Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про визначення місця проживання доньки разом з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з березня 2000 року по жовтень 2017 року вона перебували у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] відповідачем по справі. Вказане підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 10.03.2000 року та рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2017 року у справі № 331 /5582/17 р. [INFO] у сторін по справі народилася донька, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.08.2007 року. З жовтня 2017 року по 17 травня 2020 року сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали спільно з донькою за адресою: [ADDRESS] . З травня 2020 року позивач та відповідач фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Сторони мають окремий бюджет, спільне господарство ними не ведеться. До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя подана позовна заява про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки. Донька, сторін у справі, [PERSON] , залишилась проживати разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , водночас, юридично місце проживання дитини не визначено. Будь- які договори з цього приводу між сторонами у справі не укладались. Спору щодо спілкування батька з донькою між сторонами у справі немає. Позивач працює, має регулярний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має нормальний стан здоров`я, веде здоровий спосіб життя, не має шкідливих звичок, добре піклується про доньку, розвиває здібності дитини, шукає способи розвитку дитини (ініціює відвідування гуртків та секцій), забезпечує доньку всім необхідним за віком, готує її до дорослого самостійного життя. Дівчинка має більш близький емоційний зв`язок має з матір`ю, тому враховуючи її вік та індивідуальні психологічні особливості, прихильність дитини, створення матір`ю всіх необхідних умов для розвитку та проживання доньки, в інтересах [PERSON] , її місце проживання має бути визначено разом з матір`ю. За вказаних обставин позивач вимушена звернутись до суду з цим позовом. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як за волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Така правова позиція висловлена ВСУ у Постанові від 12.04.2017 (справа № 6-15цс17). Відповідно до ст. 161 СК України, при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.02.1991 р. яка в розумінні Сімейного кодексу є частиною національного законодавства України передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 вказаної конвенції, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачка [PERSON] просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . В судовому засіданні представник позивачки адвокат Серболова Н.М. позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Кузнецова А.С. позовні вимоги визнала в повному обсязі, підтвердила суду фактичні обставини, викладені в позові. Представник третьої особи орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в судовому засіданні пояснила, що підтримує позов [PERSON] , у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] визнав позов, вважала недоцільним складати письмовий висновок щодо суті спору. Згідно з ч.-ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно зі ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з березня 2000 року по жовтень 2017 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказане підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 10.03.2000 року та рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2017 року про розірвання шлюбу у справі № 331 /5582/17 р. [INFO] у сторін по справі народилася донька, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.08.2007 року. З жовтня 2017 року по 17 травня 2020 року сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали спільно з донькою за адресою: [ADDRESS] . З травня 2020 року позивач та відповідач фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Сторони мають окремий бюджет, спільне господарство ними не ведеться. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки. Донька, сторін у справі, [PERSON] , залишилась проживати разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , водночас, юридично місце проживання дитини не визначено. Будь- які договори з цього приводу між сторонами у справі не укладались. Спору щодо спілкування батька з донькою між сторонами у справі немає. Позивачка [PERSON] працює на посаді адміністратора в ТОВ «Аструм КОС Плюс», має регулярний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має нормальний стан здоров`я, веде здоровий спосіб життя, не має шкідливих звичок, добре піклується про доньку, розвиває здібності дитини, шукає способи розвитку дитини, забезпечує доньку всім необхідним за віком, готує її до дорослого самостійного життя. В судовому засіданні вивчено та оголошено письмові докази: характеристики [PERSON] за місцем роботи та проживання; довідку про реєстрацію місця проживання [PERSON] № 04-26/1-2471 від 01.03.2019 р. та № 04-28/1-2907 від 23.06.2020 р. [PERSON] ; характеристику [PERSON] з Запорізької гімназії № 2 імені Лесі Українки ЗМР ЗО; інформаційну довідку Запорізького центру первинної медико-санітарної допомоги №1від 24.06.2020 р. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.1998 р. № 16 «Про застосування судами деяких норм про шлюб і сім`ю», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те з ким із них залишиться дитина, суд виходячи з рівності прав та обов`язків батька і матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків приділяє більш уваги і турботи дитині, вік дитини і схильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, враховуючи, що перевага у матеріально побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи те, що [PERSON] має більш близький емоційний зв`язок має з матір`ю, враховуючи її вік та індивідуальні психологічні особливості, прихильність дитини, створення матір`ю всіх необхідних умов для розвитку та проживання доньки, в інтересах [PERSON] , її місце проживання має бути визначено разом з матір`ю, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved