Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до АТ «Правекс Банк» про визнання припиненим договору іпотеки №816-015/03Р від 23 грудня 2003 року, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме квартиру по [ADDRESS] . Зняти заборони відчуження нерухомого майна, що належить [PERSON] накладених державним нотаріусом Фастівської міської держнотконтори за даним договором іпотеки №816-015/03Р та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження за №1269698 від 01.09.2004. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 23 грудня 2003 року між ПАТ КБ «Правекс Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №816-015/03Р, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит в іноземній валюті на загальну суму 11 000 доларів США для споживчих цілей, у строк з 23 грудня 2003 року до 23 грудня 2015 року із сплатою 15 відсотків річних. На виконання кредитного договору між Банком та позивачем було укладено Договір іпотеки №816-015/03Р від 14.02.2004 року, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме - квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] . За цим договором державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Левченко Г.І. встановлена заборона відчуження нерухомого майна - запис №1269698 від 01.09.2004, відомості про що внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження майна. 01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області ухвалила рішення про стягнення з [PERSON] на користь КБ «Правекс-Банк» заборгованість по кредиту у сумі 20 353,83 гривні. На виконання даного рішення суду позивачем виплачені грошові кошти у зв`язку з чим умови укладеного між боржником та кредитодавцем договору зі сторони боржника виконані в повному обсязі. Незважаючи на це, відповідач відмовився зняти заборону відчуження та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на наведене та те, що основне зобов`язання є припиненим внаслідок його виконання проведеним належним чином, просила задовольнити позов. Відповідач подав відзив на позов, зазначив, що заперечує проти задоволення позову. Вказує, що зобов`язання боржника відповідно до кредитного договору залишились не виконаними, так як відповідно до розрахунку заборгованості станом на 27.05.2019 загальна заборгованість за кредитним договором №816-015/03Р становить 37 741,73 доларів США. Вважає, що колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у своєму рішенні від 01.02.2017 жодним чином не ставила під питання заборгованість [PERSON] , проте відмовила через сплив позовної давності, але, відмова в задоволенні позовних вимог банку через сплив позовної давності не тягне за собою автоматичне припинення кредитного договору, а від так і договору іпотеки. Посилаючись на наведене та те, що по кредитному договору є заборгованість просив відмовити у позові. Ухвалою судді від 26 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.06.2019 року продовжено підготовче провадження по даній справі на 30 днів. За клопотанням представника відповідача - [PERSON] . , ухвалою суду від 11.06.2019 було вирішено проводити в режимі відео конференції з Київським районним судом м. Одеси. Ухвалою суду від 27 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання. Згідно відмітки поштового відділення, ухвалу суду про відкриття провадження по справі та позовну заяву з додатками, відповідач отримав 06.05.2019. Відзив на позовну заяву, відправлений 05.06.2019 зареєстрований в канцелярії суду 24.06.2019. Отже, відзив подано з порушенням процесуального строку. Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, відзив поданий відповідачем, суд залишає без розгляду. У судове засідання позивач та її представник - адвокат Гавриленко В.О. не з`явились, попередньо подали заяву до канцелярії суду про слухання справи за їх відсутності. Позов підтримують та просять задовольнити. 27.09.2019 представником позивача подано клопотання в порядку ст..43 ЦПК України, в якому зазначено, що відзив на позовну заяву відповідачем подано з порушенням строків, визначених ЦПК України (а.с.103). Представник відповідача у судове засідання в режимі відео конференції на 21.08. не з`явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином, попередньо подав відзив на позов, який зареєстрований в канцелярії 24.06.2019. Представник відповідача у судове засідання в режимі відеоконференції на 27.09.2019 не з`явився, електронною поштою направили заяву про розгляд справи без участі їх представника та надали підтвердження направлення відзиву позивачу від 05.06.2019 (а.с.95). Представник третьої особи- Фастівської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у відсутності їх представника з урахуванням фактичних обставин справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Так, судом встановлено, що 23 грудня 2003 року між ПАТ КБ «Правекс Банк» (правонаступником всіх прав і обов`язків якого є АТ «Правекс Банк») та [PERSON] укладено Кредитний договір №816-015/03Р, відповідно до якого відповідач надав Позивачу кредит в іноземній валюті на загальну суму 11 000 доларів США для споживчих цілей, у строк з 23 грудня 2003 року до 23 грудня 2015 року із сплатою 15 відсотків річних (а.с.22-25). На виконання кредитного договору між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 816-015/03Р від 14 лютого 2004 року, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . За цим договором державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Левченко Г.І. встановлена заборона відчуження нерухомого майна - запис №1269698 від 01.09.2004, відомості про що внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження майна. Згідно умов п. 1.2 Договору іпотеки Іпотекодавець зобов`язаний повернути кредит в розмірі 11 000 доларів США в строк до 23 грудня 2013 року шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок; зобов`язаний сплачувати щомісяця проценти за користування грошовими коштами в розмірі 15% річних; зобов`язаний використати грошові кошти на споживчі цілі; сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення умов кредитного договору. Згідно умов 5.4 Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного розрахунку Іпотекодавця із Іпотекодержателем за основним зобов`язанням (а.с.16-21). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17.05.2006 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №152 від 17.05.2006. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоїти прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.15). В зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору [PERSON] між Банком та Позивачем виник спір, який вирішувався в судовому порядку. Так, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року позов ПАТ КБ «Правекс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» проценти за кредитним договором та пеню за процентами в розмірі 20 353,83 гривень. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.26-32). Станом на 01.02.2017 рішення набрало законної сили. На виконання рішення суду, Позивачем на користь Банку виплачені зазначені грошові кошти, що підтверджено доданою до матеріалів справи копією квитанції №0.01027845084.1 від 04.05.2018(а.с.35), у зв`язку з чим умови укладеного між боржником та кредитодавцем договору зі сторони боржника виконані в повному обсязі. Як вбачається з листа позивача на адресу АТ «Правекс Банк», на її звернення від 08.06.2018 повідомлено, що зняти заборону відчуження та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно можливо лише за умови повного погашення кредиту за Договором (а.с.36). Отже, незважаючи на виконання умов договору позивачем, відповідач відмовився зняти заборону відчуження та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ігноруючи при цьому ухвалене судом рішення щодо сум необхідних до сплати для погашення отриманого кредиту. Відповідно приписів ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як визначено ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому, законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання. З аналізу вищенаведених матеріалів справи встановлено, що забезпечене іпотекою зобов`язання за договором кредиту виконано в повному обсязі, тому зобов`язання за договором іпотеки як похідні від кредитного договору припиняються. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що заборгованість позивача перед банком у вигляді процентів за кредитним договором та пені за процентами в розмірі 20 353,83 грн. була погашена позивачем 04 травня 2018 року. Таким чином, зобов`язання за іпотечним договором припинилося відповідно до закону внаслідок припинення зобов`язання за основним кредитним договором, оскільки заборгованість за кредитом відсутня. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі за № 6-2127цс15. Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Іпотека та обтяження (заборона розпоряджатися заставним нерухомим майном) підлягають державній реєстрації прав (ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що зобов`язання [PERSON] за кредитним договором припинено, а тому договір іпотеки від 14.02.2004 року, також, припинив свою дію. Більше того, встановлені судом обставини щодо підстав припинення договору іпотеки дають право позивачу звернутись до спеціально уповноваженого органу для проведення реєстрації припинення іпотеки з дотриманням порядку, передбаченого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність даного позову

Outcome: approved