Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 січня 1994 року помер її та відповідача батько, [PERSON], а 31 січня 2015 року померла мати [PERSON]. 15 серпня 2013 року [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно, що буде їй належати на день смерті, заповіла своїй дочці [PERSON], що підтверджується заповітом зареєстрованим в реєстрі за №74 та посвідчено секретарем виконкому Буківської сільської ради. Непрацездатною за станом здоров'я на день смерті спадкодавця була дочка відповідач по справі, [PERSON], яка має право на обов'язкову частку в спадщині. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по вулиці Миру, 47, в с. Букове Виноградівського району Закарпатської області, який зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Виноградівською районною державною адміністрацією від 27.12.2000 року на підставі розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації від 25.12.2000 року. Позивачем прийнято спадщину. В свою чергу відповідачем спадщину не прийнято. В липні 2017 року позивачка звернулась до державного нотаріуса для видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно за заповітом. 14 липня 2017 року державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу та реєстрації в державному реєстрі речових прав. Таким чином, враховуючи те, що відсутній оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно, позивач звертається з позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що 01 січня 1994 року помер батько позивачки [PERSON], а 31 січня 2015 року померла мати - [PERSON] (а.с.9-10). За життя 15 серпня 2013 року [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно, що буде їй належати на день смерті, заповіла своїй дочці [PERSON], що підтверджується заповітом зареєстрованим в реєстрі за №74 та посвідчено секретарем виконкому Буківської сільської ради (а.с.11). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по вулиці Миру, 47, в с. Букове Виноградівського району Закарпатської області, який зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Виноградівською районною державною адміністрацією від 27.12.2000 року на підставі розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації від 25.12.2000 року (а.с.14,18). Оригінал якого втрачено. За ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Про відмову від спадщини спадкоємець може заявити протягом строку, встановленого для її прийняття. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на час смерті матері постійно проживала з ним, вважається такою, що прийняла спадщину. Дана обставина стверджується довідкою сільської ради № 365 від 15.08.2017 року. Відповідач, як спадкоємець першої черги на частку у спадковому майні не претендує, спадщину не прийняв (а.с.27). Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позивач є таким, що прийняв спадщину, що відкрилася на день смерті спадкодавця, до складу якої ввійшло нерухоме майно, відтак вона зобовязана отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак, згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мінюсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та [PERSON] із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача набуте шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту обраним способом, передбаченим законом. Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved