Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який під час розгляду справи було уточнено, до [PERSON] про встановлення факту володіння (належності) [PERSON] на праві власності 56,95 % квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва № 3274 про право власності на квартиру від 11 березня 1998 року виданого Представництвом фонду держмайна України в м. Донецьку, визнання недійсним Договору купівлі-продажу 57/100 квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 56,95 % квартири [ADDRESS] і витребування її з чужого незаконного володіння у [PERSON]. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 14 грудня 2010 року Будьоннівський районний суд м. Донецька ухвалив рішення, яким визнано право власності на 57/100 частин квартири [ADDRESS] за [PERSON], яке зареєстровано в КП «БТІ м. Донецька». 12 лютого 2011 року на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] продав дану частину квартири [PERSON]. В грудні 2012 року позивачка подала апеляційну скаргу на рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 14 грудня 2010 року, але своєю відповіддю Будьоннівський районний суд м. Донецька її повідомив, що [PERSON] із вищезазначеним позовом не звертався, і за № 2-5719/10 зареєстрована інша справа. За фактом підробки рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька суду слідчим СВ Будьоннівського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області порушена кримінальна справа за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. 56,95 % квартири [ADDRESS] належало батькові позивачки [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру № 3274 від 11 березня 1998 року виданого Представництвом фонду держмайна України в Донецькій області, однак право власності на дану квартиру [PERSON] в КП БТІ м. Донецька не зареєстрував. Факт володіння [PERSON] часткою спірної квартири підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, випискою з особового рахунку, квитанціями про сплату комунальних платежів. [INFO] [PERSON] помер. За життя він склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 22 жовтня 2002 року, яким все належне йому майно заповів позивачці. В зазначений законом строк позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, але свідоцтво про право на спадщину досі не отримала з приводу вищенаведених обставин. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просила їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що факт володіння [PERSON] належною йому часткою квартири [ADDRESS] ніким не оспорюється. Позивач [PERSON] просить визнати не дійсним договір купівлі-продажу, між тим вона не є стороною даного договору, що є підставою відмови у даній вимозі. Позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом не можуть бути задоволені, оскільки заповіт на її користь [PERSON] було скасовано наступним заповітом на Євдокімова. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що при укладенні договору купівлі-продажу між [PERSON] і [PERSON] сторони з'явились особисто, була перевірена їх дієздатність. В якості правовстановлюючого документа на частку квартири [PERSON] було надано рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька, яке не викликало у неї будь-яких сумнівів, та витяг з КП «БТІ м. Донецька» про реєстрацію за ним права власності на дану частку квартири, внаслідок чого нею був посвідчений договір купівлі-продажу. Третя особа КП «БТІ м. Донецька» про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи у відсутності її представника. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як убачається з матеріалів справи, 56,95 % квартири [ADDRESS] на праві приватної власності належало [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру № 3274 від 11 березня 1998 року, виданого Представництвом фонду державного майна України в м. Донецьку. [INFO] [PERSON] помер, про що Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області 17 травня 2010 року здійснено відповідний актовий запис за № 499. З Договору купівлі-продажу від 12 лютого 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 162, вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] кімнату площею 17,2 кв.м, що складає 57/100 частин квартири [ADDRESS], яка належала йому, як зазначено в договору купівлі-продажу, на підставі рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 14 грудня 2010 року, справа № 2-5719/10, зареєстрованого в КП БТІ м. Донецька. Згідно відповіді КП БТІ м. Донецька від 14 листопада 2012 року за № 235623 право власності на 57/100 квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]. Листом Будьоннівського районного суду м. Донецька від 06 грудня 2012 року за № 01/10 на ім'я [PERSON] повернута її апеляційна скарга від 04 грудня 2012 року на рішення суду від 14 грудня 2010 року по справі № 2-5719/10 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Будьоннівської районної у м. Донецьку ради про визнання права власності на житло в порядку спадкування за законом у зв'язку з тим, що при здійсненні перевірки журналу вхідної кореспонденції за 2010 - 2011 роки встановлено, що [PERSON] за вказаний період до суду із вищезазначеним позовом не звертався. За № 2-5719/10 зареєстрована цивільна справ аза позовом [PERSON] до Будьоннівського районного виконавчого комітету м. Донецька про визнання права власності на жилий будинок з надвірними побудовами. Старшим слідчим СВ Будьоннівського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області Жирковою О.В. 18 квітня 2011 року, за фактом підробки невстановленими особами рішення судді Будьоннівського районного суду м. Донецька № 2-5719/10 від 14 грудня 2010 року про задоволення позову [PERSON] і визнання за ним права власності на кімнату загальною площею 17,2 кв.м, розташовану в двохкімнатній квартирі [ADDRESS], порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Вирішуючи вимоги [PERSON] про встановлення факту володіння (належності) [PERSON] на праві власності 56,95 % спірної квартири суд виходить з наступного. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Однак позивачем [PERSON] як в позовній заяві так і в судовому засіданні не зазначено, для якої мети їй необхідно встановити факт володіння (належності) [PERSON] частки спірної квартири на праві власності. Крім того, суду позивачкою надані Свідоцтво про право власності на квартиру № 3274 від 11 березня 1998 року, виданого Представництвом фонду державного майна України в м. Донецьку, згідно якого [PERSON] належить на праві приватної власності 56,95 % квартири [ADDRESS], технічний паспорт на дану квартиру на власника [PERSON], довідку КП «КК Будьоннівського району у м. Донецьку» про реєстрацію [PERSON] в спірній квартирі, тому суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог, оскільки позивачем [PERSON] не доведено суду потрібність встановлення даного факту і що від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення її особистих чи майнових прав. Позовні вимоги [PERSON] про визнання Договору купівлі-продажу від 12 лютого 2011 року спірної частки квартири недійсним також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторонами даного Договору є: продавець - [PERSON] а покупець - відповідач [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO], про що 14 березня 2011 року відділом державної реєстрації Будьоннівського РУЮ у м. Донецьку зроблено відповідний актовий запис за № 261. З Інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що померлий [PERSON] заповіт на випадок своєї смерті не залишав, спадкова справа до майна померлого не відкривалась, тобто у продавця за Договором купівлі-продажу [PERSON] правонаступники, яких суд може притягнути до участі у справі відсутні. Згідно рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 08 квітня 2011 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] задоволено в повному обсязі, їй визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини померлого [INFO] [PERSON] у якості спадкоємця за законом першої черги, з якою вона звернулась 10 травня 2011 року до Сьомої донецької державної нотаріальної контори. Тобто позивач [PERSON] виходячи зі змісту ч. 3 ст. 215 ЦК України, є заінтересованою стороною, тобто права якої вже були порушені на момент звернення до суду (спадкоємці, опікуни, піклувальники, батьки тощо). Але, як роз'яснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 22 своєї Постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Тому враховуючи той факт, що [PERSON] придбав спірну частку квартири за Договором купівлі-продажу у [PERSON], який не мав права на її відчуження, оскільки рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 14 грудня 2010 року є підробленим (нікчемним), то позовні вимоги [PERSON] про визнання Договору купівлі-продажу підлягають відхиленню, але підлягають задоволенню її вимоги про витребування у [PERSON] спірної частки квартири, з чужого незаконного володіння, оскільки він на теперішній час є власником спірної частки квартири. В задоволенні позовних вимог про визнання права власності за [PERSON] на спадщину за заповітом на 56,95 % квартири [ADDRESS] суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на спірну частку квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON] за заповітом, посвідченого 22 жовтня 2002 року приватним нотаріусом [PERSON], яким [PERSON] все своє майно заповідав своїй доньці [PERSON] Однак як встановлено судом, заповітом посвідченим 27 січня 2004 року державним нотаріусом Дев'ятої донецької державної нотаріальної контори [PERSON], яким у відповідності до ч.2 ст.1254 ЦК України скасовано попередній заповіт, та спадкодавець [PERSON] все своє майно заповів [PERSON]. Тобто, позивач [PERSON] втратила право на спадкування за заповітом від 22 жовтня 2002 року, однак оскільки спадкоємець [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] своєчасно не прийняв, то [PERSON] зверталась до суду про надання їй додаткового строку на прийняття спадщини, її вимоги було задоволено, у зв'язку з чим вона є спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька [PERSON]. Відповідно до гл. 7 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], вона після набрання рішенням суду про надання додаткового строку своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно частини 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом вирішено питання про витребування спадкового майна із чужого незаконного володіння, що є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації, та позивачці нічого не перешкоджає для отримання свідоцтва про спадщину у нотаріальній конторі, де відкрита спадкова справа. Підставою, на якій відмовив позивачці державний нотаріус [PERSON] своєю постановою від 18 жовтня 2013 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, була належність на праві власності спірної частки квартири [PERSON], яка даним рішенням усунута, та спадкове майно витребувано з чужого незаконного володіння у [PERSON]. Також, як роз'яснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 своєї Постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тому позовні вимоги [PERSON] в частини визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом підлягають відхиленню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп..

Outcome: partial