Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів, у якому просила стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики у загальному розмірі 1263180 (один мільйон двісті шістдесят три тисячі сто вісімдесят) гривень, а також просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики у розмірі 48\~000 (сорок вісім тисяч) гривень, посилаючись на те, що у грудні 2011 року вона позичила [PERSON], [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті у сумі 78000 доларів США, поручителем боржників у межах 48 000 грн. виступила [PERSON], боржники грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернули, поручитель також відмовився від виконання обовязку щодо погашення заборгованості. Позивач вказує на ту обставину, що частково суму боргу повернуто Рішеннями Приморського районного суду міста [PERSON], однак не в повному обсязі, як те передбачено діючим законодавством, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивачка у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, у наданій до суду письмовій заяві представник позивачки позов підтримав повністю, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, від її представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. У заяві представник [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на пропуск строку на звернення до суду за захистом порушеного права. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися, заперечень на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідачі не висловили. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без здійснення технічного фіксування судового процесу, що відповідає положенням ч.4 ст.169, ст.ст.158, 197 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2011 року [PERSON] позичила [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті у сумі 78\~000 доларів США, що станом на день передачі коштів за офіційним курсом НБУ (8 гривень за 1 долар США) становило 624\~000 грн. 00 коп. На підтвердження факту отримання вказаних коштів сторони уклали письмовий договір позики та відповідачі надали власноруч написану розписку. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року у цивільній справі № 522/3679/13 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу позовні вимоги [PERSON] задоволені, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на користь [PERSON] 624\~000,00 грн. та судові витрати у сумі 3670,40 грн., Рішення суду набрало законної сили 06 травня 2014 року. Грошові кошти передавались під розписку та повинні були бути повернуті до 26 серпня 2013 року. Фактично грошові кошти були отримані позивачкою лише під час примусового виконання вказаного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року 02 лютого 2016 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою та 3% річних за період з 26 серпня 2013 року по 02 жовтня 2014 року. Вказане рішення суду набрало законної сили 02 червня 2015 року. 26 грудня 2011 року між [PERSON], як поручителем, та позивачкою, як кредитором, було укладено договір поруки згідно умов якого [PERSON] відповідає перед [PERSON] за своєчасне повернення [PERSON] кредитору позичених грошових коштів відповідно до умов договору позики від 26 грудня 2011 року. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Правовідносини, що склались між позивачкою та [PERSON], [PERSON] врегульовуються § 1 Глави 71 ЦК України. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 2 цієї статті передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Укладення договору позики та передача предмету позики грошових коштів в іноземній валюті (доларах США) підтверджується розпискою написаною власноруч [PERSON] та її чоловіком - [PERSON] В обумовлений строк [PERSON] та [PERSON] грошові кошти позивачці не повернули. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Частиною 2 ст.524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до частини 2 цієї статті передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобовязані повернути позивачці грошові кошти у гривні, у сумі, що еквівалентна 78\~000 доларам США за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу. Відповідачі зобовязані повернути позивачці грошові кошти у сумі, що еквівалента 78\~000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день подання цього позову 78\~000 доларів США х 24,81 гривень курс встановлений НБУ по відношенню до національної валюти України Гривні за 100 доларів США, тобто 1935180,00 гривень. Частину заборгованості у сумі 624000,00 грн. відповідачами повернуто. Разом з тим, оскільки відповідачі отримували за договором позики грошові кошти в іноземній валюті у сумі 78\~000 доларів США, сума, яка не була повернута позивачці, становить 1311180 гривень (1935180 гривень 624\~000 гривень). Враховуючи, що грошові кошти були отримані [PERSON] за згодою її чоловіка [PERSON], з огляду на положення ст.541 ЦК України, відповідачі несуть солідарну відповідальність за повернення позики. Щодо позовних вимог до [PERSON], суд виходисть з наступного. Згідно умов п.3 договору поруки, [PERSON] поручилась перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку вказаного в п.1 договору поруки від 26 грудня 2011 року, у межах суми 48000,00 гривень. Відповідно до умов позики від 26 грудня 2011 року грошові кошти повинні бути повернуті позивачу в строк до 26.08.2013 року, отже вказаний строк і є строком виконання основного зобов'язання й позивач був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячний\~строк підлягає обрахуванню від дати 27.08.2013 року. Отже, шестимісячний строк для звернення до суду із відповідним позовом про стягнення сплинув 27.02.2014 року, при цьому позивачка звернулась до суду з даним позовом до поручителя [PERSON] лише 01.07.2017 року, тобто після спливу встановленого ч.4\~ст.559 ЦК України шестимісячного строку, перебіг якого у даному разі почався 27.08.2013 року, тому вимоги позивачки до поручителя задоволенню не підлягають у звязку з пропуском строку позовної давності. Вказана правова позиція цілком узгоджується із позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-1077цс15, яка є обовязковою для усіх судів. З іншими вимогами позивачка не зверталася, жодних доказів на спростування зазначених позивачкою обставин відповідачі до суду не надали. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням заявлених вимог та наданих доказів, на підставі вказаних норм Закону, суд вважає вимоги до [PERSON] та [PERSON] законними й обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню на користь позивачки 8640,00 грн. понесених нею та документально підтверджених судових витрат.

Outcome: partial