Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивує тим, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 19.09.1998 року у Буському відділі РАГС Львівської області. Від спільного подружнього життя мають трьох дітей, синів [PERSON], [INFO], Олега, [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні погляди на спільне сімейне життя та на шлюб. Чоловік вчиняє безпідставні скандали, навіть вчиняє бійки. Тому вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб, оскільки, такий носить формальний характер, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Романюк». Судові витрати просить покласти на відповідача. Позивач до початку судового засідання подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, в порядку ч.8 ст. 128, ч.9 ст.130 ЦПК України, повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, відзив на позовну заяву, пояснення, тощо, не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд у відповідності до ст. ст. 211, 247 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони зареєстрували шлюб 19 вересня 1998 року в Буському відділі РАГС Львівської області, про що зроблено актовий запис № 43, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 026228 від 19.09.1998 року. Від подружнього життя мають синів [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження Серії І-СГ № 036414, видане Соколянською сільською радою Буського району Львівської області 22.12.1999 року); Олега, [INFO] (свідоцтво про народження Серії І-СГ № 325040, видане Соколянською сільською радою Буського району Львівської області 26.03.2004 року) та доньку Ліліанну, [INFO] (свідоцтво про народження Серії 1-СГ № 233186, повторно видане Відділом РАЦС Буського РУЮ Львівської області 15.04.2010 року). Згідно ч. 1ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Беручи до уваги п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Враховуючи вищевикладене, що позивач повністю втратила почуття любові та поваги до відповідача, а тому спільне подружнє життя з відповідачем є не можливе. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, прізвище позивачу слід залишити «Романюк». З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому його слід розірвати. На підставі ст. 141 ЦПК України, покласти на відповідача судові витрати.

Outcome: approved