Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про право на реєстрацію місця проживання. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 1/4 частини житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами № 76, що по вул. Жовтневій у с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області. Іншими співвласниками вказаного будинковолодіння є [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі. 30.03.2016 року вона знялася із реєстрації місця проживання у [INFO], оскільки має намір проживати та зареєструватись у частині будинку за вищевказаною адресою, який належить їй. Однак відповідачі не надають згоди на реєстрацію місця її проживання у вказаному будинку, що стало причиною відмови у такій реєстрації Прилуцькою сільською радою Ківерцівського району Волинської області. Просить суд визнати за нею право на реєстрацію в житловому будинку з господарсько-побутовими спорудами № 76 по вул. Жовтневій у с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області без згоди інших співвласників. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала, не заперечує, що позивач має право власності на частину будинковолодіння. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, заяв про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/4 частини житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, що в с. Прилуцьке по вул. Жовтневій, 76 Ківерцівського району Волинської області згідно з рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.05.2014 року (а.с. 4-5) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.06.2015 року (а.с. 6). Позивач [PERSON] зверталась до Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області із заявою про реєстрацію місця проживання 06 квітня 2016 року (а.с. 8), однак їй було відмовлено на підставі абз. 2 п. 11 Правил здійснення реєстрації місця проживання, затверджених КМУ від 02.03.2016 року № 207 у звязку з тим, що нею не подано необхідної інформації, тобто не вказано дані щодо згоди/не згоди інших співвласників на реєстрацію місця проживання (а.с. 9). Відповідно до п. 2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077, для реєстрації місця проживання необхідно подати до територіального підрозділу ДМС України, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання. Аналогічне положення міститься у п.п. 4 п. 18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року, відповідно до якого для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, права на реєстрацію за особою користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласника житла, наймача та членів його сімї. Таким чином, для реєстрації місця проживання власника або співвласника житлового приміщення згода інших співвласників не потрібна. У разі ж реєстрації місця проживання особи, що не є власником або співвласником житла, необхідна згода його власника або всіх співвласників. Відповідно до ст.ст. 316, 321, 328 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. В контексті вищезазначеної норми статті, надання в користування приміщення, що в спільній сумісній власності проживання в ній осіб, реєстрація члена сімї одного із співвласників передбачає обовязкову згоду інших співвласників, що знайшло своє відображення і в Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Статтею 19 Конституції України, передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно ст. 14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органи влади АРК або органу місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб. Зі змісту даної статті вбачається, що даний перелік захисту прав та інтересів є вичерпним, та не передбачає такого способу захисту цивільних прав, як надання згоди на реєстрацію будь-якої особи так і надання згоди на реєстрацію без згоди інших співвласників. З урахування встановленого та відповідно до положень вказаних вище норм законодавства та з урахування вичерпного переліку захисту цивільних прав та інтересів, які зазначені в ст. 16 ЦК України, суд приходить до висновку, що позивачем невірно вибраний спосіб захисту своїх прав та інтересів, а тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed