Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій вказує, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. 12.03.2007 року він склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Тептею Н.Я., яким заповів їй жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Калнишівка Тиврівського району Вінницької області. Після смерті батька вона звернулась до Першої Вінницької державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок. Проте, нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.02.2017 року №396/02-31, якою відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в заповіті не зазначено точної адреси будинку. Також в заповіті невірно зазначена і назва населеного пункту, оскільки в Тиврівському районі Вінницької області немає с. Калнишівка, а є с. Кальнишівка. Її батько володів на праві власності будинком [ADDRESS] Його право власності на будинок встановлено рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.06.2006 року по справі №2-385/2006р. Інших осіб, які б заявили про прийняття спадщини, немає. А тому вона, як єдиний спадкоємець, має право на набуття права власності на зазначений будинок. Просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS]: житловий будинок літерою «А», житлова прибудова з ґанком та козирком літерою «А1», сарай літерою «Б», сарай літерою «б», погріб з шиєю літерою «Г», убиральня літерою «Е», гараж літерою «Ж», баня літерою «З», огорожа під №1, ворота з хвірткою під №2, огорожа під №3, вигрібна яма під №4, криниця під №5. До початку розгляду справи по суті, згідно ч.1 ст.31 ЦПК України позивачка [PERSON] звернулась до суду із уточненою заявою, в якій змінила підстави позову та просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок ,загальною площею 3,4 кв.м., житловою 42,3 кв.м. з господарськими спорудами під [ADDRESS], : житловий будинок позначений літерою «А», житлова прибудова з ганком та козирком «А1», сарай «Б», сарай «б», погріб з шиєю «Г», убиральню «Е», гараж «Ж», баня «З», огорожа №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3, вигрібна яма №4, криниця №4. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] уточнену позову заяву підтримали, просять її задоволити. [PERSON] пояснила, що в [ADDRESS]. Його заповіт від 12.03.2007 року не змінено та не відмінено. Представник позивачки [PERSON] позов підтримав, мотивуючи також тим, що [PERSON] 02.07.2016 року було подано до Першої Вінницької державної нотаріальної контори як заяву про прийняття спадщини за заповітом, так і заяву про прийняття спадщини за законом. При цьому, в заяві про прийняття спадщини за законом позивач зазначила, що приймає все спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця. Нотаріус винесла постанову, якою відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в заповіті не зазначено точної адреси будинку. Також в заповіті невірно зазначена і назва населеного пункту, оскільки в Тиврівському районі Вінницької області немає с. Калнишівка, а є с. Кальнишівка. А тому відсутні достатні правові підставі вважати будинок, зазначений в заповіті, є будинком [ADDRESS], яким дійсно володів спадкодавець. Отже, даний будинок не був охоплений заповітом, а позивач, як єдина спадкоємниця, яка прийняла спадщину, одержала право на спадкування даного будинку за законом. Представник Марківської сільської ради Тиврівського району в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Марківська сільська рада подала заяву, в якій позов визнає, просить справу розглянути у відсутності її представника. Третя особа на стороні відповідача [PERSON]. проти задоволення позову не заперечує, зазначила, що вона спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, на нею не претендує. Проте претендує на користування житловим будинком [ADDRESS]. З [PERSON] перестала постійно проживати разом приблизно за рік до його смерті. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. [INFO] в м.Вінниця помер [PERSON], який на час смерті був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с..8, 10). Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.06.2006 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] (справа № 2-385/2006р.). Рішення набрало законної сили 20.06.2006 року (а.с. 11-12). На підставі даного рішення суду вказане домоволодіння зареєстровано за [PERSON] в КП «ВООБТІ» 31.07.2006р. (а.с.14) Рішенням 5 сесії 22 скликання Марківської сільської ради від 23.03.1996 вулицю «Кірова» було перейменовано на вулицю «50-річчя Перемоги». Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, до складу спадщини після смерті [PERSON] ввійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS]. Позивачка - його дочка, що свідоцтвом про народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, копією актового запису про шлюбу (а.с. 14,16-18), згідно яких, її дошлюбне прізвище -«[PERSON]». Тобто, вона спадкоємиця [PERSON] за законом першої черги (ст. 1261 ЦК України). Проте, за життя [PERSON] 12.03.2007 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Тептею Н.Я., яким заповів належну йому частину квартири під [ADDRESS] [PERSON] та належний йому цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Калнишівка Тиврівського району Вінницької області заповів [PERSON] за умови надання довічного проживання в цьому будинку його дружини - [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст. 1268 ЦК України [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька як за законом, так і за заповітом, подавши в установлені законом строки, а саме 02.07.2016 року заяви до Першої Вінницької державної нотаріальної контори про прийняття спадини за законом та за заповітом (а.с. 49- 50). [PERSON], цього ж 02.07.2016 року подала до даної нотконтори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON].(а.с. 51). Інших заяв до Першої Вінницької державної нотаріальної контори не надходило. 15.02.2017року позивачка отримала в Першій Вінницькій держнотконторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Дані обставин стверджується копією спадкової справи після смерті [PERSON] Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.2 ст.1238 ЦК України на спадкоємця, до якого переходить житловий будинок, квартира або інше рухоме або нерухоме майно, заповідач має право покласти обов'язок надати іншій особі право користування ними. Право користування житловим будинком, квартирою або іншим рухомим або нерухомим майном зберігає чинність у разі наступної зміни їх власника. Волевиявлення [PERSON] на заповідання [PERSON] належного йому житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS], за умови надання права довічного проживання в цьому будинку його дружині - [PERSON], стверджується самим заповітом від 12.03.2007 року, в якому вказано, що він заповідає позивачці житловий будинок з господарськими будівлями в с. Калнишівка із вказаною умовою; рішенням Тиврівського районного суду від 07.06.2006 року, яким за ним було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS]; рішенням сесії 22 скликання Марківської сільської ради від 23.03.1996 про перейменування вулиці «Кірова» на вулицю «50-річчя Перемоги»; довідкою виконкому Марківської сільської ради від 28.02.2017 року №55, згідно якої, [PERSON]. є власником житлового будинку по [ADDRESS]; на день його смерті в будинку була зареєстрована [PERSON]., а також стверджується поясненнями самої позивачки, яка вказала, що іншого житлового будинку в с. Кальнишівка у [PERSON] не було. Слід також вказати, що на території Тиврівського району не існує населеного пункту - с. Калнишівка, а є с.Кальнишівка. Тобто вбачається, що при складанні вказаного заповіту від 12.03.2017 року були допущені неточності, які не спростовують дійсного волевиявлення заповідача. За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини . Так як заповіт від 12.03.2007 року недійсним не визнаний, житловий будинок в [ADDRESS], охоплений заповітом [PERSON] від 12.03.2012року і спадкоємиця за даним заповітом [PERSON] прийняла спадщину за заповітом, спадщина на дане майно за законом не відкрилась, а тому підстав для визнання за позивачкою права на нього в порядку спадкування за законом, не вбачається. Згідно ст. 11 ЦПК України суд справу розглядає в межах позовних вимог, а тому суд не вправі вирішувати питання про визнання права власності за позивачкою на дане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: dismissed