Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» про визнання виконавчого напису № 5936 від 03.10.2019, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], про стягнення з неї на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» коштів у розмірі 12808,25 грн., таким, що не підлягає виконанню, та просить стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» на її користь отримані відповідачем за виконавчим написом 12808,25 грн. грошових коштів та витрати на правову допомогу у розмірі 6500,00 грн. Сторона позивача посилається на те, що [PERSON] є споживачем банківських послуг за кредитним договором № 180821-107-1 від 21.08.2018, який укладений нею з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ». Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна здійснює примусове виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом [PERSON], відкрито виконавче провадження № 60265462. З [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» у безспірному порядку стягнуто 12 808,25 грн. за кредитним договором № 180821-107-1 від 21.08.2018 року. Сума заборгованості становить 12 808,25 гри., що складається з: 2 950,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8 658,25 грн. - прострочена заборгованість за комісією. Виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки - кредитний договір нотаріально не посвідчений, - не направлено позивачу листа про інформування про вчинення виконавчого напису та відсутні докази отримання такого повідомлення, - в матеріалах нотаріальної справи відсутній первинний документ, який підтверджує, що позивачка отримала від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» будь-які кошти, - банки не мають права встановлювати додаткові комісії, розмір простроченої заборгованості за комісією становить 8658,25 грн., - в матеріалах нотаріальної справи відсутня засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованості, строків її погашення, виписки щодо здійснення платежів попереднім кредиторам. Позивачка має право на оскарження до суду нотаріальної дії або відмови у їх вчиненні, або нотаріального акту. З [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» у безспірному порядку стягнено 12 808, 25 грн. за кредитним договором № 180821-107-1 від 21.08.2018 р., що підтверджується копією відповіді на запит від 14.04.2021 та роздруківкою постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.04.2021. Відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій вона набуто, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави (скасована) для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою (скасована), передбачою законом, іншими правовими актами чи правочином. Позивачка та її представник - адвокат Переверзєв О. О. в судове засідання не з`явились. При пред`явленні позову було заявлене клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Відповідач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» в судове засідання свого представника не направило. 08 червня 2021 року на адресу суду від директора ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» Картамишева С. О. надійшов відзив на позовну заяву, відповідач позов не визнав посилаючись на таке: Відповідно до укладеного договору № 180821-107-1 від 21.08.2018 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та [PERSON] позивачка отримала кредит у розмірі 2950 грн. 00 коп. строком на 29 днів шляхом переказу на платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 2,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну його повернення. Кредитний договір підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Кредит не є споживчим, оскільки його розмір не перевищує мінімальної заробітної плати. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Позивачка не повернула своєчасно сум кредиту та нараховані відсотки. Станом на 29.12.2018 нарахування відсотків позивачу було зупинено та зафіксовано розмір заборгованості. Таким чином, у ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» були всі обґрунтовані та законні підстави на звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Відповідно до судової практики, що склалась, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного вирішення справи суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі заначити у рішенні, чи справі на момент вчинення виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Позивач не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом виконавчого напису була іншою, ніж та, що запропонована до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, наведені позивачем доводи не можуть бути підставою для задоволення позову. Третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за місцем знаходження нотаріальної контори судових викликів та повідомлень не отримувала. За даними Міністерств юстиції України свідоцтво на право зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30.06.2009 за № [NUMBER] на ім`я [PERSON] анульовано 16.04.2021 (а.с. 84). Приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Клітченко О. А. про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, свого представника не направила, письмових пояснень не надала, однак ці обставини не перешкоджають розгляду справи по суті. Ухвалою Куликівського районного суду від 14.05.2021 було задоволено клопотання представника позивача про витребування матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких був вчинений оскаржуваний виконавчий напис. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» заявлене клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яке підлягає частковому задоволенню з підстав, які будуть наведені нижче. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали нотаріальної справи, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного: Судом встановлено, що 03 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 5936, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 180821-107-1 від 21.08.2018, укладеним з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ». Строк платежу настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21.08.2018 по 27.09.2019. сума заборгованості складає 11608,25 , в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2950,00 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 8658,25 грн.. за вчинення виконавчого напису стягнено плати зі стягувача в розмірі 1200 грн. (а.с. 102). Згідно з договором № 180821-107-1 від 21.08.2018 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та [PERSON] , товариство надало позичальнику кредит у розмірі 2950 грн. 00 коп. строком на 29 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування, у випадку порушення строків користування кредитом сплачується 2,5 % від суми несвоєчасного поверненого кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 106-109). Існування кредитного договору на зазначених умовах сторонами не заперечується. У матеріалах нотаріальної справи, наданої Київським обласним державним нотаріальним архівом, на підставі яких був вчинений зазначений вище та оскаржуваний виконавчий напис, наявний договір № 180821-107-1 від 21.08.2018 з графіком розрахунків, довідки про укладення цього договору за допомогою одноразового ідентифікатора, довідка про відправлення ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» через ТОВ «Леттер Пак» 72 одиниць поштових відправлень та розрахунок заборгованості [PERSON] (а.с. 10-112). 08.10.2019 за оскаржуваним виконавчим написом приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 24-25). Постановою від 09.04.2021 приватним виконавцем закрито виконавче провадження на підставі листа стягувача про погашення заборгованості за виконавчим документом у повному обсязі (а.с. 36-37). Оспорюваний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, виходячи з такого: Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. . Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: …оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені Офіційний вісник України від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачкою та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 03 жовтня 2019 року - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису за реєстровий № 5936 від 03 жовтня 2019 року приватний нотаріус керувався нечинними положеннями Закону, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, зазначені у виконавчому написі вимоги не могли вважатися безспірними з огляду на те, що наданий приватному нотаріусу кредитних договір не містив умов про стягнення комісії, розмір якої склав 8658,25 грн. Стягувачем також не було надано приватному нотаріусу виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. Наданий нотаріусу документ на а.с. 112, не є випискою з рахунку, та не є належним доказом наявності безспірної заборгованості, оскільки не є первинним бухгалтерським документом. Окрім того, суд погоджується з доводами сторони позивача у тій частині, що позивачці направлено листа з інформацією про вчинення виконавчого напису, та відсутні докази отримання такого повідомлення. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та наявні правові підстави для задоволення позову в цій частині. Обговорюючи питання стягнення з відповідача на користь позивачки коштів, отриманих за виконавчим написом від 03.10.2019, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 11 608,25 грн., тобто у розмірі, зазначеному у виконавчому написі, який визнається таким, що не підлягає виконанню, оскільки ні матеріали нотаріальної справи, ні матеріли виконавчого провадження, ні зміст позовної заяви не містять обґрунтування стягнення з [PERSON] 12808,25 грн. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» надало приватному виконавцю Клітченко О.А. лист про те, що заборгованість боржника [PERSON] по договору № 180821-107-1 від 21.08.2018 була сплачена у повному обсязі, без зазначення суми (а.с. 26). Згідно зі статтею 1212 ЦК України, зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави - це таке правовідношення, в силу якого одна сторона (набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони (потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно з правовими висновками, які містяться у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2019 у справі № № 910/1531/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02.06.2021 у справі № 766/11996/18, положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. У зазначених рішеннях Верховний суд дійшов висновку, що вимоги про повернення позивачам стягненого за виконавчим написом, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, є правомірними та похідними від рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та вважає, що правова підстава для набуття майна за таких обставин відпала. З питання розподілу судових витрат суд дійшов наступних висновків: 02.04.2021 між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «РЯБІНІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ» в особі адвоката Переверзєва О. О. був укладений договір про надання правової допомоги, предметом якого є подання позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у виконавчих провадженнях 64799935 та 60265462, де зазначений розмір гонорару 6500 грн. по кожному виконавчому провадженню (а.с. 13). Наявна квитанція про сплату [PERSON] адвокатському об`єднанню цієї суми (а.с. 12). У акті прийому - передачі виконаних робіт, окрім консультації, складання та направлення запитів, складання позову, зазначена плата за учать у судовому засіданні, яка складає 500 грн. (а.с. 11). З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке: Переверзєв О. О. участі у судових засіданнях не приймав жодного разу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.2,3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Згідно з ч.2 ст. 138 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За обставинами даної справи витрати на оплату правничої допомоги підлягають зменшенню на 500 гривень, оскільки акт прийняття - передачі виконаних робіт не відповідає обсягу фактично наданих послуг - жоден з адвокатів Адвокатського об`єднання «РЯБІНІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ» участь у судових засіданнях не приймав. В іншій частині завлений до відшкодування гонорар адвокату суд вважає співмірним з обсягом виконаних робіт. Позивач на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору. Судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідача у мінімальному розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial