на нового власника. Враховуючи, що вказаний автомобіль є об'єктом спільної власності подружжя, позивач вважає, що має право на поділ спільної власності подружжя - автомобілю Honda CR-V шляхом стягнення компенсації з відповідача половини вартості автомобіля у розмірі 164856,50 грн., яка визначена на підставі звіту про оцінку ринкової вартості автомобіля Honda CR-V. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.11.2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова 05.04.2018 року задоволено заяву представника позивача та витребувано з Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області необхідні для розгляду справи докази. 26.04.2018 року від відповідача до матеріалів справи надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що з 29.08.2008 року по 20.11.2015 року перебував у шлюбі з [PERSON], який був розірваний за рішенням суду 20.11.2015 року. За весь час шлюбного життя позивач не працювала, сімейний бюджет складався з доходу відповідача від його праці та заощаджень, які були отримані ще до шлюбу з позивачем. Відповідач у відзиві вказує, що автомобіль Honda CR-V був придбаний саме за рахунок його заощаджень, тобто за власні кошти відповідача, а отже вказаний автомобіль не відноситься до спільної сумісної власності подружжя та під час придбання відповідач не отримував відповідну згоду позивача, оскільки купував автомобіль за його особисті кошти. Продаж автомобіля був обумовлений відсутністю достатнього заробітку, що не дозволяло утримувати автомобіль у належному технічному стані та користуватись ним. Тому, оскільки автомобіль втрачав свою вартість, був у неналежному технічному стані, він був проданий відповідачем за 102300,00 грн., оскільки саме така сума була визначена експертом-оцінювачем. Відповідач зазначає, що отримані кошти були спрямовані на побутові потреби сім'ї, а саме на харчування, одяг, оплату комунальних послуг, утримання дитини, тощо. Також, відповідач не погоджується зі звітом про оцінку майна від 17.08.2017 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Промексперт», який наданий позивачем в обґрунтування заявленої суми позову, оскільки він не відповідає вимогам [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092. Відповідач вказує, що визначена у вищевказаному звіті вартість автомобіля є хибною та необ'єктивною, та суперечить оцінці, зробленій експертом на момент його продажу 26.06.2015 року. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова 26.04.2018 року задоволено частково клопотання представника відповідача та витребувано з Головного управління ДФС у Харківській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Брок-Аудит Системс» необхідні для розгляду справи докази. 20.07.2018 року від відповідача до матеріалів справи надійшли письмові пояснення, в яких відповідач наголосив, що матеріалами справи доведено, що спірний автомобіль він придбав за особисті кошти, накопичені ще до укладення шлюбу з [PERSON], тому спірний автомобіль Honda CR-V є його особистою власністю. Стосовно вказаної позивачем вартості автомобіля 329713,00 грн. та розміру компенсації 164856,50 грн., відповідач зазначив, що вартість автомобіля під час його продажу була визначена експертом-оцінювачем у розмірі 102300,00 грн., проте позивач наполягає на значно більшій сумі, яку відповідач не отримував. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно з пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, вказувала, що відповідачем не доведено, що спірний автомобіль був придбаний ним в період шлюбу за особисті кошти, в тому числі на заощадження, а тому є спільною сумісною власністю подружжя та позивач має право на компенсацію половини від продажу вартості автомобілю. Також, зазначала, що отриманими грошовими коштами відповідач розпорядився на свій розсуд, та не витрачав їх на потреби сім'ї. Крім того, представник позивача, вважає, що наданий в обґрунтування позову звіт про оцінку майна від 17.08.2017 року, згідно якого вартість автомобіля складає 329713,00 грн. відповідає вимогам чинного законодавства та відповідачем та його представником не спростований. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, заперечував стосовно заявлених позовних вимог в повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні, вказував, що спірний автомобіль був придбаний відповідачем за власні кошти, а тому він не отримував згоди позивача на купівлю вказаного автомобіля на його продаж. Не зважаючи на те, що автомобіль був придбаний на особисті кошти відповідача, грошові кошти отримані від його продажу були витрачені на потреби родини, зокрема на утримання дитини. Крім того, представник відповідача наголошував, що наданий в обґрунтування ціни позову звіт про оцінку майна від 17.08.2017 року та визначена на його підставі сума компенсації не відповідає дійсній вартості проданого спірного автомобілю та спростована матеріалами справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим розглядом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.11.2015 року у справі № 645/5637/15-ц, провадження № 2/645/1880/15, яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено частково. Шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 29.08.2008 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 738 розірвано. Стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 4-6/. Судом встановлено та не заперечувалась сторонами, що під час шлюбу в 2013 році був придбаний автомобіль Honda CR-V, 2005 року випуску, сірого кольору, № кузова [NUMBER], № двигуна [NUMBER]. Також, встановлено, що вказаний автомобіль був зареєстрований на відповідача [PERSON]. Із витребуваних судом з Регіонального сервісного центру в Харківській області документів, вбачається, що 26.06.2015 року транспортний засіб Honda CR-V, 2005 року випуску, сірого кольору, № кузова [NUMBER], № двигуна [NUMBER], державний номер [NUMBER], зареєстрований на [PERSON], було перереєстровано на [PERSON] за довідкою-рахунком № [NUMBER] від 26.06.2015 року /а.с. 70-71/. Згідно довідки-рахунку № [NUMBER] від 26.06.2015 року вартість автомобіля Honda CR-V, № кузова [NUMBER], склала 102300,00 грн. /а.с. 72/. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім цього, згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю. Вимогами ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісні власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно із роз'ясненнями п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи, на підставі пояснень представника позивача було встановлено, що спірний автомобіль був проданий відповідачем без згоди позивачки. Відповідач здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах чи на її потреби. З рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.11.2015 року вбачається, що сторони мешкають окремо, не підтримують шлюбно - сімейних стосунків з 14.11.2014 року, не ведуть спільне господарство, внаслідок того, що відносини між ними зіпсовані непорозумінням, суперечками, сварками через наявність великих розбіжностей в інтересах, в поглядах на життя. Поновлювати шлюбно - сімейні відносини сторони не бажають. Вказані обставини в ході розгляду справи з боку відповідача не заперечувалися. Факт того, що на час вирішення справи сторони припинили спільне проживання однією сім'єю з їхнього боку не заперечувалося. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Доказів в обґрунтування заперечень відповідача щодо належності спірного автомобілю до спільної сумісної власності подружжя та покупку наведеного автомобілю виключно за кошти відповідача заощаджені до шлюбу, а також те, що вилучені від продажу автомобіля кошти були витрачені відповідачем на побутові потреби сім'ї суду не надано. При цьому суд враховує, що на час придбання вищевказаного автомобіля сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Таким чином, відповідачем та його представником не доведено та не представлено доказів, які спростовують позицію позивача щодо належності автомобіля до спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи встановлені обставини справи, які свідчать про те, що спірний автомобіль був об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та неподільним майном, який [PERSON] відчужив без згоди [PERSON] суд вважає, що існують достатні правові підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача вартості 1/2 частини автомобіля. В обґрунтування заявленої до стягнення суми грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля Honda CR-V, позивачем надано до суду копію звіту про оцінку майна, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Промексперт», відповідно до якого ринкова вартість автомобіля Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] (попередній державний номер [NUMBER]) на 17.08.2017 року склала 329713,00 грн., та половина його вартості відповідно складає 164856,50 грн./а.с. 8-23/. Представник відповідача у своєму відзиві посилався на те, що вказаний звіт про оцінку майна складений суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Промексперт», який наданий позивачем в обґрунтування заявленої суми позову, не відповідає вимогам [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, та суперечить оцінці автомобіля, зробленій експертом на момент його продажу 26.06.2015 року. Крім того, звіт про оцінку майна - автомобіля Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] зроблений без огляду самого автомобілю, також не було надано технічний паспорт на автомобіль. Для усунення розбіжностей сторони мали можливість заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи в рамках розгляду даної справи, про що неодноразово роз'яснювалося судом, проте не скористались своїм правом та таке клопотання подане не було. Згідно з п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до Довідки-рахунку від 26.06.2015 року серія [NUMBER] вартість автомобіля, яка була визначена експертом-оцінювачем станом на дату його продажу - 26.06.2015 року склала 102300,00 грн. /а.с. 72/. Суд, вважає, що зазначена в Довідці-рахунку від 26.06.2015 року ціна відповідає дійсній вартості автомобіля на момент продажу та при визначенні вартості майна подружжя суд виходить саме з вартості транспортного засобу, зазначеного у вказаній довідці-рахунку на момент продажу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію половини вартості автомобіля Honda CR-V в розмірі 51150,00 грн. З підстав, передбачених ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial