Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом, з урахуванням поданих уточнень, до територіальної громади м.Чугуєва в особі Чугуївської міської ради Харківської області, в якому просила визнати за нею право власності на 13/25 частини земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, розташованої в м.Чугуєві по вул.Каляєва, 21 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]. В обґрунтування позову позивач вказала, що після смерті її батька, померлого 11 липня 2013 року, вона прийняла спадщину, звернувшись із заявою до нотаріальної контори, у звязку з чим їй було видано свідоцтво про право власності на 13/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в м.Чугуєві по вул.Каляєва,21, а в оформленні права власності на земельну ділянку було відмовлено, оскільки таке право не було зареєстровано за батьком. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали пояснення по суті позову відповідно до вищевикладеного, просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач до залу судового засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Залучена судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. 11 липня 2013 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ВЛ №396271 (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 13/25 частки житлового будинку, що знаходиться в м.Чугуєві по вул.Каляєва, 21 Харківської області та надвірних будівель, яка була прийнята дочкою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 вересня 2014 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7 -9). Постановою від 18 листопада 2014 року нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Харківська область, м.Чугуїв, вул.Каляєва, оскільки вказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності у гр.[PERSON] та [PERSON], частки даної земельної ділянки між співвласниками не визначені (а.с.14). Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №098439 [PERSON] померла 18 листопада 2006 року (а.с.71). Відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯА №454995, [PERSON] та [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,1га по вул.Каляєва 21 в м.Чугуєві (а.с.11). Як свідчить даний державний акт про право власності на землю, частки [PERSON] та [PERSON] у праві власності на земельну ділянки визначені не були, отже вказана земельна ділянка, за приписами статті 368 ЦК України, була їх спільною сумісною власністю. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1225 ЦК України, пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», пункту 3.5 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.13 №24-753/0/4-13, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право встановлювальним документом. Згідно статті 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину, оформленого на імя спадкодавця [PERSON], спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 13/25 часток приватизованої земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, розташованої в м.Чугуєві по вул.Каляєва, 21, що належать [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №454995. Однак, державний акт серія ЯА №454995, на який послався нотаріус при оформленні свідоцтва про право на спадщину на імя [PERSON], не містить жодних відомостей щодо належності спадкодавцеві [PERSON] 13/25 частки земельної ділянки в м.Чугуєві по вул.Каляєва, 21. Як вище вказано, дана земельна ділянка належала співвласникам на праві спільної сумісної власності без визначення часток. Згідно статтям 125, 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент оформлення державного акту про право власності на землю серія ЯА №454995 і на момент смерті спадкодавця [PERSON]), право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Оскільки, відповідно до вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України, єдиним документом, що посвідчує право власності на землю [PERSON] є державний акт, а відомості вказані в свідоцтві про право на спадщину, оформленому на імя [PERSON] щодо належності йому 13/25 частки земельної ділянки по вул.Каляєва в м.Чугуєві Харківської області, не відповідають даним первинного документа державного акту серія ЯА №454995, який підтверджує право власності на земельну ділянку спадкодавця [PERSON], суд не приймає дане свідоцтво про право на спадщину як належний доказ виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності на 13/25 частки земельної ділянки по вул.Каляєва, 21 в м.Чугуєві і приходить до висновку, що до спадкоємця [PERSON] відповідно до статті 1218 ЦК України перейшли ті права та обовязки, які належали його матері - спадкодавцю [PERSON] : право спільної сумісної власності на земельну ділянку по вул.Каляєва, 21 в м.Чугуєві, що підтверджується відомостями, які містяться в державному акті про право власності на землю серія ЯА №454995. Саме дане право після смерті [PERSON] й успадкувала його дочка позивач по справі [PERSON], що відповідає положенням статті 1218 ЦК України й узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі за №6-164цс12, ухваленої з підстав, передбачених ч.1 ст.355 ЦПК України, яка відповідно до\~ст.360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для суду, що застосовує у своїй діяльності нормативно-правовий акт, де міститься зазначена норма права, згідно якої, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння і користування спадковим майном, виникають з часу відкриття спадщини, а право розпорядження нерухомим спадковим майном з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до пункту 3.4 Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.13р. №24-753/0/4-13, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись до суду з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. За змістом статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом були створені необхідні умови позивачу для представлення необхідних доказів, розяснені права позивача, а також обовязок подання суду таких доказів і доведення їх переконливості. Позовних вимог щодо визначення частки майна, належної померлому у праві спільної сумісної власності позивачем не заявлялось, а суд, відповідно до статті 11 ЦПК України, позбавлений можливості самостійно визначати обсяг і виходити за межі заявлених позивачем вимог. На підставі викладеного, всебічно, повно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази, суд не вбачає підстав для задоволення позовної заяви.

Outcome: dismissed