Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом [PERSON] про відшкодування втраченого заробітку та матеріальних витрат, завданих каліцтвом. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.10.2008 року біля 17-00 год. по вул.Грушевського,в с. Лісна Тарновиця, Надвірнянського району відповідач [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем [NUMBER] спричинив дорожньо-транспортну пригоду, виїхавши на праве узбіччя та вчинив наїзд на неї, як пішохода та скрився з місця події. Вироком Надвірнянського районного суду від 02.02.2009р. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.І КК України та призначено йому покарання. Внаслідок неправомірних дій відповідача вона, як потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами лицевого склепіння та основи черепа, забоєм головного мозку важкого ступеня, крововилами під оболонки, в речовину головного мозку та раною лобної ділянки голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент спричинення. Рішенням Надвірнянського районного суду від 18.05.16р. з відповідача вже стягнуто в її користь витрати на періодичне лікування від отриманих травм за період з 2014-2015р.р.на загальну» суму 2024,96 грн. З 2009р. та черговими висновками медико-соціальної експертної комісії їй встановлено 2-гу групу інвалідності загального захворювання, яку за висновком МСЕК серії АВ №0727980 від 14.09.16р. продовжено з 01.08.16р. на строк до 01.10.2018р. та рекомендоване стаціонарне та санаторно- курорне лікування. Оскільки стан її здоровя не покращився, вона надалі продовжує лікування, та в період з 16.06.16р. по 27.06.16р в черговий раз була на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділі Надвірнянської ЦРЛ та на придбання медичних препаратів витратила кошти на загальну суму 4558,71 грн. Також в період з 01.03.2017р. по 10.03.2017р. стаціонарно лікувалась в неврологічному відділі Надвірнянської ЦРЛ та на придбання медичних препаратів витратила 2730,83 грн. Окрім того за санаторно-курортною карткою та путівкою вона з 25.11.2016р. по 29.12.16р. лікувалась в санаторії «Орізонт» Одеської області, вартість путівки становила 17185 грн., де на придбання квитків по маршруту Ів-Франківськ-Одеса- Ів-Франківськ витратила 191,40 грн. та по маршруту Одеса-Сергеевка витратила 28 грн. Всього вартість проїзду до санаторію і назад становить 219,40 грн. В період з 14.10.2005р. по 29.12.2008р вона працювала оператором котельні Ліснотарновицької загальноосвітньої школи. На час каліцтва тільки мала приступити до роботи, тому вважає, що їй повинно бути відшкодовано відповідачем заробіток втрачений зменшенням професійної або загальної працездатності та лікування, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Втрачений заробіток підлягає відшкодуванню з часу ушкодження здоров'я, тобто з 26.10.2008р.- скоєння ДТП. Всього розмір втраченого заробітку становить 64 525,50 грн.. За висновком МСЕК та пенсійним посвідченням її визнано інвалідом 2-ї групи, термін дії якого по 30.09.2018р., тому відповідач повинен сплачувати щомісячні платежі втраченого заробітку в розмірі половини мінімальної заробітної плати з часу ДТП 26.10.2008р. по 30.09.2018р. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю та з врахуванням уточненої позовної заяви, остаточно просили постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 64525 грн. 50 коп. заборгованості втраченого заробітку, 7289 грн. 54 коп. витрат на придбання медичних препаратів та 219 грн. 40 коп. витрат на проїзди до місця лікування.,а також стягнути щомісячні платежі втраченого заробітку з 01.08.2017р. по 30.09.2018р. в розмірі половини мінімальної заробітної плати, визначеної законодавством. Вважають безпідставною заяву відповідача про застосування позовної давності, оскільки до вимог про відшкодування шкоди завданоїт каліцтво, іншим ушкодженням здоров»я позовна давність не поширюється. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, подав письмові заперечення, суду пояснив, що після вчинення ним ДТП, яка мала місце 26.10.2008р. він повністю виконав свої зобов»язання по наданню матеріальної допомоги позивачу. З 2009р. по 2016р. позивач не мала до нього жодних претензій. Також відповідач та представник відповідача вважають, що не підлягають до відшкодування витрати понесені позивачем на лікуваннята витрат затрачених на проїзд до санаторію, оскільки позивачем не надано належних доказів на обгрунтування вартості лікування, чеки не відповідають загальній сумі та вважають, що окремі надані нею докази на підтвердження понесених витрат не визначають на, що саме потрачені позивачем кошти, та чи стосуються вони лікування саме тих захворювань, які позивач зазнала внаслідок дій відповідача. Крім того вважають, що позовна вимога про стягнення заборгованості втраченого заробітку в сумі 64525,50грн за період з 26.10.2008р. по 03.07.2017р. не підлягає до задоволення,оскільки на момент отримання тілесних ушкоджень позивач не працювала. Крім того зазначають, що з часу ДТП пройшло більше 9 років і тому є підстави для застосування позовної давності. Вважають,що заявлені вимоги не грунтуються на законі та не підлягаютьдо задоволення. Просять в позові вімовити. Суд ,заслухавши пояснення сторін і дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.10.2008 року біля в 17-00 год. по вул.Грушевського в с.Лісна Тарновиця, Надвірнянського району Івано-Франківської області. В результаті порушення правил дорожнього руху відповідач [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем [NUMBER] виїхав на праве узбіччя та вчинив наїзд на позивача [PERSON] та скрився з місця події. Вироком Надвірнянського районного суду від 02.02.2009р. відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.І КК України та призначено йому покарання. ( а.с 2-6). За наслідками ДТП позивач [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент спричинення. З 2009 р. та черговими висновками медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено 2-гу групу інвалідності загального захворювання, яку за висновком МСЕК серії АВ №0727980 від 14.09.16р. продовжено з 01.08.16р. на строк до 01.10.2018р. та рекомендоване стаціонарне та санаторно- курорне лікування. ( а.с 15,19-21). Судом встановлено, що внаслідок отриманих травм під час ДТП стан здоровя позивача не покращився, вона і надалі продовжує лікуватись. В період з 16.06.16р. по 27.06.16р позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділі Надвірнянської ЦРЛ , що підтверджується випискою з медичної карти № 3865. На придбаня медичних препаратів позивачем витрачено коштів на загальну суму 4558,71 грн.,що підтверджується фіскальними чеками та довідкою за №13 про придбання медикаментів за власні кошти. ( а.с 17-18,60). В період з 01.03.2017 р. по 10.03.2017 р.позивач стаціонарно лікувалась в неврологічному відділі Надвірнянської ЦРЛ, що підтверджується випискою з медичної карти № 1450 та довідкою ЦРЛ Надвірнянського району № 15. На придбання медичних препаратів позивачем витрачено коштів на загальну суму 2730,83 грн.,що підтверджується фіскальними чеками до довідкою про придбання ліків.( а.с.113-115). Окрім того позивачем за санаторно-курортною карткою та путівкою з 25.11.2016р. по 29.12.16р. лікувалась в санаторії «Орізонт» Одеської області,де на придбання квитків по маршруту Ів-Франківськ-Одеса- Ів-Франківськ витратила 191,40 грн. та по маршруту Одеса-Сергеевка витратила 28 грн. Всього вартість проїзду до санаторію і назад становить 219,40 грн., що підтвержується проїздними документами (.а.с.108-110) Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи, що позивач на підтвердження своїх вимог про відшкодування витрат понесених на лікування та оздоровлення, надала відповідні довідки, виписки із медичних карт, фіскальні чеки про придбання ліків та квитанції на підтвердження придбання проїздних квитків суд прийшов до висновку про відшкодування таких витрат. Зазначене відповідає вимогам ч.1 ст.1195 ЦК України, якою встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як вбачається з копії трудової книжки позивач в період з 14.10.2005р. по 29.12.2008р працювала оператором котельні Ліснотарновицької загальноосвітньої школи.(а.с. 9-12) На час вчинення ДТП - жовтень 2008року позивач не отримувала заробітної плати, що пітверджується довідкою про заробітну плату, видану МП»Надвірнатеплокомуненерго» від 14.09.2016р. (а.с. 13-14) Згідно висновку експерта № 028 комісійної судово-медичної експертизи від 09.06.2017р.у позивача процент постійної втрати загальної працездатності становить 30%, враховуючи професії, які вказані у копії трудової книжки ( столяр, оператор котельні) процент втрати професійної працездатності становить 50 % ( а.с.93-100) Відповідно із ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент заподіяння шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати . Таким чином виходячи із встановленого мінімуму заробітної плати позивач втратила заробіток за період з 26.10.2008р.-часу вчинення ДТП по 01.08.2017р.та згідно доданого розрахунку заборгованість втраченого заробітку становить 64 525,50 грн..( а.с11-112). Отже, на підставі висновку експерта № 028 комісійної судово-медичної експертизи від 09.06.2017р, яким визначено та підтверджується ступінь втрати позивачем 30% загальної і 50% професійної працездатності, враховуючи встановлений мінімум заробітної плати, суд прийшовдо висновку, що з відповідача підлягає до стягнення щомісячні платежі втраченого заробітку з 01.08.2017 р. по 30.09.2018 р. в розмірі половини мінімальної заробітної плати, у зв'язку із продовженням на цей період встановленої [PERSON] 2 групи інвалідності. Доводи представника відповідача щодо застосування наслідків позовної давності до однієї з вимог позивача, зокрема, відшкодування заборгованості втраченого заробітку не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до приписів ст. 268 ЦК України на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я позовна давність не поширюється. Твердження представника відповідача про недоведеність позивачем які саме кошти вона затратила на лікування спростовані судом, тому що в матеріалах справи є відповідні довідки, виписки із медичних карт, з яких вбачається які саме ліки виписувались позивачу для лікування і які кошти нею були затрачені на придбання ліків, фіскальні чеки про придбання ліків. тому що вони відповідають призначенню лікарів та часу перебування позивача у лікувальних закладах та квитанції на підтвердження придбання проїздних квитків .відпові часу перебування позивачем в санаторіїзгідно путівки. Підстав для зменшення розміру відшкодування відповідно до ст.. 1204 ЦКУкраїни судом не встановлено. Таким чином, суд, оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності прийшов до переконання, що стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають 64525 грн. 50 коп. заборгованості втраченого заробітку, 7289 грн. 54 коп. витрат на придбання медичних препаратів та 219 грн. 40 коп. витрат на проїзди до місця лікування, а також щомісячні платежі втраченого заробітку з 01.08.2017 р. по 30.09.2018 р. в розмірі половини мінімальної заробітної плати, визначеної законодавством. Питання про розподіл судових витрат судвирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України На підставі ст..ст.1166,1187,,1195, 1202 ЦКУкраїни,

Outcome: approved