Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Міністерства юстиції України, Міністерства соціальної політики України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної служби статистики України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про відшкодування шкоди у сфері законотворчої діяльності органами державної влади в інтересах держави та суспільства за загальнообов`язковим соціальним страхуванням в сферах трудових відносин нещасний випадок на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що її чоловік [PERSON] при виконанні службових обов`язків в ДП «Кремнійполімер» ушкодив здоров`я, про що було складено акт № 4 від 11.11.1997 про нещасний випадок на виробництві. Згідно з висновком МСЕК чоловікові позивача встановлено ІІ ступінь інвалідності зі стійкою втратою працездатності на 80%. Згодом чоловік позивача помер. Однак, у зв`язку із нормотворчою діяльністю відповідачів, позивачеві спричинено шкоду, яка виразилася в тому, що на підставі змін у законодавстві, яке, на думку позивача, є недосконалим та суперечливим, їй відмовлено в нарахуванні утримання по втраті годувальника у зв`язку зі смертю чоловіка. Просила зобов`язати відповідачів здійснити відшкодування шкоди, завданої у сфері законотворчої діяльності, за рахунок Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в розмірі 5\~000 грн., Міністерства юстиції України 15\~000 грн., Міністерства соціальної політики 15\~000 грн., Міністерства економічного розвитку та торгівлі України 15\~000 грн., Державної служби статистики України (Департаменту Міністерства економічного розвитку та торгівлі України) 15\~000 грн., Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 15\~000 грн., перерахування коштів здійснити на банківську картку позивача. Відповідачі із позовними вимогами [PERSON] не погодились, подавши суду заяви по суті справи, за змістом яких зазначили наступне. Відповідачі-1, 2 Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області, Міністерство юстиції України в особі представника О.С. Долгополова проти задоволення позову [PERSON] заперечують, оскільки позивачем не надано доказів щодо заподіяння їй шкоди незаконними діями (рішеннями) відповідачів, не зазначено жодного нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасованим. Будь-яких судових рішень з цього приводу не існує. Позовна заява не містить викладу обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а також посилання на відповідні докази. Позовна заява містить лише перелік законодавства, однак не містить конкретних обставин, за яких наведені законодавчі норми необхідно застосувати до спірних правовідносин, не наведено підстави позовних вимог. Також відсутній розрахунок суми позову та обґрунтування, з чого виходила позивач, оцінюючи заподіяну шкоду. Фактично [PERSON] у позові поєднала декілька вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства: 1) визнання дій Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області незаконними; 2) відшкодування шкоди у сфері законотворчої діяльності органами державної влади в інтересах держави та суспільства за загальнообов`язковим соціальним страхуванням в сфері трудових відносин. Просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідач-3 Міністерство соціальної політики України в особі представника В. Іванкевич позов не визнає з тих підстав, що чоловікові позивача Галка М.Ф. відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі проводились страхові виплати у зв`язку із нещасним випадком на виробництві в ЗДП «Кремнійполімер» у період з 01.08.2001 по 09.06.2009 (по день смерті). Дружина померлого [PERSON] звернулась до вказаного відділення з питання здійснення їй виплат через смерть потерпілого внаслідок трудового каліцтва. Разом із тим, згідно з довідкою МСЕК від 16.01.2012 та актом від 03.01.2012 № 1 причинно-наслідкового зв`язку між смертю [PERSON] та трудовим каліцтвом, отриманим ним за життя, не встановлено. Тому законних підстав для призначення позивачеві страхових виплат по втраті годувальника не було. На звернення позивача відповідач-3 надавав вичерпні відповіді та роз`яснення. Натомість, позивач не довела протиправності дій цього відповідача, наявності шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Просив в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Відповідач-4 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України в особі представника О.М. Гординської проти задоволення позову заперечує, оскільки у позові [PERSON] не навела доказів та фактів на підтвердження порушення прав позивача внаслідок дій, рішень, бездіяльності відповідача-4. Акти органів державної влади, на незаконність яких посилається позивач, у встановленому законом порядку не були оскаржені та є чинними. Вважає, що позивачем подано завідомо безпідставний позов, в якому відсутній предмет спору, що має ознаки зловживання правом. Крім того, позивачем необґрунтовано та штучно об`єднано позовні вимоги до різних відповідачів з метою зміни підсудності справи та завідомо безпідставно залучено відповідача-4. Просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач-5 Державна служба статистики України в особі О. Кузьменко проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що [PERSON] у позові не зазначила, в чому полягає її порушене, невизнане або оспорюване право безпосередньо з боку відповідача-5, не обґрунтувала позовних вимог про відшкодування їй 15\~000 грн. Крім того, позивач не надала доказів на підтвердження її родинних зв`язків з [PERSON] В цей же час, позивач зверталась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю на момент смерті спадкодавця [PERSON] , однак ухвалою цього суду у справі № 334/3539/13-ц від 03.06.2013, заява [PERSON] залишена без розгляду. Ухвала набрала законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 16.07.2013. З наведених підстав просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач-6 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в особі представника Л. Карпик позовні вимоги не визнає, вважаючи, що даний спір є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Позивач із доводами відповідачів не погодилась, про що подала суду відповіді на відзиви (які назвала «протести») із обґрунтуванням своєї позиції посиланнями на відповідні положення законодавства, що на її думку, підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Відповідачем Міністерством юстиції України в особі Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надано заперечення на відповідь позивача на відзив, яку відповідач вважає необґрунтованою, посилаючись на наступне. Міністерство юстиції України не є уповноваженим органом у сфері соціального страхування, та у відповідача не було та наразі відсутні трудові відносини з позивачем, що свідчить про відсутність трудового спору з позивачем. Відповідач в обґрунтування заперечень посилається на те, що позивачем не було надано доказів щодо заподіяння їй шкоди незаконними діями відповідача, у позові не зазначено та позивачем не надано жодного нормативно-правового акту, що був визнаний незаконним та скасованим. На даний час відсутні судові рішення, за якими дії або бездіяльність Міністерства юстиції України в сфері нормотворчої діяльності з цього питання визнанні незаконними, тому на думку відповідача позовні вимоги є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Відповідачем Головним територіальним управлінням юстиції у Запорізькій області надано аналогічні заперечення на відповідь позивача на відзив, відповідно до яких відповідач заперечує проти позову, вважає його необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами з підстав, викладених у запереченнях Міністерства юстиції України. Іншими відповідачами у справі заперечень на відповідь позивача на відзив суду не надано. Крім того, позивачем 21.05.2019 року подано заяву про забезпечення присутності позивача у судовому засіданні, оцінивши яку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, у зв`язку із порушенням строку на її подання, виходячи з вимог ч. 7 ст. 279 ЦПК України, положення якої позивачу було роз`яснено ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 07.03.2019 року. Судом проведено такі процесуальні дії по справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.03.2019 прийнято до розгляду позовну заяву Галка Т.Г. та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити суддею одноособово в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 05.04.2019 відкладено розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] на 26.04.2019; продовжено відповідачу - Міністерству економічного розвитку і торгівлі України строк на подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 26.04.2019 розгляд справи відкладено на 21.05.2019 для надання можливості відповідачам підготувати заперечення на відповіді позивача на відзиви. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи випливає, що [PERSON] . [PERSON] , який доводився позивачеві [PERSON] чоловіком, відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі проводились страхові виплати у зв`язку із нещасним випадком на виробництві в ЗДП «Кремнійполімер» у період з 01.08.2001 по 09.06.2009 (по день смерті). В подальшому, [PERSON] як дружина померлого звернулась до вказаного відділення з питання здійснення їй виплат через смерть потерпілого внаслідок трудового каліцтва. Разом із тим, згідно з довідкою МСЕК від 16.01.2012 та актом від 03.01.2012 № 1 причинно-наслідкового зв`язку між смертю [PERSON] та трудовим каліцтвом, отриманим ним за життя, не встановлено. Тому у призначенні позивачеві страхових виплат по втраті годувальника було відмовлено. Позивач [PERSON] у позові вказує на недосконалість чинного законодавства з даного питання, внаслідок чого вона позбавлена до засобів на існування, оскільки до смерті чоловіка перебувала на його утриманні як член сім`ї. В результаті порушення її права на отримання страхових виплат як дружині особи, що померла внаслідок нещасного випадку на виробництві, позивач просить суд зобов`язати відповідачів здійснити їй відшкодування шкоди, завданої у сфері законотворчої діяльності відповідачами. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, суд зазначає, що визначення змісту позовних вимог, предмету та підстави позову є виключним диспозитивним правом позивача. Частинами першоютретьою статті 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності, передбачені статтею 1175 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до цієї статті, шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Отже, обов`язковою підставою для відшкодування шкоди за даною нормою права є визнання незаконним і скасування відповідного нормативно-правового акта, прийнятого органом державної влади. Наявність такої підстави підлягає доведенню перед судом відповідними доказами. Проте, наводячи у позовній заяві перелік нормативно-правових актів у сфері державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві, позивач не вказує, що будь-який із цих актів був визнаний незаконним і скасований в установленому законом порядку. Жодних доказів цього факту матеріали справи також не містять. Крім того, позивач, зазначаючи про заподіяння їй шкоди з боку кожного відповідача у вказаному нею розмірі, водночас не вказує, в чому саме дана шкода полягає, чи є дана шкода матеріальною або моральною, а також з яких міркувань позивач виходила, визначаючи розмір шкоди до відшкодування. Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що в межах розгляду даної справи не є спірними правовідносини з приводу відмови позивачеві у здійсненні їй виплат у сфері державного соціального страхування, оскільки предметом позову вона визначила саме дії відповідачів у сфері нормотворчої діяльності. Тому питання протиправності вказаної відмови позивачу у здійсненні відповідних виплат судом в межах даної справи не вирішується та відповідні докази не оцінюються. Доводи відповідача-6 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг стосовно не віднесення справи до цивільної юрисдикції суд відкидає, виходячи із вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України та обраного позивачем способу захисту порушеного права у вигляді відшкодування шкоди. За змістом позовних вимог позивач не просила визнати протиправним, нечинним, незаконним будь-яке рішення, дію або бездіяльність відповідачів. Відтак, підстав для віднесення даного спору до категорії адміністративних немає. Також, при оцінці аргументів та доводів сторін суд керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., [PERSON] A, N 303-A, параграф 29, рішення у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03). В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що інші доводи позову та заперечень відповідачів проти нього, за вищевказаних обставин не мають суттєвого значення для вирішення спору та не потребують детальної відповіді на кожен з них. За таких обставин суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог відповідними доказами, з огляду на що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати у даній справі розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed