Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 16.11.2015 р. просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, а саме: квартиру № 2, яка розташована у житловому будинку № 24-А по вулиці Бориса Тена у місті Житомирі; гараж № 2399-А, що за адресою: м. Житомир, пров. 3-й Транзитний, 69, ГК «Восход»; автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Transporter, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]; автомобіль марки SKODA, модель Fabia, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]; 20 % особистої частки засновника ТОВ «Радіант» [PERSON] і половину одержаних ним доходів (дивідендів). Крім того, просить визнати право власності на вказану квартиру за сторонами по ? частині кожному, залишити у власності відповідача вищезгадані два автомобіля і гараж, при цьому стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за свою частку у спільній власності подружжя у сумі 82270 грн., а також стягнути з відповідача половину одержаних ним дивідендів у звязку із існуванням у нього корпоративних прав ТОВ «Радіант». /а.с. 214-215/ При цьому, [PERSON] посилається на те, що наведене вище рухоме та нерухоме майно придбане сторонами у період шлюбу. У судовому засіданні, яке відбулось 17.11.2015 р., [PERSON] та її представник заявлені позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позові, та просили його задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі та в їх задоволенні просили відмовити. Директор ТОВ «Радіант» [PERSON] у судовому засіданні вказав на те, що відповідач як учасник товариства - інших доходів, крім заробітної плати, не отримував, що квартира № 2 у житловому будинку № 24-А по вулиці Бориса Тена у місті Житомирі придбана фактично ТОВ «Радіант» для здійснення підприємницької діяльності, що товариство видає грошові кошти для сплати кредиту, а тому у задоволені позову просив відмовити. /а.с. 227-233/ Відповідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Зі змісту копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 28.09.1990 р. Житомирський міський відділ РАЦС зареєстрував шлюб між [PERSON] та [PERSON] за актовим записом № 2223. /а.с. 5/ Згідно копії договору купівлі-продажу за № 18232 встановлено, що 28.11.2007 р. [PERSON] було придбано квартиру № 2, яка розташована у житловому будинку № 24-А по вулиці Бориса Тена у місті Житомирі. /а.с. 7-8/ Крім того, як встановлено у судовому засіданні сторони по справі у період перебування в зареєстрованому шлюбі придбали два автомобіля: марки VOLKSWAGEN, модель Transporter, д.н.з. [NUMBER], та марки SKODA, модель Fabia, д.н.з. [NUMBER], право власності на які було зареєстровано за відповідачем. /а.с. 10/ Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ТП № 054982 вказаний вище шлюб 30.07.2012 р. був розірваний. /а.с. 6/ Згідно ст. 61, ч. 1 ст. 70, ч.ч. 1, 2, 4-5 ст. 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно п.п. 24, 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що квартира та 2 автомобілі набуті подружжям у період шлюбу, суд приходить до висновку, що воно є спільним майном подружжя та підлягає поділу порівну між сторонами. При цьому, враховуючи, що відповідач категорично заперечує проти сплати вартості частини майна, а також не вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти, суд на підставі п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визнає за позивачем право власності на ? частину двох спірних автомобілів та залишає їх у спільній частковій власності колишнього подружжя без стягнення їхньої вартості на користь позивача. Також судом при визнанні права влансоті на автомобіль VOLKSWAGEN Transporter, д.н.з. AM 0986 АВ, кузов № [NUMBER], враховано, що на підставі довіреності від 21.02.2012 р. (а.с. 186) вказаний автомобіль переданий в експлуатацію із правом розпорядження третім особам. Однак із довідки РЕР ДАЇ УМВС України в Житомирській області вбачається, що даний автомобіль з реєстрації не знятий та рахується за [PERSON] (а.с. 10). У судовому засіданні 17.11.2015 р. відповідач підтвердив, що станом на 17.11.2015 р. автомобіль не знятий з реєстрації. В свою чергу, довіреність за своєю сутністю не є договором купівлі-продажу, а тому станом на момент прийняття рішення дане рухоме майно є спільним майном подружжя. Доводи відповідача та директора ТОВ «Радіант» в частині того, що спірна квартира придбана за кредитні кошти, у звязку із чим був отриманий кредит в ПАТ КБ «Приватбанк» відхиляється судом, оскільки як вбачається із договору купівлі-продажу квартири, остання придбана [PERSON] 28.11.2007 р. (а.с. 7), а договір про іпотечний кредит укладений між позичальником ([PERSON]В.) та банком лише 30.11.2007 р. При цьому згідно п. 1.4 договору про іпотечний кредит останній наданий для поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 141) У подальшому спірна квартири передана банку в іпотеку як забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором. (а.с. 148-151) Із пояснень учасників судового засідання випливає, що дійсно у квартирі №2 здійснюється господарська діяльність ТОВ «Радіант», за кредитні кошти був закуплений товар та устаткування, тощо. При цьому погашення кредиту вібувається за рахунок грошових коштів ТОВ «Радіант» (а.с. 163-185). Згідно п. 28\~постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» згідно \~ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до\~статутного\~фонду господарського товариства не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Суду не надано належних доказів того, що квартира є власністю ТОВ «Радіант». За викладених обставин суд приходить до висновку, що вказана квартира є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між сторонами. При чому судом не розподіляються обовязки сторін щодо сплати кредитних коштів, оскільки кредит отриманий на споживчі цілі, а не для придбання квартири в інтересах сімї. Зі змісту довідки ТОВ «Радіант» від 16.11.2015 р. вбачається, що у період 2012-2014 рр. [PERSON] інших доходів, крім заробітної плати не отримував. (а.с. 222) Вказана довідка підписана повноважними особами та скріплена печаткою ТОВ «Радіант». У судовому засіданні директор ТОВ «Радіант» підтвердив, що будь-яких дивідендів від корпоративних прав у товаристві [PERSON] не отримував. На підставі викладеного, позовні вмоги в частині стягнення половини дивідендів, отриманих [PERSON] як учасником ТОВ «Радіант», задоволенню не підлягають. У матеріалах справи міститься лист-повідомлення Голови ГК «Восход» про те, що за громадянином [PERSON] числиться гараж № 2399-А. (а.с. 9) Проте документів, які б підтверджували зареєстроване у відповідності до чинного законодавства право власності [PERSON] на даний гараж, відсутні. За викладених обставин гараж не підлягає розподілу між подружжям. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому, згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: partial