Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД», третя особа: [PERSON] , про стягнення заборгованості по заробітній платі, поновлення та звільнення з роботи, стягнення належних сум при звільненні, відшкодування моральної шкоди, який в процесі розгляду справи неодноразово уточнювала. В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням їх уточнення) зазначала, що 01.12.2010 вона була прийнята на роботу в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на посаду експерта-оцінювача земельних ділянок згідно з наказом № 61к від 01.12.2010. Також 01.12.2010 між сторонами було укладено трудовий договір строком з 01.12.2010 по 31.03.2015. 12.03.2015 рекомендованим листом із повідомленням позивач надіслала ТОВ «Козацькі землі ЛТД» заяву про звільнення за власним бажанням та заяву про надання інформації з особової справи за період її роботи з 01.12.2010 по 01.03.2015. Крім того, 23.05.2015 позивач повторно звернулась листом до відповідача, в якому просила надати їй інформацію з особової справи, довідку про заборгованість по заробітній платі та трудову книжку, надіславши вказані документи за адресою: [ADDRESS] . На вказане звернення ТОВ «Козацькі землі ЛТД» надіслало позивачеві лист від 27.05.2015 № 195, в якому відмовило у направленні вказаних документів та запропонувало звернутися до головного офісу підприємства. Після цього позивач неодноразово зверталась до головного офісу підприємства, однак її вимоги так і не були задоволені. До теперішнього часу вона не отримала трудову книжку, належний розрахунок при звільненні. Разом із тим, позивачеві стало відомо про її звільнення згідно з наказом відповідача від 08.10.2014 № 48/к у зв`язку зі скороченням штату. Проте, копію даного наказу відповідач надіслав їй поштою за адресою: [ADDRESS] , за якою позивач не проживала і не була зареєстрована, з огляду на що наказ вона не отримала. Цей наказ позивач вважає незаконним, оскільки її не було повідомлено про скорочення штату в порядку, передбаченому ст. 49-2 КЗпП України, не пізніше ніж за два місяці. Також їй не пропонувалось іншої роботи на тому ж підприємстві. Крім того, позивач зазначає, що з часу працевлаштування вона отримувала заробітну плату у повному обсязі. Згідно з умовами трудового договору їй була визначена заробітна плата у розмірі 1 500 грн., а наказом № 30/к від 14.02.2014 - згідно штатного розпису, якого у розпорядженні позивача немає. Тому вважає, що заробітна плата відповідно до ст. 95 КЗпП України не може бути меншою за мінімальну, яка відповідно до Законів України про Державний бюджет на 2014, 2015 рр. складала 1 218 грн. Посилаючись на вимоги КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, просила: визнати дії ТОВ «Козацькі землі ЛТД» такими, що порушують її трудові права, а саме щодо звільнення її з посади оцінювача за напрямком 3 «оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства», затримки у видачі трудової книжки і розрахунку при звільненні та відмови у звільненні за власним бажанням, визнати незаконним і скасувати наказ ТОВ «Козацькі землі ЛТД» № 48/к від 08.10.2014 про звільнення її з посади оцінювача за напрямком 3 «оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства», зобов`язати ТОВ «Козацькі землі ЛТД» звільнити її з посади оцінювача за напрямком 3 «оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» за її заявою про звільнення за власним бажанням від 12.03.2015, зобов`язати ТОВ «Козацькі землі ЛТД» видати їй трудову книжку та внести до трудової книжки запис про звільнення її за власним бажанням в день видачі трудової книжки, стягнути з ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2010 по 12.03.2015 у розмірі 77 100 грн., середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки з 12.03.2015 по 24.09.2018 у розмірі 65 250,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 9 000 грн., моральну шкоду в сумі 100 000 грн., судові витрати з оплати правової допомоги 4 800 грн., судовий збір у сумі 551,20 грн. (т. 4 а.с. 14-15). Відповідач ТОВ «Козацькі землі ЛТД» в особі представника адвоката Луньова С.М. із позовними вимогами не погодився, оскільки позивачем пропущено встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України місячний строк на звернення до суду за захистом її порушених прав щодо вимог про визнання дій відповідача незаконними та визнання незаконним та скасування наказу від 08.10.2014 № 48/к. Первинно позивач звернулась до суду 27.06.2015, а перше уточнення до позовної заяви подано нею 25.10.2015. Повідомлення позивача про її звільнення разом із копією вказаного наказу було їй направлено листом від 08.10.2014 № 563. Заперечення проти позову було подано відповідачем 08.09.2015, що засвідчує отримання позивачем повідомлення про її звільнення та копії наказу. Із заявою про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач не зверталась. Крім того, зазначив, що [PERSON] була двічі працевлаштована в ТОВ «Козацькі землі ЛТД», а саме з 05.04.2007 по 30.06.2010 та з 09.04.2013 по 08.10.2014. Після її звільнення 30.06.2010 їй було видано трудову книжку 05.07.2010, про що свідчить її підпис на копії наказу про звільнення № 57 від 30.06.2010. Далі, з 09.04.2013 [PERSON] було прийнято на роботу на посаді «експерта оцінювача земельних ділянок на умовах неповного робочого дня, з режимом праці», а з 14.02.2014 її було переведено на посаду «оцінювача за напрямком 3 «оцінка для цілей оподаткування, нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства». 08.10.2014 [PERSON] була звільнена у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що видано наказ № 48/к від 08.10.2014. Під час другого працевлаштування [PERSON] не надавала трудову книжку до ТОВ «Козацькі землі ЛТД», чим порушила вимоги п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників». Даний факт підтверджується наданою [PERSON] . копією трудової книжки, що була засвідчена нотаріально 26.06.2012. Факт знаходження у [PERSON] трудової книжки станом на 26.06.2012 спростовує її доводи щодо її роботи в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» згідно з трудовим договором від 01.12.2010 та наказом від 01.12.2010 № 61/к, її переведення 18.08.2010 на посаду оцінювача-експерта згідно з наказом від 18.08.2010 № 57/к, введення з 10.11.2010 до складу підрозділу оцінювачів згідно з наказом від 10.11.2010 № 56/к та укладання із нею трудового договору від 01.12.2010. Крім того, вказані накази за даними діловодства відповідача не видавались. ТОВ «Козацькі землі ЛТД» вважає вказані документи підробленими. Вказав, що за період роботи [PERSON] в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» їй була нарахована та виплачена заробітна плата, проведено розрахунок при звільненні, що підтверджується відповідними довідками, розрахунково-платіжними відомостями та квитанціями. Наказ про скорочення штату від 03.07.2014 № 36/к та наказ про звільнення [PERSON] від 08.10.2014 № 48/к через її відсутність на робочому місці були направлені на відому відповідачу адресу [PERSON] : [ADDRESS] . Наказ про скорочення не був оскаржений та є чинним. Станом на 20.03.2015, тобто на момент надходження заяви [PERSON] від 12.03.2015 про звільнення за власним бажанням, вона вже була звільнена. Також відповідач вважав необґрунтованим здійснений [PERSON] розрахунок середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки та вимушеного прогулу, оскільки поряд із її працевлаштуванням в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Крім того, у день звільнення з [PERSON] було проведено повний розрахунок, а також виплачена компенсація за невикористану відпустку. Відповідач заперечував і вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з їх необґрунтованістю та відсутністю відповідних доказів її заподіяння саме відповідачем. З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі (т. 4 а.с. 55-61). Судом проведені такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Бойка О.Ю. від 01.07.2015 провадження у справі було відкрито, розгляд справи призначено на 18.09.2015, встановлено відповідачу та третій особі строк для подання заперечень проти позову (т. 1 а.с. 16). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2015 задоволено клопотання позивача про витребування доказів, внаслідок чого у ТОВ «Козацькі землі ЛТД» витребувано належним чином засвідчені копії документів: акту (протоколу) вилучення слідчим СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області трудової книжки [PERSON] , довідку про нарахування та виплату заробітної плати [PERSON] з 01.12.2010 по день звільнення 08.10.2014 та відомості про нарахування та виплату заробітної плати, на підставі яких видана довідка, наказів про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, особової картки [PERSON] , форми П-1, П-3, П-4, П-5, П-6 на ім`я [PERSON] (т. 1 а.с. 76). Проте, дана ухвала не була виконана відповідачем. 09.03.2016 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя ухвалено у цій справі заочне рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Козацькі землі ЛТД», а саме в частині визнання її звільнення незаконним, поновлення її на посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.12.2010 по 12.03.2015 (т. 1 а.с. 181-183). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2016 задоволено заяву ТОВ «Козацькі землі ЛТД» про перегляд вказаного заочного рішення, внаслідок чого заочне рішення від 09.03.2016 скасовано, а справа призначена до розгляду в загальному порядку на 24.05.2016 (т. 1 а.с. 219). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2016 задоволено клопотання позивача про витребування доказів, внаслідок чого у ТОВ «Козацькі землі ЛТД» витребувано оригінали та належним чином засвідчені копії документів: довідки про нарахування та виплату заробітної плати [PERSON] з 01.12.2010 по день звільнення 08.10.2014, відомості про нарахування та виплату заробітної плати, на підставі яких видана довідка, наказів про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, особової картки [PERSON] , форми П-1, П-3, П-4, П-5, П-6 на ім`я [PERSON] (т. 2 а.с. 18). На виконання ухвали від 13.06.2016 відповідачем в судовому засіданні 29.07.2016 частково надані витребувані документи (т. 2 а.с. 27-75). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2016 задоволено клопотання позивача про витребування доказів, внаслідок чого у ТОВ «Козацькі землі ЛТД» витребувано оригінали та належним чином засвідчені копії документів: штатні розписи за період з 01.12.2010 по 31.10.2014, відомості про нарахування заробітної плати за період з 01.12.2010 по 31.10.2014, касові книги з прибутковими та видатковими касовими ордерами за період з 01.12.2010 по 31.10.2014, договір про повну матеріальну відповідальність з [PERSON] , наказ про звільнення № 16к від 30.06.2010, накази про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, особову картку [PERSON] з 01.10.2010, форми П-1, П-3, П-4, П-5, П-6 на ім`я [PERSON] , довідки та інші документи щодо трудових відносин з [PERSON] за період з 01.12.2010 по 31.10.2014, журнали реєстрації наказів за період з 01.12.2010 по 31.10.2014, податкові розрахунки сум доходу, нарахованого та сплаченого на користь платників податку за формою 1-ДФ за період з 01.12.2010 по 31.10.2014, первинні документи, що підтверджують перерахування грошових коштів на користь [PERSON] в безготівковій формі з розрахункових рахунків відповідача у фінансових установах за період з 01.12.2010 по 31.10.2014 (т. 2 а.с. 109). На виконання ухвали від 21.09.2016 відповідач повідомив суд, що всі наявні в нього документи з приводу трудових відносин з [PERSON] були надані на виконання ухвали від 13.06.2016. Інша бухгалтерська звітність на підприємстві відсутня (т. 2 а.с. 123-126). Ухвалою суду від 09.12.2016 задоволено клопотання представника відповідача про призначення експертизи, внаслідок чого у справі призначено судово-технічну експертизу трудового договору від 01.12.2010 року укладеному між [PERSON] та ТОВ «Козацькі землі ЛТД», на вирішення якої поставлені такі питання: 1) Чи підпис в трудовому договорі від 01.12.2010 року укладеному між [PERSON] та ТОВ «Козацькі землі ЛТД» в особі директора [PERSON] є оригіналом підпису чи факсиміле підпису? 2) Чи відповідає зазначена дата створення у трудовому договорі 01.12.2010 року часу його фактичного створення на паперовому носії? 3) Чи відповідає зазначена дата створення у трудовому договорі 01.12.2010 року часу фактичного нанесення на документ печатки, підпису, факсиміле? 4) Що було виконано першочергово в трудовому договорі від 01.12.2010 року укладеному між [PERSON] та ТОВ «Козацькі землі ЛТД» в особі директора [PERSON] . текст чи печатка підприємства. Чи є ознаки накладення тексту договору на печатку підприємства, чи є ознаки накладення тексту на факсиміле чи підпис у договорі?, - а також наказу ТОВ «Козацькі землі ЛТД» 16/к від 30 червня 2010 року, щодо якого перед експертом поставлені такі питання: 1) Чи є наказ 16/к від 30 червня 2010 року оригіналом документу чи його фотокопією? 2) чи відповідає зазначена дата створення документу часу його фактичного створення на паперовому носії? Проведення експертизи доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при Головному управлінні НП України в Запорізькій області (т. 2 а.с. 146). На підставі розпорядження заступника керівника апарату Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2017 № 121 у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Бойка О.Ю. проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями (т. 2 а.с. 153), за наслідками якого дана цивільна справа передана в провадження судді Шалагінової А.В. (протокол від 11.09.2017 - т. 2 а.с. 154). 29.12.2017 до суду надійшло повідомлення судового експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 21.12.2017 № 4-411 про неможливість проведення судово-технічної експертизи документів (т. 2 а.с. 188). Ухвалою суду від 02.01.2018 провадження у даній справі поновлено, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 01.02.2018 на 10:00 год. (т. 2 а.с. 195). Ухвалою суду від 20.03.2018 задоволено частково клопотання представника відповідача ТОВ «Козацькі землі ЛТД», внаслідок чого [PERSON] надано строк на усунення недоліків позовної заяви (з урахуванням її зміни від 18.10.2016) шляхом доплати судового збору у розмірі 551,20 грн. за позовними вимогами немайнового характеру про стягнення моральної шкоди - 10 днів з дня вручення ухвали. В задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовлено (т. 2 а.с. 250). Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у встановлений в ухвалі строк, а саме 29.03.2018 [PERSON] надала оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. (т. 3 а.с. 3). Ухвалою суду від 03.05.2018 клопотання представника відповідача ТОВ «Козацькі землі ЛТД» про залишення позовної заяви без руху із подальшим залишенням її без розгляду - залишено без задоволення, а також відмовлено у прийнятті заяви [PERSON] про уточнення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки (т. 3 а.с. 35, 41). Ухвалою суду від 03.05.2018 частково задоволено заяву [PERSON] про витребування доказів, внаслідок чого у ТОВ «Козацькі землі ЛТД» витребувано належним чином засвідчені копії трудових договорів, що укладалися із [PERSON] у період з 01.12.2010 по 01.06.2015, витяг з журналу реєстрації наказів підприємства за період з 01.12.2010 по 31.10.2014, оригінал трудової книжки [PERSON] , витяг з книги обліку трудових книжок підприємства за період 2010-2017 р.р. В задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовлено. Також цією ухвало задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «Козацькі землі ЛТД» про витребування доказів, внаслідок чого у Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області витребувано інформацію з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків по громадянці [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за період 2010-2017 р.р., а також інформацію з державного реєстру фізичних осіб-підприємців про суми отриманих доходів та сплаченого єдиного податку по фізичній особі-підприємцю [PERSON] за період 2010-2017 р.р., а також витребувано у Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб на паперових носіях за встановленою формою по громадянці [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за період 2010-2017 р.р., а також індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб на паперових носіях за встановленою формою по фізичній особі-підприємцю [PERSON] за період 2010-2017 р.р. (т. 3 а.с. 42-43). 04.06.2018 на виконання ухвали суду від 03.05.2018 надійшла інформація від Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області (т. 3 а.с. 51-57), а також інформації від Центрального об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя (т. 3 а.с. 59-64). Представник ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на виконання ухвали суду від 03.05.2018 надав докази в судовому засіданні 11.07.2018. Згідно з розпорядженням заступника керівника апарату суду від 26.07.2018 № 177 проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями у зв`язку із закінченням строку повноважень судді Шалагінової А.В. (т. 4 а.с. 2). За наслідками повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, 26.07.2018 справа передана на розгляд судді Крамаренко І.А. (т. 4 а.с. 3). Ухвалою судді від 27.07.2018 справа прийнята до провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 24.09.2018 з повідомленням (викликом) сторін (т. 4 а.с. 4). 30.10.2018 надійшов відзив ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на позовну заяву [PERSON] (в редакції уточнень від 21.09.2018) (т. 4 а.с. 55-61). 28.11.2018 надійшли заперечення (відповідь) на відзив [PERSON] (т. 4 а.с. 78-82). Ухвалою суду від 11.06.2019 відмовлено у прийнятті заяви [PERSON] про уточнення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки від 03.10.2018 (зареєстровано судом 04.10.2018) та від 15.10.2018 (зареєстровано судом 30.10.2018). Клопотання представника відповідача ТОВ «Козацькі землі ЛТД» про залишення позовної заяви [PERSON] без руху - залишено без задоволення. Ухвалою суду від 11.06.2019 клопотання представника відповідача ТОВ «Козацькі землі ЛТД» про призначення судово-технічної (почеркознавчої) експертизи по цивільній справі - залишено без задоволення. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав, що викладені в ньому та уточненнях до позовної заяви. Пояснила суду, що наказ від 08.10.2014 № 48/к про її звільнення відповідач надіслав поштою на адресу, за якою вона не була зареєстрована та не проживала. Поряд із цим, відповідачу була достовірно відома дійсна адреса її проживання: [ADDRESS] . Оскільки до теперішнього часу вона не отримала належним чином засвідчену копію цього наказу та не видана трудова книжка, тому вважає, що строк звернення до суду вона не пропустила. Крім того, позивача не було належним чином повідомлено про скорочення штату. Зауважила, що в матеріалах справи наявні докази того, що фактично трудові відносини між нею та ТОВ «Козацькі землі ЛТД» тривали з 01.12.2010 р. по 12.03.2015 - день надсилання нею заяви про звільнення за власним бажанням. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у його заявах по суті справи. Зазначив, що звільнення [PERSON] з роботи за скороченням штату є законним, із нею були проведені всі розрахунки при звільненні. Трудова книжка не була видана [PERSON] , оскільки вона її не надавала при повторному прийомі на роботу в ТОВ «Козацькі землі ЛТД». Наполягав на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду із даним позовом. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надавав. За таких обставин та відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважав за можливе розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. З долученої до матеріалів справи копії трудової книжки позивача випливає, що [PERSON] 30.06.2010 була звільнена з ТОВ «Козацькі землі ЛТД» з посади менеджера з адміністративної діяльності за згодою сторін за ч. 1 ст. 36 КЗпП України. В подальшому, 01.12.2010 позивач була знов прийнята на роботу в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на посаду експерта-оцінювача земельних ділянок, із зазначенням підстави - наказ № 61/к від 01.12.2010 (т. 1 а.с. 3-4). Копія наказу ТОВ «Козацькі землі ЛТД» № 61/к від 01.12.2010 «про прийняття», на підставі якого [PERSON] прийнято на посаду експерта-оцінювача земельних ділянок з окладом згідно штатного розкладу, а також копія трудового договору від 01.12.2010 між ТОВ «Козацькі землі ЛТД» та [PERSON] наявні в матеріалах справи (т. 1 а.с. 5, 6-7, 141-142). Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 24 КЗпП України (в редакції станом на 01.12.2010) передбачалось, що при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідач ТОВ «Козацькі землі ЛТД» заперечує факт роботи [PERSON] у період з 01.12.2010 по 08.04.2013, та зазначає, що [PERSON] було прийнято на роботу в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» 09.04.2013 згідно з наказом № 2/к. Також відповідач заперечує факт видачі наказу від 01.12.2010 № 61/к про прийняття [PERSON] на роботу в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на посаду експерта-оцінювача земельних ділянок, про що вказував у своєму листі від 23.03.2015 № 121 на адресу [PERSON] (т. 1 а.с. 38) та у відзиві на позовну заяву. Разом із тим, суд вважає вказані твердження відповідача необґрунтованими, оскільки вони спростовуються такими доказами. Так, 01.10.2010 ТОВ «Козацькі землі ЛТД» [PERSON] видано довідку, з якої випливає, що вона дійсно працює в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на посаді експерта-оцінювача земельних ділянок (наказ № 61/к від 01.12.2010 - т. 1 а.с. 94). Факт роботи [PERSON] в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» із розташуванням її робочого місця в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області підтверджено низкою складеної у період з грудня 2010 р. по березень 2013 р. (період роботи, що заперечується відповідачем) офіційної документації підприємства, у тому числі і звітами про експертну грошову оцінку земельних ділянок, складених [PERSON] в якості експерта ТОВ «Козацькі землі ЛТД» (т. 1 а.с. 104-114, 165-166, т. 2 а.с. 4-16). Також, відповідно до інформації Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області відповідач здійснював такі виплати доходу [PERSON] : у 2 кварталі 2012 р. - 2 000,00 грн.; у 3 кварталі 2012 р. - 4 500 грн. (т. 3 а.с. 51-57). Зазначені докази, які не були спростовані відповідачем під час розгляду справи, на переконання суду, підтверджують факт виконання [PERSON] своїх посадових обов`язків на підприємстві ТОВ «Козацькі землі ЛТД» у період з 01.12.2010 по 08.04.2013. При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на підробку наказу № 61/к від 01.12.2010 та трудового договору від 01.12.2010, оскільки будь-які докази цього факту відсутні. Представник відповідача звертався до суду із клопотаннями про призначення судово-технічної та судово-почеркознавчої експертизи цих документів, проте ухвалою суду від 11.06.2019 у задоволенні цих клопотань суд відмовив у зв`язку із їх необґрунтованістю. Крім того, суд звертає увагу на те, що вищезазначеними доказами, зокрема, і копією трудової книжки [PERSON] , що нотаріально засвідчена, підтверджується факт її прийняття на роботу саме 01.12.2010. Також під час судового розгляду справи відповідач не спростував жодними доказами фактичне виконання [PERSON] роботи, зокрема, проведення нею як працівником ТОВ «Козацькі землі ЛТД» оцінки земельних ділянок. Отже, з урахуванням факту допуску [PERSON] до роботи, що підтверджений вищенаведеними доказами, суд вважає встановленим, що [PERSON] була прийнята на роботу в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» саме 01.12.2010 та з цього часу виконувала обумовлену трудовим договором роботу на цьому підприємстві. Та обставина, що відповідачем було оформлено наказ від 09.04.2013 № 2/к про її прийняття на роботу та внесено до журналу реєстрації наказів (т. 3 а.с. 147-152) та книги обліку трудових книжок відповідних записів (т. 3 а.с. 145-146), вищезазначені обставини не спростовують. Крім того, враховуючи, що суд встановив фактичне виконання [PERSON] обов`язків експерта-оцінювача земельних ділянок в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» протягом періоду з 01.12.2010 по 08.04.2013 (період роботи, що заперечується відповідачем), вищезазначені наказ, витяги з журналу реєстрації наказів та книги обліку трудових книжок суд оцінює критично. Далі, відповідно до копії наказу № 30/к від 14.02.2014 «про переведення [PERSON] » позивача з 14.02.2014 переведено з посади експерта-оцінювача земельних ділянок на посаду оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» (т. 1 а.с. 24). Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, [PERSON] було звільнено з роботи у ТОВ «Козацькі землі ЛТД» з посади оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» з 08.10.2014 в зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що 08.10.2014 видано наказ № 48/к (т. 1 а.с. 33). З копії цього наказу випливає, що [PERSON] не було із ним ознайомлено безпосередньо, а наказ направлено поштою разом із супровідним листом від 08.10.2014 № 563, в якому їй запропоновано з`явитись в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» у зручний час для отримання трудової книжки та грошових виплат (т. 1 а.с. 34-35). Проте, зазначений лист було повернуто на адресу ТОВ «Козацькі землі ЛТД» через його невручення адресату (конверт повернувся з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання») (т. 1 а.с. 36). Будь-які інші належні, допустимі докази вручення [PERSON] наказу про звільнення відповідач суду не надав. Трудова книжка із записом про звільнення [PERSON] у день звільнення не видавалась, що підтверджується поясненнями сторін. Суд оцінює критично надані відповідачем службову записку заступника директора ТОВ «Козацькі землі ЛТД» [PERSON] від 08.10.2014 та акт про відсутність на робочому місці [PERSON] від 08.10.2014 (т. 1 а.с. 31, 32), оскільки ці документи не містять даних, за якою саме адресою була відсутня [PERSON] . Як встановлено судом вище, робоче місце [PERSON] розташовувалось у м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. Натомість вказане повідомлення та акт складені за адресою розташування підприємства у м. Запоріжжі. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки судом встановлено, що у встановленому КЗпП України порядку та строки копію наказу про звільнення № 48/к від 08.10.2014 та трудову книжку [PERSON] не було видано, і ці порушення не були усунуті відповідачем ані станом на час звернення [PERSON] до суду, ані у процесі розгляду цієї справи судом, тому суд вважає, що [PERSON] строк звернення до суду не пропустила. Відтак, є необґрунтованим посилання представника відповідача на пропуск [PERSON] встановленого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду із даним позовом. Перевіряючи дотримання ТОВ «Козацькі землі ЛТД» процедури звільнення [PERSON] з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до протоколу № 5 загальних зборів учасників ТОВ «Козацькі землі ЛТД» від 03.07.2014 відповідачем прийнято рішення про внесення змін в організацію виробництва та скоротити штат працівників шляхом ліквідації штатної одиниці оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» та звільнення працівника [PERSON] Підставами для прийняття цього рішення зазначено неотримання підприємством необхідної дозвільної документації, необхідність зменшення витратної частини товариства в умовах фінансово-економічної кризи, економії фонду заробітної плати, підвищення ефективності виробничого процесу, а також рентабельності підприємства в цілому (т. 1 а.с. 25). Наказом ТОВ «Козацькі землі ЛТД» від 03.07.2014 № 36-к «про зміни в організації виробництва та скорочення штату працівників» вирішено ліквідувати штатну одиницю оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства», внести відповідні зміни до штатного розкладу, попередити працівника [PERSON] про майбутнє скорочення штату та її звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, звільнення [PERSON] здійснити після виконання пп. 1, 2 цього наказу, але не раніше, ніж через два місяці після її ознайомлення із цим наказом, звільнення здійснити без повідомлення профспілкової організації у зв`язку з її відсутністю на підприємстві, без пропозиції працівникові іншої роботи у зв`язку з її відсутністю за відповідною професією та спеціальністю та відсутністю вакансій для переведення працівника, повідомити державну службу зайнятості та із наказом ознайомити [PERSON] (т. 1 а.с. 26). Разом із тим, суду не надано доказів ознайомлення [PERSON] із цим наказом. На самому наказі наявний запис про відправлення його поштою (без підпису та дати відповідальної особи). Докази вручення цього наказу [PERSON] , а також доказів її персонального попередження про майбутнє звільнення відповідач суду не надав. В матеріалах справи наявні копії опису вкладення та конверту з відміткою про його повернення відправнику «за закінченням терміну зберігання» (т. 1 а.с. 30), що свідчить про не отримання [PERSON] вказаного наказу. В матеріалах справи наявна копія телеграми, яка направлялась [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , в якій її просять з`явитись 07.07.2014 о 10:00 для отримання копії наказу про зміни в організації виробництва та скорочення штату працівників (т. 1 а.с. 27). Проте, доказів вручення цієї телеграми [PERSON] матеріали справи не містять. Навпаки, згідно з повідомленням телеграфу, вказана телеграма не була доставлена (т. 1 а.с. 28). Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів складення та вручення [PERSON] персонального попередження про майбутнє звільнення, суд доходить висновку, що таке попередження відповідачем взагалі не складалось та [PERSON] не вручалось. Також в матеріалах справи відсутні докази, що позивача та інших працівників було ознайомлено із запровадженням нового штатного розпису підприємства, заходами зі зміни в організації виробництва. Про намір відповідача звільнити [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України позивачеві взагалі не було відомо, а про сам факт звільнення остання дізналась з листа ТОВ «Козацькі землі ЛТД» від 23.03.2015 № 121, який вона отримала поштою. Таким чином, відповідачем не дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України в частині процедури звільнення працівника за скороченням штату, що свідчить про незаконність звільнення [PERSON] із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з огляду на що є обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним і скасування наказу від 08.10.2014 № 48/к про її звільнення. При цьому, суд вважає неспроможними доводи представника відповідача у тій частині, що [PERSON] не оскаржила наказ ТОВ «Козацькі землі ЛТД» від 03.07.2014 № 36-к «про зміни в організації виробництва та скорочення штату працівників», а тому не є обґрунтованими її вимоги про скасування наказу про звільнення, оскільки у даному випадку судом не оцінюється правомірність цього наказу. Під час розгляду справи суд встановив не дотримання відповідачем процедури звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України, оскільки її не було належним чином повідомлено про зміни в організації роботи і не попереджено персонально про наступне звільнення за 2 місяці, що само по собі свідчить про незаконність наказу відповідача від 08.10.2014 № 48/к про її звільнення. З матеріалів справи випливає, що 12.03.2015 [PERSON] надіслала поштою на адресу директора ТОВ «Козацькі землі ЛТД» [PERSON] заяву, в якій просила звільнити її з посади оцінювача за власним бажанням, та перерахувати на її картковий рахунок заборгованість по заробітній платі за 2014-2015 рр. (т. 1 а.с. 8). Також 12.03.2015 [PERSON] надіслала на адресу директора ТОВ «Козацькі землі ЛТД» [PERSON] заяву з проханням надати інформацію по нарахованій заробітній платі та сплаченим податкам за період з 01.12.2010 по 01.03.2015, видати їй копії всіх заяв та наказів з її особової справи за цей період, надіслати всі ці документи поштою за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 9). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення, вказані заяви ТОВ «Козацькі землі ЛТД» отримало 20.03.2015 (т. 1 а.с. 10). Відповідно до змісту листа ТОВ «Козацькі землі ЛТД» від 23.03.2015 № 121 на адресу [PERSON] відповідач зазначив, що із [PERSON] проведено розрахунок на день звільнення шляхом перерахування на її картковий рахунок 23.03.2015 суми в розмірі 1 881,70 грн. (т. 1 а.с. 38). Факт перерахування грошових коштів на картковий рахунок [PERSON] 23.03.2015 на суму 1 872,29 грн. підтверджується випискою по рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. 2 а.с. 173). 23.05.2015 [PERSON] знов направила лист на адресу ТОВ «Козацькі землі ЛТД», в якому просила надати їй завірені копії всіх заяв та наказів з особової справи за період з 01.12.2010 по 01.05.2015, довідку про нараховану заробітну плату та сплачені податки за цей період, довідку про заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2014 по 01.05.2015, трудову книжку, та надіслати ці документи на вищезазначену адресу (т. 1 а.с. 11). Вказаний лист відповідач отримав 27.05.2015, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 12). Листом від 27.05.2015 № 195 ТОВ «Козацькі землі ЛТД» повідомило [PERSON] про неможливість надати запитувану інформацію та запропонувало їй з`явитись в зручний для неї час для отримання трудової книжки та довідок (т. 1 а.с. 13). Звертаючись до суду із даним позовом (з урахуванням його уточнень), [PERSON] обрала способом захисту свого порушеного права - зобов`язання відповідача звільнити її з посади оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» за власним бажанням за її заявою від 12.03.2015. Разом із тим, даний спосіб захисту не у повній мірі узгоджується із приписами КЗпП України. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, оскільки суд встановив незаконність звільнення [PERSON] із займаної посади, остання на підставі ч. 1 ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на роботі. В цей же час, відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Зазначене унеможливлює звільнення [PERSON] у день подання заяви про звільнення за власним бажанням від 12.03.2015, яку відповідач отримав 20.03.2015. Крім того, вирішення цього питання є виключною компетенцією роботодавця. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за можливе відповідно до заявленої [PERSON] вимоги визначити такий спосіб захисту її порушеного права як поновлення її на роботі в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» та зобов`язання ТОВ «Козацькі землі ЛТД» розглянути заяву [PERSON] від 12.03.2015 про звільнення її з посади оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» за власним бажанням відповідно до вимог КЗпП України. Щодо позовних вимог [PERSON] про зобов`язання відповідача видати їй трудову книжку, внести запис про її звільнення за власним бажанням у день видачі трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно зі ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. У даному випадку сторонами не заперечується той факт, що [PERSON] не була видана трудова книжка у день звільнення. Так, представник відповідача вказує, що трудова книжка [PERSON] при повторному її прийомі на роботу в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» не надавалась, а тому у відповідача вона відсутня, що унеможливило її видачу. Натомість, позивач наполягає, що вона надавала відповідачеві трудову книжку. В книзі обліку трудових книжок і вкладишів до них наявні такі записи: Під № 5 про дату прийому [PERSON] або заповнення трудової книжки чи вкладиша до неї - 05.04.2007, дату документа, на підставі якого прийнято працівника - 05.04.2007, та про дату видачі працівнику трудової книжки - 30.06.2010. Однак, підпис [PERSON] про отримання трудової книжки відсутній. Під № 13 про дату прийому [PERSON] або заповнення трудової книжки чи вкладиша до неї - 09.04.2013, дату документа, на підставі якого прийнято працівника - 09.04.2013, та про дату видачі працівнику трудової книжки - 13.02.2014. Однак, підпис [PERSON] про отримання трудової книжки відсутній, а у відповідній графі наявний запис про переведення. Під № 15 про дату прийому [PERSON] або заповнення трудової книжки чи вкладиша до неї - 14.02.2014, дату документа, на підставі якого прийнято працівника - 14.02.2014, та про дату видачі працівнику трудової книжки - 08.10.2014. Однак, підпис [PERSON] про отримання трудової книжки відсутній (копія книги міститься в матеріалах справи - т. 3 а.с. 146). Таким чином, виходячи із записів у книзі обліку трудових книжок, [PERSON] подавала трудову книжку ще під час її первинного прийняття на роботу. Однак, доказів її отримання дана книга обліку не містить ані після її першого звільнення з ТОВ «Козацькі землі ЛТД», ані після другого звільнення. Також книга не містить відміток, що трудова книжка [PERSON] не надавалась. Крім того, зазначаючи про те, що [PERSON] не надала трудову книжку, представник відповідача не посилається на відповідні докази цієї обставини. Так, представником відповідача не надано акту чи будь-якого іншого документа, який би складався працівниками кадрової служби підприємства у разі відмови [PERSON] надати трудову книжку. Також, ТОВ «Козацькі землі ЛТД» не зверталось до [PERSON] із будь-якими письмовими запитами про необхідність надання трудової книжки. Також, представником відповідача під час судового розгляду справи не було спростовано належними та допустимими доказами факту направлення на адресу [PERSON] листів від 08.10.2014 № 563 та від 27.05.2015 № 195, в яких їй пропонувалось з`явитись саме для отримання трудової книжки. Тому суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що трудова книжка станом на час звільнення [PERSON] з роботи не була у наявності в роботодавця ТОВ «Козацькі землі ЛТД», а також, що [PERSON] не надавала трудову книжку при її повторному прийнятті на роботу в ТОВ «Козацькі землі ЛТД». Таким чином, суд вважає доведеним факт не видачі [PERSON] трудової книжки у день звільнення. Доказів вручення [PERSON] трудової книжки станом на час розгляду даної справи судом також не надано. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У даному випадку наказ про звільнення [PERSON] було прийнято відповідачем 08.10.2014, і з того часу до розгляду судом даної справи трудова книжка [PERSON] не була видана. У п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 зазначено, що оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до інформації Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, [PERSON] після її звільнення з ТОВ «Козацькі землі ЛТД» продовжувала отримувати дохід від інших юридичних осіб. Крім того, [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 13.08.2002 (т. 2 а.с. 223). Даних про те, що [PERSON] намагалась працевлаштуватися на нову роботу, але їй було у цьому відмовлено, матеріали справи не містять. Також відсутні докази і того, що [PERSON] отримувала заробітну плату за будь-яким новим місцем роботи, або будь-які види соціальної допомоги. Отже, у даному випадку не підлягає врахуванню заробіток [PERSON] за новим місцем роботи. Тому, у даному випадку з ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто з 08.10.2014 по 24.09.2018 (відповідно до останнього уточнення позовних вимог [PERSON] , що були прийняті судом до розгляду до закінчення першого судового засідання у цьому складі суду). Розмір середнього заробітку суд обчислює виходячи із даних довідки ТОВ «Козацькі землі ЛТД» про середню заробітну плату [PERSON] за 2014 рік (т. 2 а.с. 36), а також відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 р. № 6-2807цс16. Згідно із довідкою ТОВ «Козацькі землі ЛТД» (т. 2 а.с. 36) розмір середньоденного заробітку [PERSON] склав 26,95 гривень. Кількість робочих днів за період з 8 жовтня 2014 р. по 31 жовтня 2014 року склала 18 днів, у листопаді 2014 р. - 20 днів, у грудні 2014 р. - 23 дні, у 2015 році - 250 днів, у 2016 році - 251 день, у 2017 році - 248 днів, у січні 2018 р. - 21 день, у лютому 2018 р. - 20 днів, у березні 2018 р. - 21 день, у квітні 2018 р. - 20 днів, у травні 2018 р. - 20 днів, у червні 2018 р. - 20 днів, у липні 2018 р. - 22 дні, у серпні 2018 р. - 22 дні, за період з 1 по 24 вересня 2018 р. - 16 днів, а всього - 992 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за вказаний період затримки розрахунку (час не видачі трудової книжки) становить 26,95 грн. х 992 днів = 26 734,40 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом із тим, позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання відповідача видати їй трудову книжку, внести запис про її звільнення за власним бажанням у день видачі трудової книжки не можуть бути задоволені судом, оскільки суд дійшов висновку про необхідність поновлення [PERSON] на роботі та зобов`язання відповідача розглянути її заяву про звільнення за власним бажанням, внаслідок чого ТОВ «Козацькі землі ЛТД» в процесі виконання рішення суду буде необхідно внести до трудової книжки [PERSON] , яка, як встановлено судом, перебуває саме у відповідача по справі, відповідні записи. Відтак, позовні вимоги про зобов`язання видати трудову книжку та внести до трудової книжки конкретний запис про звільнення за власним бажанням є такими, що заявлені передчасно. При вирішенні питання щодо стягнення з ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі суд виходить із того, що за період роботи з 01.12.2010 по 08.04.2013 (період фактичної роботи [PERSON], що оспорюється відповідачем) на користь [PERSON] відповідно до інформації Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області з боку ТОВ «Козацькі землі ЛТД» було проведено лише такі виплати: у 2 кварталі 2012 р. - 2 000,00 грн.; у 3 кварталі 2012 р. - 4 500 грн. Натомість, виходячи зі змісту трудового договору від 01.12.2010, сторонами було погоджено розмір заробітної плати - 1 500 грн. на місяць (т. 1 а.с. 141-142). У періоді з 01.12.2010 по 08.04.2013 [PERSON] відпрацювала 28 місяців і 6 робочих днів (у квітні 2013 р.). Таким чином, розмір заробітної плати, що повинен був бути виплачений [PERSON] за умовами трудового договору, складає 42 450 грн. (розрахунок: 1 500 грн. х 28 місяців + ((1 500 грн. + 1 500 грн.) / (20 робочих днів у лютому 2013 р. + 20 робочих днів у березні 2013 р.) х 6 робочих днів у квітні 2013 р.) = 42 450 грн.). Враховуючи часткову виплату позивачеві сум у 2 кварталі 2012 р. у розмірі 2000 грн. та у 3 кварталі 2012 р. - 4 500 грн., розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 35 950 грн. (42 450 грн. - 6 500 грн. = 35 950 грн.). Суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для застосування за заявою позивача (т. 2 а.с. 179) положень ч. 7 ст. 235 КЗпП України, згідно з якою при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. Так, предметом позову не є оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору. У даному випадку суд встановив, що [PERSON] у період з 01.12.2010 по 08.04.2013 виконувала роботу саме на підставі трудового договору від 01.12.2010, який суд визнав належним та допустимим доказом факту прийняття [PERSON] на роботу в ТОВ «Козацькі землі ЛТД». Тому, при розрахунку заборгованості по заробітній платі суд виходить саме із розміру заробітної плати, яку сторони трудового договору погодили у ньому. Відповідно до інформації Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області відповідач за весь період роботи [PERSON] здійснював їй такі виплати: у 2 кварталі 2012 р. - 2 000,00 грн.; у 3 кварталі 2012 р. - 4 500 грн.; у 2 кварталі 2013 р. - 1 709,64 грн.; у 3 кварталі 2013 р. - 1 759,68 грн.; у 4 кварталі 2013 р. - 2 470,76 грн.; у 1 кварталі 2014 р. - 1 988,57 грн.; у 2 кварталі 2014 р. - 1 957,50 грн.; у 3 кварталі 2014 р. - 1 972,50 грн.; у 4 кварталі 2014 р. - 1 654,16 грн. (т. 3 а.с. 51-57). При цьому, враховуючи, що [PERSON] було звільнено з роботи 08.10.2014, а не 12.03.2015, як вказує позивач в уточненій позовній заяві, і відповідно до змісту листа ТОВ «Козацькі землі ЛТД» від 23.03.2015 № 121 на адресу [PERSON] , виписки по рахунку позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», квитанції від 23.03.2015 про перерахування коштів, із [PERSON] проведено розрахунок на день звільнення шляхом перерахування на її картковий рахунок 23.03.2015 суми в розмірі 1 881,70 грн. (т. 1 а.с. 38, 41, т. 2 а.с. 173), та враховуючи здійснення виплат заробітної плати [PERSON] відповідачем протягом періоду роботи з 09.04.2013 по 08.10.2014, які підтверджено вищевказаною інформацією Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, суд доходить висновку, що за період роботи з 09.04.2013 по 08.10.2014 заборгованість по заробітній платі з боку відповідача перед [PERSON] була відсутня. Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що в даному випадку розрахунок заборгованості із заробітної плати слід проводити виходячи із розміру середньої заробітної плати у відповідних галузях економіки, оскільки у даному випадку відповідачем були надані довідки про її середню заробітну плату за 2013-2014 рр., відомості на виплату грошей (т. 2 а.с. 36-61), а до цього часу розмір заробітку регулювався умовами трудового договору від 01.12.2010. Отже, у частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 09.04.2013 по 12.03.2015 позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Також суд вважає необґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації за невикористану відпустку у сумі 9 000,00 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази не використання [PERSON] такої відпустки протягом всього періоду її роботи в ТОВ «Козацькі землі ЛТД». Крім того, довідкою ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 06.04.2015 № 18/08-29-17-05/33754312 про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «Козацькі землі ЛТД» встановлено, що [PERSON] було виплачено компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 850,66 грн. та вихідну допомогу при звільненні у сумі 660,00 грн. (т. 2 а.с. 73). Також суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання дій ТОВ «Козацькі землі ЛТД» такими, що порушують її трудові права, а саме щодо звільнення її з роботи, затримки у видачі трудової книжки і розрахунку при звільненні та відмови у звільненні за власним бажанням, оскільки зазначені вимоги не є належним способом захисту порушеного права позивача. Так, у ст. 16 ЦК України визначено способи захисту порушених прав, які можуть бути застосовані у цивільному судочинстві, серед яких відсутній такий спосіб як визнання дій особи такими, що порушують права позивача. Також такий спосіб захисту не передбачено КЗпП України, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин. У даному випадку юридичне значення для позивача мають саме наказ про її звільнення № 48/к від 8 жовтня 2014 р. та інші дії відповідача (щодо не видачі трудової книжки у день звільнення, не розгляду її заяви про звільнення за власним бажанням тощо), оцінку яким суд надав вище у даному судовому рішенні, та з приводу яких суд вважав за можливе частково задовольнити вимоги позивача. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., то суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як передбачено статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вказує позивач, моральна шкода, спричинена їй відповідачем, полягає у необхідності докладання додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, для чого знадобився тривалий час. Позивачу були спричинені моральні страждання, душевні та психічні хвилювання внаслідок того, що відповідач допустив порушення її трудових прав. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Однак, на переконання суду, при визначенні суми моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, позивач не в повній мірі врахувала положення пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. За таких обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає, що відповідною компенсацією позивачеві моральної шкоди буде сума у розмірі 5 000,00 гривень, яка визначена судом з урахуванням обсягу заподіяних моральних страждань, тривалості заподіяння моральної шкоди, необхідністю позивача докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, а також інших негативних наслідків. З огляду на викладене, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Підсумовуючи все вищевикладене, судом частково задовольняються позовні вимоги [PERSON] шляхом визнання незаконним та скасування наказу відповідача № 48/к від 8 жовтня 2014 р. про звільнення позивача з роботи з посади оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства», поновлення [PERSON] на роботі, зобов`язання відповідача розглянути заяву [PERSON] про звільнення з роботи від 12 березня 2015 р. за власним бажанням відповідно до вимог КЗпП України, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки з 8 жовтня 2014 р. по 24 вересня 2018 р. у розмірі 26 734, 40 грн., заборгованості по заробітній платі за фактично відпрацьований час з 1 грудня 2010 р. по 8 квітня 2013 р. у розмірі 35 950,00 грн., компенсації моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач в процесі розгляду справи понесла витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20 грн. за позовними вимогами немайнового характеру (про відшкодування моральної шкоди), які суд задовольнив частково, та витрати на оплату правової допомоги у розмірі 4 800,00 грн., які підтверджуються угодою про надання правової допомоги № 911 від 17.10.2016, актом виконаних робіт від 17.10.2016, квитанцією № 911 від 17.10.2016 на суму 4 800,00 грн., копіє свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Коваленка В.В. (т. 2 а.с. 118). У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У даному випадку відповідач не довів неспівмірність витрат на правову допомогу, понесених [PERSON] та не заявляв відповідного обґрунтованого клопотання про їх зменшення. Натомість, [PERSON] надала суду всі підтверджуючі документи, які відповідають вищезазначеним вимогам ЦПК України, в обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4 800,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4 800,00 грн., та зі сплати судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам про стягнення моральної шкоди (ч. 1 ст. 141 ЦПК України), що складає 27,56 грн. (551,20 х 0,05 = 27,56 грн.). Крім того, враховуючи, що позивач [PERSON] станом на час звернення до суду із даним позовом була звільнення від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин (п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції на час звернення до суду із даним позовом), тому з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини таких позовних вимог за ставками, що діяли на момент звернення до суду із даним позовом, що складає 1 114,04 грн. (2 позовні вимоги немайнового характеру - 0,2 мінімальної заробітної плати, 2 позовні вимоги майнового характеру - 1% від задоволеної суми позову). Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі; присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць.

Outcome: partial