Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування 4-х квартирою за адресою: [ADDRESS], яка належить їй та відповідачеві на праві власності по ? частці кожному. Просила встановити порядок користування спірною квартирою, встановивши право користування за нею - сгідно плану квартири кімнатами № 2 та № 3, а за відповідачем - кімнатами № 4 та № 5, коридор, кухню,санвузол та комору залишити в спільному користуванні. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебувала з 13.02.1998 року з відповідачем в шлюбі, який був розірваний за рішенням Комсомольського міського суду від 14 січня 2013 року. Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO], і дочку [PERSON], [INFO], які проживають з нею. Внаслідок частих сварок з відповідачем, які негативно впливали на дітей, вона виїхала на тимчасове проживання до своїх батьків в м. Лубни. В даний час виникла необхідність повернутись на своє постійне місце проживання в м. Комсомольськ, але відповідач пустив в квартиру проживати квартирантів. Просить встановити порядок користування спірною квартирою, оскільки в добровільному порядку вони з відповідачем домовитися не змогли. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, зазначеній в позовній заяві. Відповідач та його представник позов не визнали повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, суд вважає, що позов необґрунтований і не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України , право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за взаємною згодою. Згідно ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 лютого1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження. За рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 січня 2013 року, яке набрало законної сили 25 січня 2013 року, шлюб між ними був розірваний ( а.с.7-8). Від шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO], і дочку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем ( а.с.9-10). Згідно договору купівлі-продажу ВВВ № 777389 від 23.03.2004 року, посвідченого Комсомольською держнотконторою за р. № 2-595, [PERSON] продала , а [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках квартиру [ADDRESS] ( а.с.11). Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно КП « Кременчуцьке МБТІ Полтавської обласної ради» за № 36313296 від 19.11.2012 року зазначена квартира загальною площею 62,03 кв.м та житловою площею 44,76 кв.м зареєстрована за позивачем та відповідачем на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частці за кожним, номер запису: 285 в книзі: 4 ( а.с.12). Згідно довідки від 06.12.2014 року сторони та їх неповнолітні діти зареєстровані в спірній квартир ( а.с.15). Вирішуючи спір про встановлення порядку користування квартирою, суд виходить із принципів розумності, справедливості та рівності прав співвласників зазначеної квартири. Згідно технічного паспорту та плану спірна квартира розташована на 5-ому поверсі п»ятиповерхового будинку та складається з 4-х кімнат житловою площею 44,76 кв.м, у тому числі : кімната 17,27 кв.м, кімната 9,42 кв.м, кімната 7,73 кв.м, кімната 10,34 кв.м, кухні площею 5,04 кв.м, вбиральні ( сполученої) площею 4,71 кв.м, коридору площею - 4,76 кв.м, комори площею 1,95 кв.м. Квартира обладнана балконом 0,81 кв.м. Загальна площа квартири складає 62,03 кв.м ( а.с.13-14). Згідно технічного паспорту та плану спірної квартири житлова кімната № 2 площею 17,27 кв.м. та житлова кімната № 5 площею 17,27 кв.м є прохідними, а житлова кімната № 4 площею 7,73 кв.м, житлова кімната № 3 площею 9,42 кв.м - є ізольованими ( а.с.13-14). Позивач просить виділити їй з двома неповнолітніми дітьми в користування згідно плану квартири прохідну кімнату № 2 площею 17,27 кв.м та ізольовану кімнату № 3 площею 9,42 кв.м, а відповідачеві - прохідну кімнату № 5 площею 10,34 кв.м та ізольовану кімнату № 4 площею 7,73 кв.м, а кухню, коридор, санвузол та комору залишити в загальному користуванні. Суд вважає, що запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування спірною квартирою, який виключає індивідуальне користування прохідними кімнатами, не можна вважати розумним та справедливим для сторін, які не перебувають у шлюбі. Крім того, за запропонованим варіантом позивачем загальна площа житлових кімнат №№ 2 та 3, виділяємих в користування позивачеві, становить 26,89 кв.м, тоді як загальна площа житлових кімнат №№ 5 та 4, виділяємих в користування відповідачеві, становить 18,07 кв.м, що призводить до порушення рівності часток сторін, отже і рівності прав співвласників квартири. Тому, в задоволенні позову про встановлення порядку користування спірною квартирою між сторонами у спосіб, зазначений позивачем, необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed