Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , що продовжує навчання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем має двох синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що після розірвання шлюбу діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.03.2017 року з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Оскільки [PERSON] досяг 18 років, відтак з відповідача стягуються аліменти лише на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). В той же час, [PERSON] з 01.09.2021 року вступив до Навчально-наукового інституту права Київського національного університету імені Тараса Шевченка на денну форму навчання, а тому не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги для нормального проживання та розвитку. Крім того, за його навчання щороку доведеться сплачувати 56800 грн., що для позивача є непосильним, оскільки крім цього вона несе витрати, пов`язані з його харчуванням, придбанням одягу, підручників, оплатою проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження та інше. Вказує, що такий обсяг витрат вона одна не в змозі забезпечити, тому вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на рівні 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу). На даний час, позивачу відомо, що відповідач працює на посаді заступника голови Черкаської обласної ради, отримує заробітну плату та пенсію, а тому має можливість утримувати повнолітнього сина, який навчається. У зв`язку із цим, просить суд, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01.11.2021 року і до закінчення [PERSON] навчання, тобто до 30.06.2025 року, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 03.12.2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач у визначений судом термін на подачу відзиву на позовну заяву подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав. Зазначив, що систематично і в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дітей. Крім того, завжди намагався всіляко приймати участь у вихованні своїх синів та сприяти їх фізичному та духовному розвитку. У зв`язку з повноліттям [PERSON] наразі з нього стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно на утримання [PERSON] . Вказав,\~що у\~зв`язку зі\~вступом до\~Київського національного\~університету імені\~Тараса Шевченка\~на денну\~форму навчання\~його син\~ [PERSON] не\~має змоги\~влаштуватись на\~роботу та\~самостійно себе\~утримувати,\~а тому\~згідно законодавства\~потребує матеріальної\~допомоги для\~нормального існування\~та розвитку.А тому не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є батьком повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13.08.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Соснівського районого управління юстиції м. Черкаси Черкаської області, актовий запис № 788. Відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.03.2017 року присуджено стягувати з [PERSON] [INFO] , аліменти на користь [PERSON] [INFO] , на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.02.2017 року і до досягнення повноліття [PERSON] . По досягненню повноліття [PERSON] стягувати з [PERSON] [INFO] , аліменти на користь [PERSON] [INFO] , на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Згідно з довідкою № 767/21 від 28.10.2021 року, виданою Навчально-науковим інститутом права Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, [PERSON] є студентом 1 курсу Навчально-наукового інституту права денної форми навчання Київського національного університету ім. Тараса Шевченка з 01.09.2021 року, закінчується навчання 30.06.2025 року. Відповідно до договору від 12.08.2021 року № 208/1 ІП про навчання у Київському національному університеті ім. Тараса Шевченка, укладеного між [PERSON] та Київським національним університетом імені Тараса Шевченка, [PERSON] зараховано на 1 курс за спеціальністю 081 право для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр. Згідно з договором від 12.08.2021 року № 208/1 ІП про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, укладеного між позивачем та Київським національним університетом ім. Тараса Шевченка, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 227200,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 СК України). Отже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання, виникає за наявності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим від 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана норма встановлює обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадок, коли дитина продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до ст.\~200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» - обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 1 ст.\~191\~СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому, відповідно до приписів ст. 191 СК України, аліменти мають стягуватись саме з 10.11.2021 року, а не з 01.11.2021 року як просить позивач, оскільки позовну заяву було подано 10.11.2021 року. Крім того, позивач просила стягувати аліменти до закінчення навчання, тобто до 30.06.2025 року, але не довше, ніж до досягнення сином 23-х років. Разом з тим, враховуючи інтереси повнолітнього сина, який продовжує навчання, та те, що 23-річного віку він досягне у 2026 році, а обов`язковою умовою для стягнення аліментів є продовження навчання, та у разі припинення такого аліменти стягненню підлягати не будуть, суд вважає за необхідне стягувати аліменти до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення сином 23-х років, без зазначення дати закінчення навчання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене суд, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав, офіційно працює, отримує пенсію та має змогу надавати допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23-річного віку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 088093, то він звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки як позивача, так і відповідача звільнено від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 908 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial