Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Позов обґрунтовує тим, що відповідач, як користувач соціальної мережі «Facebook», на своїй сторінці « [PERSON] », публічно розповсюдив відеозапис незаконного проникнення на земельну ділянку та її незаконного огляду, які відбулися [INFO] під назвою: «Донька мера [PERSON] будує вілу в сосновому лісі. Інспекція з Кропивницького інспектує елітне родинне «Межигір`я». Істерика зятька мера Цапюка», супроводжуючи своїми коментарями образливого змісту, що містить недостовірну та негативну інформацію, яка принижує честь та гідність позивача, а саме: «Подивимося як будуть жити царі нашого міста…Непонятно за що збудований маєток…Бачите в лісі басейн можна збудувати…Бачите часна територія в лісі…Тут вирубали ліс, облаштували маєток, займає пів гектара…Басейн буде, царі купатись будуть…Бачите забор, кусок лісу взяли та огородили…За мною паркан, так родина [PERSON] відділиться від людей…Не знаю пів гектара чи гектар, скільки вирішили захватити…Ось ви бачите вот так у нас з`являються рублевки…У нас в школах харчування дітям обрізають, діти сироти не можуть безкоштовно їздити в автобусах, у людей криші течуть, бо в «Житлогоспа» грошей немає. А тут будують такі маєтки родина [PERSON] . От вам результат 20 річного правління…Та це ж і забор, а забор може бути по межі 12 соток…Забор там, а це самозахват…Вот такі дровішки хороші, нормальна тема, скільки дров випиляли…А дочка на посаді реєстратора працювала. Бачите на зарплатню строє…». Зазначає, що зазначена інформація є недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, та тривалий час знаходиться у відкритому доступі і поширена серед невизначеного кола осіб. З урахуванням викладеного просила визнати вказану інформацію недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача та зобов`язати відповідача спростувати вказану інформацію у спосіб її поширення протягом десяти днів з дня набранням рішенням суду законної сили та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 100\~000,00 грн. (а. с. 4 11). Відповідач у своєму відзиві заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що у своєму виступі повідомив наступні факти: [PERSON] будує житлову нерухомість у лісовому масиві, що підтверджується відеозйомкою; [PERSON] здійсненні певні заходи, пов`язані з розчищенням території від дерев, що підтверджується відеозаписом; займана [PERSON] територія є частково огородженою, що підтверджується відеозаписом, а також висловив оціночні судження з приводу: орієнтовного розміру займаної території; споруд, які на його думку планується побудувати на земельній ділянці; невдоволення автора з приводу неналежного фінансування потреб найменш соціально захищених громадян (дітей, сиріт тощо); запитання щодо походження коштів, за які здійснюється будівництво. Оскільки частина висловлювань відповідача містить у собі факти, що підтверджується відео зйомкою, зробленою на місці їх проголошення, а решта висловлювань відповідача не містила фактичних даних та є оціночним судженням, то відсутні підстави для задоволення позову (а. с. 102 105). У відповіді на відзив позивач зазначила, що використання таких фраз як «часна територія в лісі…вирубали ліс…кусок лісу взяли та огородили…скільки дров випиляли…» не можливо зрозуміти інакше як порушення з боку позивача чинного законодавства України при користуванні земельною ділянкою, а відтак ця інформація негативно сприймається глядачами цього виступу. Крім того, використання фраз «не знаю пів гектара чи гектар, скільки вирішили захватити…А забор може бути по межі 12 соток…це самозахват» не можна оцінити інакше, як ствердження факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого нормами КУпАП та КК України. Щодо спірних висловлювань відповідача «…А тут будують такі маєтки родина [PERSON] . От вам результат 20 річного правління…А дочка на посаді реєстратора працювала. Бачите на зарплатню строє…», то пересічний користувач соціальної мережі розуміє, що відповідач стверджує про відсутність у позивача коштів на будівництво маєтку та прямо вказує на батька позивача [PERSON] , який є міським головою м. Олександрії. Тобто, у зазначеному відеозаписі відповідач фактично звинуватив позивача у будівництві будинку за рахунок викрадених її батьком коштів та з чисельними порушення норм чинного законодавства, що є недостовірною та негативною інформацією, яка ганьбить честь, гідність ат ділову репутацію позивача (а. с. 128 129). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гулий А.В. пояснив, що позивачу [PERSON] належить земельна ділянка на території садово-огороднього товариства «Гірник». На зазначеній земельній ділянці збудований садовий будинок з по-господарськими спорудами, який був введений в експлуатацію 23 липня 2019 року. 03 серпня 2019 року відповідач, який є користувачем соціальних мереж, на своїй сторінці опублікував відеозапис незаконного проникнення на територію зазначеного будинку, на якій незаконно проводив огляд, який відбувався 30 липня 2019 року. Відеозапис має назву «Донька мера будує віллу в сосновому лісі. Інспекція з Кропивницького інспектує родинне «Межигір`я». Істерика зятька Цапюка». Відеозапис супроводжується образливими коментарями та містить недостовірну, негативну інформацію, яка принижує честь та гідність позивача. На відеозаписі відповідач зазначає про самозахват лісу та самозахват земельних ділянок, за що передбачена певна відповідальність. Тобто, своїми діями поширенням інформації відповідач створив уявлення у суспільстві, що позивач є порушником закону, що набуло певного розголосу та мета відповідача була досягнута про позивача створилося негативне враження. В своєму запереченні відповідач зазначає, що коментарі є оціночними судженнями, з чим вони категорично він не погоджується, оскільки висловлювання відповідача були у стверджувальній формі. Тому дана інформація є негативною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, а отже підлягає спростуванню в такий самий спосіб, в який була розповсюджена. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Ковальов А.І. заперечував проти задоволення позову. Відповідач не заперечує факту опублікування на свої сторінці в соціальній мережі «Facebook» даного відеозапису. Крім цього, він також є в загальному доступі в мережі «YouTube». Однак вважає, що даний відеозапис не зачіпає честь, гідність та ділову репутацію позивача. Більш того, частина висловів, яка міститься у відеозаписі є фактичним даними (наявність будинку та господарських споруд, розчищення території) та припущення відповідача стосовно того, які саме споруди будуються, було зазначено про начебто басейн, однак як пізніше з`ясувалося дана будівля є, чи гараж чи підвал, що не зачіпає інтересу позивача. Крім того, деяка поширена інформація також підтверджується актами обстеження земельної ділянки ГУ Держгеокадастру. З назви відеозапису, а саме «Будується родинне Межигір`я» зрозуміло, що це застосування мовностилістичних висловлювань, оскільки у всіх на слуху було «Межигір`я», пов`язане з колишнім президентом України, там самим зробив порівняння, що нікого, ні до чого не зобов`язує. Також на відеозаписі присутнє припущення відповідача про орієнтовний розмір земельної ділянки, де він зазначає чи пів гектара, чи гектар. Невдоволення автора з приводу фінансування потреб найменш соціально захищених категорій осіб (дітей, сиріт, тощо), а тут будується родинне «Межигір`я», є оціночним судженням відповідача. Також містяться запитання щодо походження коштів, на які будується будинок, оскільки будинок є великим та скоріш за все не дешевим. Тому вважає, що зазначена інформація не підлягає спростуванню, оскільки частина з них підтверджується фактичним даними, а інша частина є оціночними судженнями. Відповідач є громадським діячем та очолює організацію «Думка громади м. Олександрія», а тому в силу роду свого заняття виявляє та розповсюджує інформацію, яка може містити суспільний інтерес. Як голова громадської організації він звернувся до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області» з метою інспектування даного будівництва, а тому вони разом проводили дане інспектування в його присутності, як заявника. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3510300000:08:279:0055, загальною площею 0,12 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, яка розташована на території СГТ «Гірник» в м. Олександрія Кіровоградської області та не відноситься до земель лісового фонду (а. с. 17 33). 03 серпня 2020 року відповідач, як користувач соціальної мережі «Facebook», на своїй сторінці « [PERSON] », розмістив відеозапис під назвою «Донька мера [PERSON] будує вілу в сосновому лісі. Інспекція з Кропивницького інспектує елітне родинне «Межигір`я». Істерика зятька мера Цапюка» (а. с. 14, 16). Із зазначеного відеозапису, переглянутого в судовому засіданні вбачається, що 30 липня 2020 року державними інспекторами ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області здійснювалось обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 3510300000:08:279:0055, загальною площею 0,12 га, яка належить позивачу на праві приватної власності, та суміжної земельної ділянки. Хід обстеження зазначених земельних ділянок відповідач супроводжував власними коментарями щодо орієнтовного їх розміру, будівель та споруд, розміщених на земельних ділянках, наявності зелених насаджень та паркану, що частково огороджує земельні ділянки. Крім того, відповідач повідомляв про належність цих земельних ділянок позивачу, яка є донькою міського голови м. Олександрії [PERSON] , здійснення самозахвату землі з боку позивача, вирубку зелених насаджень та висловлював своє невдоволення неналежним фінансуванням потреб найменш соціально захищених категорій осіб в контексті посади батька позивача. За результатами обстеження зазначених земельних ділянок ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області складено акт обстеження земельної ділянки №395-ДК/595/АО/10/01/-19 від 30 липня 2020 року та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки №395-ДК/614/АП/09/01/-19 від 30 липня 2020 року (а. с. 163 166). Відповідно до зазначених актів встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3510300000:08:279:0055, загальною площею 0,12 га, яка належить позивачу, використовується позивачем єдиним масивом із суміжною земельною ділянкою площею 0,5849 га. При цьому, земельна ділянка площею 0,5849 га використовується позивачем самовільно без правовстановлюючих документів, чим порушуються вимоги ч. 1 ст. 116, ст. ст. 125, 126 ЗК України. На земельній ділянці загальною площею 0,12 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, відсутні багаторічні плодові насадження та сільськогосподарські культури, оскільки всю площу зазначеної земельної ділянки займає капітальна будівля житловий будинок з фундаментом. Земельні ділянки загальною площею 0,12 га та 0,5849 га по периметру частково огороджені парканом. У зв`язку із зазначеним констатовано, що позивач використовує земельну ділянку загальною площею 0,12 га не за цільовим призначенням, що є порушенням ст. 211 ЗК України. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34). Разом з тим, відповідно до ст.\~68\~Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб. Згідно з ст.\~275\~ЦК України кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. За приписами ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право вимагати спростування цієї інформації. Відповідно до ст.\~297\~ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст.\~299\~ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. За змістом ст.\~200\~ЦК України інформація це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. У статті 1 Закону України «Про інформацію» зазначено, що інформація будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя (ст. 2 Закону України «Про інформацію»). Як зазначено у ст. 27 Закону України «Про інформацію», порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від\~27\~лютого 2009\~року №\~1\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною третьою статті 277 України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду\~України №1\~від 27.02.2009\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» вказано, що згідно з положеннями ст. 277\~ЦК України і ст. 10\~ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду\~України №1\~від 27.02.2009\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» роз`яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. За змістом ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом це передумова плюралізму поглядів. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). З відеозапису, розміщеного відповідачем, вбачається, що він 30 липня 2020 року здійснював відеофіксацію обстеження державними інспекторами ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області земельної ділянки з кадастровим номером 3510300000:08:279:0055, загальною площею 0,12 га, яка належить позивачу на праві приватної власності, та суміжної земельної ділянки. Відеофіксацію супроводжував своїми коментарями, які на думку позивача містять недостовірну інформацію, зокрема наступного змісту: «Бачите в лісі басейн можна збудувати…Бачите часна територія в лісі…Тут вирубали ліс, облаштували маєток, займає пів гектара…Басейн буде, царі купатись будуть…Бачите забор, кусок лісу взяли та огородили… За мною паркан, так родина [PERSON] відділиться від людей…Не знаю пів гектара чи гектар, скільки вирішили захватити…Та це ж і забор, а забор може бути по межі 12 соток…Забор там, а це самозахват…Вот такі дровішки хороші, нормальна тема, скільки дров випиляли…». Зазначені коментарі відповідають фактичній обстановці, зафіксованій на відео під час огляду земельних ділянок компетентними державними органами, щодо наявності як лісових насаджень, так і спиляних дерев, будівельних матеріалів, недобудованих капітальних споруд, паркану, який частково огороджує територію, та встановлений зокрема серед дерев тощо, а також обставинам, що зафіксовані в актах обстеження земельних ділянок щодо розмірів земельних ділянок площею 0,12 га та 0,5849 га, які використовуються саме позивачем, в тому числі самовільно без правовстановлюючих документів та з порушенням цільового призначенням. При цьому, позивач є членом родини міського голови м. Олександрії [PERSON] . Крім цього, інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, а саме: «…Подивимося як будуть жити царі нашого міста…Непонятно за що збудований маєток… Ось ви бачите вот так у нас з`являються рублевки…У нас в школах харчування дітям обрізають, діти сироти не можуть безкоштовно їздити в автобусах, у людей криші течуть, бо в «Житлогоспа» грошей немає. А тут будують такі маєтки родина [PERSON] . От вам результат 20 річного правління…А дочка на посаді реєстратора працювала. Бачите на зарплатню строє…» відповідно до зазначених вище норм права є оціночним судженням, тобто такою що не містить фактичних даних, а натомість зводиться до критики, оцінки дій та не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів та контекст висловлювання. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволенню позову. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: dismissed