Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2000р. з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]. Суворовським відділом ДВС РС ОМУЮ відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з відповідача. Позивачка стверджує, що відповідач сплачує аліменти нерегулярно, у звязку з чим, виникла заборгованість по сплаті аліментів. Так, згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 03.10.2016р., заборгованість станом на 01.07.2014р. склала суму у розмірі 57592 гривні 71 копійки, а в цілому за 2014р. 3283 гривні 24 копійки. В період 01.01.2015р. по 13.06.2015р. складає суму у розмірі 5554 гривні 22 копійки. Позивачка просить стягнути з відповідача неустойку у звязку з несплатою аліментів за період з 10.08.2000р. по 13.06.2015р. (183,54+503,70+1007,40+502,72+682,10+785,29+978,25+1613,34+1726,80+1813,20+2040,37+2350,56+2772,09+3283,24+1601,09=21842 гривні 83 копійки. На підставі ч. 1 ст. 196 СК України позивачка просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми заборгованості за період з 10.08.2000р. по 13.06.2015р включно, у розмірі 21842 гривні 83 копійки. В процесі розгляду позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач сплачував аліменти нерегулярно, а також у розмірі, за його власним міркуванням. Вона також пояснила, що їй відомо, що відповідач погасив заборгованість, проте даних коштів вона ще не отримала. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що сплачував нерегулярно аліменти, оскільки не мав матеріальної можливості. Він також пояснив, що у вищевказаний період хворів на туберкульоз, а тому він не мав можливості працювати, у звязку з чим, виникла заборгованість. Він також пояснив, що в 2017р. він погасив заборгованість по сплаті аліментів у повному обсязі. В звязку з чим, відповідач просив звільнити його від сплати неустойки за прострочення сплати аліментів. Представник Суворовського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2000р. з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]. Суворовським відділом ДВС РС ОМУЮ відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з відповідача. З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачув аліменти нерегулярно, у звязку з чим, виникла заборгованість по сплаті аліментів. Так, згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 03.10.2016р., заборгованість станом на 01.07.2014р. склала суму у розмірі 57592 гривні 71 копійки,а заборгованість по сплаті аліментів станом 03.10.2016р. складає суму у розмірі 69280 гривень 43 копійки. В судовому засіданні відповідач пояснив, що сума заборгованості була погашена. Позивачка пояснила, що їй відомо, що відповідач на рахунок ДВС вніс кошти, проте вона їх ще отримала. Позивачка просить стягнути з відповідача неустойку у звязку з несплатою аліментів за період з 10.08.2000р. по 13.06.2015р. (183,54+503,70+1007,40+502,72+682,10+785,29+978,25+1613,34+1726,80+1813,20+2040,37+2350,56+2772,09+3283,24+1601,09=21842 гривні 83 копійки. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак зі сторони відповідача не надано жодного заперечення щодо розмірі неустойки, яка визначена позивачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно п. 22 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліменті в від 15.05.2006 N 3, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідач в судовому пояснив, що він хворів на туберкульоз, а тому не мав можливості сплачувати своєчасно аліменти. При цьому, відповідач надав довідки щодо його хвороби у черні-жовтня 2005р.. Суд вважає, що дійсно відповідач певний час не мав можливості сплачувати аліменти, проте заборгованість існувала з 2000р. по 2015р., що не звільняє його від сплати аліментів. В той же час, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки.

Outcome: partial