Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.03.2012 р. між нею та ПАТ «Банк «Таврика» було укладено договір банківського вкладу № В N001394 із видачею ощадного депозитного сертифіката на пред'явника. Відповідно до умов договору позивач передав банку, а останній прийняв грошові кошти у сумі 70 000,00 грн. строком розміщення до 17.12.2012 р. з процентною ставкою по вкладу у розмірі 23,2%По закінченню строку дії договору позивач 17.12.2012 р. звернувся до банку з вимогою про повернення коштів та отримав категоричну відмову у зв'язку із прийняттям рішення НБУ про позапланової перевірки банку, а в подальшому - призначенням тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Таврика» з призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на тимчасову адміністрацію. Позивач вважає дії банку, Уповноваженої особи щодо відмови в поверненні коштів незаконними та просить суд визнати дії ПАТ «Банк «Таврика» в частині відмови у поверненні суми вкладу по договору банківського вкладу № В N001394 незаконними, визнати бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика» Соловйової Наталії Анатоліївни в частині неповернення по строку закінчення суми вкладу по договору банківського вкладу № В N001394 в період дії тимчасової адміністрації незаконною, визнати нечинним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Соловйової Наталії Анатоліївни стосовно не включення [PERSON] до списку вкладників ПАТ «Банк «Таврика», які мають право на відшкодування коштів за вкладом Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000,00 гривень), поновити строк на внесення відповідних змін стосовно включення [PERSON] до списку вкладників ПАТ «Банк «Таврика», які мають право на відшкодування коштів за вкладом Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000,00 гривень) та виплату суми гарантування вкладів з визначеною сумою у розмірі 82 379,69 грн., зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Соловйову Наталію Анатоліївну внести відповідні зміни стосовно включення [PERSON] до списку вкладників ПАТ «Банк «Таврика», які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 00,00 гривень), зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Соловйову Наталію Анатоліївну передати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб список з включенням [PERSON], як вкладника ПАТ «Банк «Таврика», який має право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, з визначеною сумою у розмірі 82 379,69 гривень, про що письмово повідомити [PERSON], відповідно до ст. 202, 233 ЦК України визнати не дійсною заяву [PERSON] від 19.04.2013 року, стосовно включення до реєстру кредиторів ПАТ «Банк «Таврика» та зобов'язати Уповноважену особу Флнду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Соловйову Наталію Анатоліївну, внести зміни до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Банк «Таврика» та включити [PERSON] із черги задоволення вимог кредиторів. В подальшому позивач, її представник змінювали звої вимоги. Остаточно просили суд: визнати дії ПАТ «Банк «Таврика» в частині не проведення процедури погашення сертифікату на пред'явника (по п. 3.1.2 Договору), виданого у зв'язку з укладанням Договору банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного (ощадного) сертифікату на пред'явника № В N001394 укладеного 12.03.2012 р., який 17.12.2012 р. закінчив термін дії по строку, до введення 21.12.2012 р. тимчасової адміністрації, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - незаконними, визнати дії ПАТ «Банк «Таврика» в частині відмови у поверненні суми вкладу по договору банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного (ощадного) сертифікату на пред'явника № В N001394 укладеного 12.03.2012 р., який 17.12.2013 р. закінчив термін дії по строку, до введення 21.12.2012 р. тимчасової адміністрації, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб незаконними, визнати не дійсним та таким, що укладений позивачем під впливом обману з боку ПАТ «Банк «Таврика», договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного (ощадного) сертифікату на пред'явника № В N001394 укладений 12.03.2012 р., визнати строковим договором банківського рахунку, як укладеного 12.03.2012 р. між позивачем та ПАТ «Банк «Таврика» по квитанції № 17089 від 12 березня 2012 р. у зв'язку із визнанням недійсним та таким, що укладений під впливом обману, договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного (ощадного) сертифікату на пред'явника № В N001394 укладеного 12.03.2012 р., визнати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» щодо не включення позивача до списку вкладників ПАТ «Банк «Таврика», які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000,00 гривень) не чинним, поновити строк на внесення відповідних змін стосовно включення позивача до списку вкладників ПАТ «Банк «Таврика», які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000,00 гривень), та виплати суми гарантування вкладів з визначеною суму у розмірі до 200 000,00 грн., вважаючи його не пропущеним; зобов'язати уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» внести відповідні зміни стосовно включення позивача до списку вкладників ПАТ «Банк «Таврика», які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000,00 гривень); зобов'язати уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» передати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб список з включенням позивача, як вкладників ПАТ «Банк «Таврика», які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, з визначеною сумою у розмірі до 200 000,00 грн. про що письмово повідомити позивача; визнати недійсною письмову заяву позивача стосовно включення до реєстру кредиторів ПАТ «Банк «Таврика» та зобов'язання уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика», внести зміни до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Банк «Таврика», - як такі, що підпадають під право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до 200 000 грн. 14 квітня 2014 р. провадження по справі в частині вимог позивача до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб закрито. В судовому засіданні позивач, представник [PERSON] підтримали позов просили задовольнити з підстав зазначених в позові. Пояснили, що банк не мав права обмежувати позивача в праві користування своїми грошима після закінчення строку дії договору, зважаючи на те, що тимчасову адміністрацію в Товаристві було введено після закінчення строку дії укладеного між сторонами договору. Крім того, відсутність достовірної інформації щодо гарантування вкладів є порушенням прав споживача і свідчить про введення позивача, який не має відповідних знань, в оману стосовно укладеного договору. Представник ПАТ «Банк «Таврика» заперечував щодо задоволення позову. Зазначив, що на момент звернення позивача до банку з вимогами повернути грошові кошти в банку вже були фінансові проблеми, і як наслідок за рішенням НБУ було вжито відповідних заходів впливу до ПАТ «Банк «Таврика», що унеможливлювало виконання ним зобов'язань по поверненню коштів. Щодо вимоги визнання недійсним договору банківського вкладу представник пояснив, що правочин, як роз'яснює Пленум Верховного Суду України, визнається вчиненим під впливом обману у випадках навмисного введення сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, при цьому обман стосовно мотиву - спонукання особи до вчинення правочину не має істотного значення. Жодного доказу які б підтверджували факт введення позивача в оману банком не надано. Також пояснив, що відсутні і підстави для визнання укладеного між сторонами договору договором строкового банківського вкладу. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні також заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що заявлені [PERSON] вимоги в частині визнання дій банку неправомірними не відповідають положенням ст. 16 ЦК України, а саме способом захисту цивільних прав та інтересів. Крім того зазначив, що твердження позивача щодо її необізнаності про непоширення гарантій Фонду на вклади, підтверджені ощадними (депозитними) сертифікатами, а отже договір було укладено під впливом обману є необґрунтованими. Норма щодо того, що даний вид вкладу не гарантується фондом міститься в 4 ст. 26 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і в свою чергу не знання законів, відповідно до ст. 68 Конституції України не звільняє особу від відповідальності. Жодного доказу, що позивач був введений банком в оману не надано. Вимога стосовно визнання договору договором банківського вкладу також, як пояснив представник, є необґрунтованою з підстав відсутності доказів щодо удаваності укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк «Таврика» договору. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача та третьої особи, суд приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що 12.03.2012 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» було укладено договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника В N001394. Відповідно до п.1.2. договору, вкладник 12.03.2012 року вносить (переказує) грошові кошти у готівковій або безготівковій формі відповідно до чинного законодавства України, а банк залучає на відкритий вкладнику рахунок для обліку розміщених ощадних (депозитних) сертифікатів №3320054, особовий рахунок [NUMBER] суму вкладу, у розмірі 70 000,00 грн. Згідно до п.1.3. Договору, банк на суму внесених (переказаних) в готівковій або безготівковій формі грошових коштів видає відповідно до акту прийому-передачі Вкладнику купонний ощадний сертифікат на пред'явника. Як свідчить акт прийому-передачі від 12.03.2012 року відповідач передав, а позивач прийняв ощадний сертифікат. За договором банківського вкладу (депозиту), відповідно до ст. 1058 ЦК України, одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. В свою чергу з приписами ст. 1065 ЦК України ощадний (депозитний) сертифікат підтверджує суму вкладу, внесеного в банк, і права вкладника (володільця сертифіката) на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом, у банку, який його видав. Як вбачається з умов договору, і не оспорюється стронами, строк дії укладеного між договору, а саме строк розміщення сертифікату на зберігання встановлений сторонами - 17.12.2012 р. Процентну ставку - по вкладу сторони встановили на рівні 23,2 %. Відповідно до Рішення № 33 від 20.12.2013 р., прийнятого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з 21.12.2012 р. розпочато здійснення ліквідаційної процедури ПАТ «Банк «Таврика». Як свідчать матеріали справи, позивач після закінчення строку дії договору звернувся до ПАТ «Банк «Таврика» з вимогою повернення суми вкладу і нарахованих за ним процентами. Грошові кошти позивачеві повернуті не були. Також, як встановлено у судовому засіданні згідно до Постанови Правління Національного банку України № 548 від 20.12.2012 р., відповідача було віднесено до категорії неплатоспроможних та відповідно до Постанови Правління Національного банку України № 97 від 20.03.2013 р., у відповідача було відкликано банківську ліцензію. Положеннями ст. 44 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. В свою чергу згідно із ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, розміщує інформацію про це на офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Також відповідно до положень ст. 26 Закону«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення про відкликання ліцензії та ліквідації банку. В судовому засіданні позивачем не заперечувалась та обставина, і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] визнано кредитором банку та відповідно до ч. 5 ст. 49 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів та підлягає задоволенню сумі 82 393,01 грн. згідно д 7 черговості, що відповідає ч. 1 ст. 52 Закону. Як вбачається з матеріалів справи у відповідача було відкликано банківську ліцензію 20.03.2013 року відповідно до Постанови Правління Національного банку України № 97 від 20.03.2013 р., в той час, як строк дії договору встановлений сторонами - 17.12.2013 р., а тому позивач просить суд визнати дії банку в частині не проведення погашення сертифікату, відмови повернути вклад незаконними. Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В свою чергу, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання зобов'язання в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення, 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що між [PERSON] та ПАТ «Банк «Таврика» виникли правовідносини, що регулюються положеннями книги 5 Цивільного кодексу України - Зобов'язальне право, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги в частині визнання дій банку неправомірними не відповідають положенням ст.16 ЦК України, а тому не знаходить підстав для їх задоволення. Що стосується позовних вимог в частині визнання недійсним та таким, що укладений під впливом обману договору банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника В N001394, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Пленум Верховного суду України в своїй постанові №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином обов'язок доведення обставини, що є підставою для визнання недійсним договору покладається на позивача. Посилання позивача, його представника на відсутність у [PERSON] відповідної освіти, щоб надати належну оцінку рекламним буклетам відповідача, скріншотам, які розміщувались на відповідних сайтах, на думку суду не свідчать про наявність умислу банку на введення позивача в оману щодо обставин, які впливають на укладання договору. Крім того слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, зважаючи на те, що позивачем, його представником не надано жодних належних доказів щодо вчинення відповідачем дій, які були б направлені на введення позивача в оману, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню і вимога [PERSON] в частині визнання договору укладеного між сторонами 12.03.2012 р. договором банківського вкладу, оскільки укладений правочин відповідає умовам, які є суттєвими для договору даного виду, умови узгоджені сторонами. Крім того, в розумінні положень ст. 235 ЦК України сторони можуть регулюватися правилами правочину , які вони насправді вчинили, за умови удаваності правочину. Правові ж підстави для визнання договору банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника В N001394 укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк «Таврика» 12.03.2012 р. договором банківського вкладу відсутні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed