Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо заінтересованої особи - [PERSON] , у якому просить заборонити [PERSON] на строк 6 місяців перебувати у її місці проживання по [ADDRESS] , також, вести листування, телефонні переговори та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування поданої заяви вказує, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірваний у 2018 році. На даний час вона, заінтересована особа та двоє їх повнолітніх синів зареєстровані та проживають по [ADDRESS] . [PERSON] не є співвласником даного помешкання. Колишній чоловік систематично вчиняє по відношенню до неї домашнє насильство, ображає нецензурною лайкою, та погрожує фізичною розправою. З цих підстав вона зверталась в органи поліції, 24 серпня 2021 року стосовно [PERSON] складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства. Також, за її заявою 19 вересня 2021 року працівниками поліції щодо [PERSON] винесений Терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 225886, згідно із яким у зв`язку зі скоєнням [PERSON] щодо неї домашнього насильства психологічного характеру, яке полягало образах та погрозах, йому було заборонено в будь-який спосіб контактувати з нею строк на 5 діб, з 16 години 19 вересня 2021 року по 16 годину 24 вересня 2021 року. За таких обставин є ризики продовження протиправних дій [PERSON] , тому з метою захисту її прав вважає за необхідне застосувати до кривдника [PERSON] обмежувальний припис. У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Сампара Н. М., заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити покликаючись на обставини що викладені у заяві. Також, [PERSON] вказала, що вона постійно переживає стрес, постійно у присутності [PERSON] перебуває у нервовому напруженні. У зв`язку із цим, з метою унеможливлення подальшого домашнього насильства у майбутньому [PERSON] просить винести по відношенню до кривдника [PERSON] обмежувальний припис. Заінтересована особа [PERSON] щодо задоволення заяви [PERSON] щодо видачі обмежувального припису заперечив з підстав її необґрунтованості. Акцентував увагу суду на тому, що заявницею не наведено жодних доказів для підтвердження обставин, що викладені у заяві, не підтверджено фактів вчинення домашнього насильства. Між ними наявні тривалі конфліктні відносини, у судді наявні два спори щодо квартири по [ADDRESS] , про його вселення та про визнання недійсною приватизації вказаної квартири, у тому числі заявницею. На даний час у нього важке онкологічне захворювання, він потребує тривалої реабілітації, для цього необхідні нормальні умови для проживання. Жодного разу суд не визнавав його винуватим у вчиненні домашнього насильства щодо заявниці ні у справах про адміністративне правопорушення, ні у будь-яких інших. За таких обставин просив у задоволенні заяви відмовити. Суд, заслухавши заявницю та її представника , заінтересовану особу, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на таке. 07 грудня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII), котрий визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до частини 2 та 3 ст. 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Згідно з частиною 1 ст. 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. (частина 8 ст. 26 Закону № 2229-VIII) Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Таким чином Законом № 2229-VIII, а також ЦПК України чітко визначено коло суб`єктів, за ініціативою яких можливе застосування механізму обмежувального припису. Кожен із них безпосередньо постраждав від домашнього насильства, чи насильства за ознакою статі, або ж має право захищати інтереси таких осіб. Така обставина є очевидною, адже як уже частково зазначено вище, інститут обмежувального припису існує для того аби запобігти та протидіяти домашньому насильству або насильству за ознакою статі. Ось чому у такій категорії справ основним питанням є визначити чи мало місце домашнє насильство або насильство за ознакою статі. Пунктом 3 ч. 1 ст. Закону № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Частиною 1 ст. 13, а також частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] із 1987 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який натепер розірваний. Заявниця та заінтересована особа зареєстровані та проживають по [ADDRESS] . Між сторонами напружені конфліктні стосунки, у суді наявні цивільні справи про вселення заінтересованої особи у квартиру по [ADDRESS] та про визнання приватизації вказаної квартири незаконною. Вказане сторонами не заперечувалось. Заявницею [PERSON] до заяви не долучено та суду не надано належних доказів, які б підтверджував сам факт домашнього насильства над нею з боку [PERSON] . Так, заявниця посилається на наявність протоколу про адміністративне правопорушення № 475699 від 24 серпня 2021 року складеного стосовно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП . Однак, ні копії такого протоколу, ні жодного процесуального рішення по суті розгляду такого протоколу до суду не надано. Лише інформація про наявність адміністративного протоколу не може слугувати належним доказом у справі. Також, [PERSON] покликається на відповідь із Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 30 серпня 2021 року, згідно із якою - її звернення про те, що колишній чоловік [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство, ображає нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою, зареєстроване за № 32254 від 28 .07. 2021 року, по даному факту складено адміністративний протокол № 475699 від 24 серпня 2021 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Однак, лише інформація про наявність такого звернення та сам факт звернення заявниці до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Таким чином заявницею порушено вказані вище вимоги частини 1 ст. 13 та частини 1 ст. 81 ЦПК України і зазначені обставини суд до уваги брати не може у зв`язку з їх недоведеністю. Також, заявниця [PERSON] як на доказ заявлених вимог покликається на винесений 19 серпня 2021 року стосовно [PERSON] . Терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 225886, яким йому із 16 години 19 вересня 2021 року по 29 серпня 2021 року було заборонено в будь який спосіб контактувати з нею строк на 5 діб, з 16 години 19 вересня 2021 року по 16 годину 24 вересня 2021 року. При цьому, ніяких доказів на порушення вимог цього припису та вчинення [PERSON] протиправних дій щодо неї, заявницею [PERSON] суду не надано. Натомість, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, сам факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту між подружжям, та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Підсумовуючи наведене суд доходить до висновку, що на підтвердження обставин викладених у заяві про видачу обмежувального припису, заявницею не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, відтак подана заява до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed