Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини -[PERSON], [INFO]. Зазначає, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню доньку [PERSON], яка мешкає разом із матір»ю. Шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2014 р. Фактично ж шлюбні відносини було припинено з грудня 2013 р. з цього часу батько жодного разу не бачив доньку. [PERSON] жодним чином не приймає участі у вихованні доньки, її утриманні та розвитку. Своїм батьком дитина вважає другого чоловіка позивача і саме він виховує [PERSON]. Відповідач фактично самоусунувся від виховання та утримання доньки, а тому [PERSON] просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити. Також просила покласти на неї судові витрати. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Представник третьої особи підтримав вимоги позивача. Надав висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки. Зазначив, що ШРДА неодноразово викликала відповідача на розгляд питання щодо доньки, проте [PERSON] проігнорував такі виклики. Обставини справи свідчать про те, що батько дитини самоусунувся від виховання доньки, а тому існують правові підстави для позбавлення його батьківських прав. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.03.2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом РАЦС Святошинського районного управління юстиції 28.09.2012 р. Сімейним Кодексом України, а саме ч. 1 ст. 150 передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності встановленої законом, відповідно до положень ст. 155 СК України. Як зазначає позивач дитина повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не спілкується з донькою, самоусунувся від його виховання. Як свідчить висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації [PERSON] не примає участі у вихованні дитини, не спілкується з донькою, не цікавиться її успіхами та здоров»ям, не турбується про фізичний і духовний розвиток. Громадянин [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, нехтує батьківськими обов»язками, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12,15 Закону України «Про охорону дитинства». Приписами ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавленими батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов»язків. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінюватись, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як свідчать матеріали справи, [PERSON] не виконує батьківські обов»язки, не виявляє бажання спілкуватися з донькою, не дбає про її матеріальне забезпечення, духовний розвиток. Викладене [PERSON] ., які пояснили, що дитина перебуває повністю на утриманні позивача, батько ж не приймає участі у житті доньки. При цьому відповідач не має жодних перешкод у спілкуванні з дитиною. За таких обставин, враховуючи висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, враховуючи заяву останнього, суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] . Розподіляючи судові витрати, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивача покласти такі витрати на неї. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved