Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на повнолітнього сина. Мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24 жовтян 2006 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач як батько згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року має надавати матеральну допомогу у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. 00 коп., починаючи з 22 травня 2014 року й до досягнення ним 23 років, або до припинення навчання у вищому навчальному закладі. В період з січня по березень 2017 року син [PERSON] перебував на лікування з приводу виявленої недуги сечокам»яної хвороби, за наслідками якого вона понесла витрати в загальній сумі 27 373 грн. 80 коп., половину вартості яких - 13 686 грн. 90 коп. на підставі ч.ч.1, 2 ст. 185 СК України просить стягнути з відповідача, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24 жовтян 2006 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач як батько згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року, яке набуло чинності, має надавати матеральну допомогу у твердій грошовій сімі в розмірі 900 грн. 00 коп., починаючи з 22 травня 2014 року й до досягнення ним 23 років, або до припинення навчання у вищому навчальному закладі. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В період з січня по березень 2017 року син сторін [PERSON] перебував на лікуванні з приводу виявленої недуги сечокам»яної хвороби, за наслідками якого позивачка понесла витрати в загальній сумі 27 373 грн. 80 коп., половину вартості яких - 13 686 грн. 90 коп. на підставі ч.ч.1, 2 ст. 185 СК України просить стягнути з відповідача, проте суд вважає дану вимогу безпідставною із таких підстав. Так, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.ч.1, 2 ст. 185 СК України). Син сторін на час дії спірних правовідносин досяг повноліття, мав повних 21 рік, відтак підстави для застосування ст. 185 СК України відсутні, оскільки дана норма підлягає застосуванню щодо дитини, тобто мало- та неповнолітньої особи (до 18 років). Дитиною є особа яка не досягла 18 років. Фізична особа, яка досягла 18 років, - є повнолітною особою. На підставі викладеного, ч.ч.1, 2 ст. 185 СК України, ст.ст. 31, 32, 34 ЦК України,

Outcome: dismissed