Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує наступним. 25.10.2008 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.04.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Протягом понад п'яти років відповідач проживає окремо за іншою адресою, участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини та її здоров'ям не цікавиться, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дитини не надає, аліменти не сплачує. Дитина відповідача не пам'ятає, не має до нього почуттів. Вихованням та утриманням дитини займається її мати - позивач по справі. Неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає з позивачем, навчається в гімназії №117 ім. Л. Українки з поглибленим вивченням іноземних мов Печерського району м. Києва, перейшла до третього класу, також дитина відвідує заняття за спеціальністю фортепіано у ДМШ №9 Печерського району м. Києва. Таким чином, відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, її утримання тощо, а тому позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява позивача про розгляд справи за її відсутності, відповідно до змісту якої пред'явлені позовні вимоги підтримала за викладених в позовній заяві обставин та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився. На підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач повідомлявся про розгляд справи та викликався в судове засідання через оголошення в пресі, шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», а тому суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений, та вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у в матеріалах справи доказів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА в судове засідання не з'явилась. До суду надійшла заява представника третьої особи про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої підтримала висновок Деснянської в м. Києві РДА про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON], [INFO], проти позову не заперечувала. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності нез'явившихся осіб. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 25.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що в Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї складено актовий запис №3047, відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с. 7). Від шлюбу у сторін народилась спільна донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 8). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.04.2013 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Відповідно до копії заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.04.2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 26 лютого 2013 року і до повноліття дитини (а.с. 13-14). 12.07.2013 року на підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист (а.с. 15). З копії довідки №03 від 19.05.2016 року, виданої гімназії №117 ім. Л. Українки з поглибленим вивченням іноземних мов Печерського району м. Києва, вбачається, що [PERSON], [INFO], навчається в 2-А класі. Батько дитини до школи не з'являвся жодного разу, не приймає участі у навчально-виховному процесі доньки, не спілкується із учителями, не відвідує батьківські збори (а.с. 17). Згідно з висновком Деснянської районної в м. Києві РДА №102/03/31-5099 від 06.06.2016 року, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] (а.с. 21-22). З матеріалів справи також вбачається, що позивач працює офіційно, має у власності житлову квартиру, в якій зареєстрована та проживає разом з дитиною, житлові умови відповідають встановленим нормам, що підтверджується відповідними документами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини проголошує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно приписів ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В положеннях ч.3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є невірозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Нормою ч. 2 ст. 157 СК України встановлено обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні та право на особисте спілкування з нею. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Приймаючи до уваги висновок Деснянської в м. Києві РДА про доцільність позбавлення батьківських прав, а також встановлені судом обставини, що свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітньої доньки, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Стаття 166 СК України передбачає такі правові наслідки позбавлення батьківських прав: 1. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. 2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. В матеріалах справи наявна копія виконавчого листа, виданого 12.07.2013 року на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва, відповідно до якого, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 26 лютого 2013 року і до повноліття дитини. Враховуючи вказану обставину, суд не вбачає необхідності у вирішенні питання щодо стягнення аліментів. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved