Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до свого батька, [PERSON], з вимогою про стягнення аліментів на своє утримання у зв'язку з навчанням у Навчально-науковому інституті іноземних мов Черкаського національного університету імені Б. Хмельницького. Позивачка посилається на те, що її мати, [PERSON], надає їй допомогу, а батько, [PERSON], сплачував аліменти до досягнення нею повноліття та наразі не надає допомогу, хоча має таку можливість, тому на підставі ст.199 СК прохає стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно до 30 червня 2020 року, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У судове засідання позивачка не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, надала суду заяву, згідно якої прохала провести розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач визнав позов частково, надав суду заперечення, згідно яких, погодився сплачувати аліменти у розмірі 1/8 частини його заробітку, послався на погіршення стану здоров'я та необхідність стаціонарного лікування кожен рік, про що надав відповідні документи. Крім того, прохав справу розглядати без його участі. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження [ADDRESS] свідоцтва про народження [ADDRESS], свідоцтва про розірвання шлюбу [ADDRESS] [PERSON] та відповідач по справі, [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.1996 року по 29.10.2002 року, від шлюбу вони мають доньку, позивачку по справі, [PERSON] [INFO]. Наразі позивачка є повнолітньою та згідно довідки від 05.07.2017 року № 824, навчається за державним замовленням на першому курсі Навчально-наукового інституту іноземних мов Черкаського національного університету імені Б. Хмельницького, форма навчання - денна. Термін навчання становить 4 роки, а саме з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. Згідно довідки № 493 від 22.12.2017 року, стипендію позивачка не отримує, оскільки отримані нею бали за навчальні дисципліни нижче рейтингових. Крім того, згідно довідки від 26.12.2017 року № 154, позивачка проживає в гуртожитку [ADDRESS] Плата за проживання в гуртожитку за 2017-2018 навчальний рік становить 5480 грн, наразі нею внесена оплата за проживання у першому семестрі у розмірі 2360 грн. Інші докази на необхідність матеріальної допомоги позивачкою не надані, зі змісту позову вбачається, що сама вимога обґрунтовується формальним її пред'явленням та без конкретизації, на які саме потреби вона необхідна. Згідно наданих відповідачем заперечень та документів, [PERSON] отримав побутову трамву 12.06.1989 року, переніс хірургічне втручання у вигляді пластики передньої хрестоподібної зв'язки та наразі продовжує лікування, у тому числі і стаціонарне, згідно лікарських довідок від 05.01.2018 року. Стаття 199 СК України вказує, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до абз.1 п.20 ППВСУ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ч.3 ст.12 ЦПК України вказує, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.4 вказаної статті містить застереження, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне. Ч.1 ст.182 СК України вказує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд критично ставиться до вимоги стягнення аліментів у заявленому позивачкою розмірі з огляду на його необґрунтованість та недоведеність, оскільки вона навчається за державним замовленням, тобто за рахунок держави, має можливість в певній мірі забезпечувати себе самостійно шляхом належного вивчення навчальних дисциплін для отримання стипендії, не навела та не обґрунтувала будь-які інші витрати, крім оплати гуртожитку, для покриття яких їй необхідне додаткове утримання. Крім того, суд враховує вказаний самою позивачкою факт надання їй утримання матір'ю. Суд приймає до уваги та визнає як одну з підстав саме часткового задоволення позову стан здоров'я відповідача, його необхідність у коштах для продовження лікування. Крім того, не підлягає задоволенню позовна вимога в частині мінімального розміру аліментів, а саме не нижче 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки СК України не містить мінімальної межі аліментів для повнолітньої особи, яка продовжує навчання. Таким чином, суд вважає, що задоволення позовних вимог у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача буде справедливим та таким, що в достатній мірі забезпечить право позивачки на утримання на час навчання. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial