Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції , актовий запис № 772. Позовні вимоги мотивуючи тим, що від вказаного шлюбу мають дитину - [PERSON] , 2013 року народження. Сторони мали однакові погляди на життя, бажання рухатись разом в одному напрямку, а також однакове бачення на умови та стиль життя, виховання дітей. Це був шлюб, побудований на любові. Однак, все зазначене стосується перших років їх спільного життя і залишилось в минулому. Останні роки не можуть як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, бо просто не розуміють один одного. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімейних відносин є неможливим, оскільки взаєморозуміння між ними втрачено, а тому збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також інтересам дитини. На час звернення до суду з позовом між ними досягнута домовленість щодо утримання їх спільної дитини, участі в її подальшому вихованні та проживанні, а тому розірвання шлюбу не призведе до порушення прав та інтересів дитини. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Сторони в підготовче засідання не з`явились. Позивач - [PERSON] надала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити в її відсутність, позовні вимоги підтримує, а також просить після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем набутим під час реєстрації шлюбу « [PERSON] », місце проживання дитини залишити з нею, судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок позивача. Також в заяві зазначила, що сімейно - шлюбні відносини між сторонами були припинені в березні 2019 року. Відповідач - [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. В заяві зазначив, що сімейно - шлюбні відносини між сторонами були припинені в березні 2019 року, проти проживання дитини після розірвання шлюбу з матір`ю не заперечує. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 11 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції , актовий запис 772, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане 11 серпня 2012. В зв`язку з реєстрацією шлюбу дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав повністю. Згідно частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі викладеного та враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за можливу ухвалити рішення у підготовчому провадженні. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статі 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено та з матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, у заявах стверджують, що шлюбні відносини між ними припинені з березня 2019 року, сім`я існує формально, відповідач позов визнав, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. У відповідності із положеннями частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що з матеріалів справи спору між сторонами щодо майна, місця проживання дитини не вбачається, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Крім того, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивача про те, щоб після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем набутим під час реєстрації шлюбу « [PERSON] » є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок позивача - [PERSON] .

Outcome: approved