Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чернівецького районного суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із будинку та прибудинкової території у с. Мазурівка та права на земельну частку (пай) розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищевказане майно. Спадкоємцем за законом на майно, що залишилось після смерті матері, які прийняли спадщину є позивач, оскільки на момент смерті [PERSON] позивач проживала разом із [PERSON] і фактично прийняла спадщину. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які прийняли спадщину немає, зокрема, племінниця позивача [PERSON] , на яку був складений заповіт, відмовилась від її прийняття, а сестра позивача [PERSON] також заяву про прийняття спадщини у встановлений строк не подала, відмовилась від її прийняття. Звернувшись в нотаріальну контору із заявою з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачці було відмовлено з мотивів відсутності правовстановлюючих документів. Дані обставини стали причиною звернення до суду із даним позовом, яким просить суд визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку пай, розміром 2.22 га., яка розташована на території Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Ухвалою суду від 19.10.2021 відкрито позовне провадження у даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09.11.2021 задоволено клопотання позивача та витребувано від Чернівецької державної нотаріальної контори спадкову справу, заведену до майна [PERSON] , яка померла [INFO] та від Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району витяг із погосподарської книги за адресою померлої [INFO] [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована в с. Мазурівка, Могилів-Подільського району Вінницької області, а також відомості про спадкоємців [PERSON] . Витребувані докази надійшли на адресу суду 11.11.2021 та 12.11.2021 року. 15.11.2021 року представником позивача подано заяву про зміну предмету позову, якою предмет позову (прохальну частину позовної заяви) викладено в новій редакції, зокрема, просить «Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) загальною площею 2,22 умовних кадастрових гектара, яка розташована на території Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, право на яку належало спадкодавцю [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН№0112777, виданого 27 грудня 1996 року КСП «Україна», с.Мазурівка.». Також представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи виписки з погосподарської книги №1975 від 09.11.2021 на голову сім`ї [PERSON] . До вказаної заяви та клопотання долучено фіскальний чек про направлення копії таких документів та заяви про зміну предмету позову відповідачу. Ухвалою суду від 15.11.2021 року заяву про зміну предмету позову прийнято, розгляд справи вирішено проводити з урахуванням зміненого предмету позову відповідно до заяви від 15.11.2021. Також даною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, позивачем подано клопотання (Вх.№2935/21-Вх. від 15.11.2021) у якому просить розгляд справи, що призначений на 24 листопада 2021 року провести без участі позивача та його представника. Позов підтримує у повному обсязі, просить його задоволити. Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, натомість через канцелярію суду подав заяву у якій просять розглядати справу за відсутності представника Чернівецької селищної ради за наявними матеріалами на розсуд суду. Проти позовних вимог не заперечують. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи, що відповідачами позовні вимоги не заперечуються, суд дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини, об`єктивно оцінивши усі досліджені докази, суд доходить висновку про задоволення позовної заяви, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з земельної частки (пай) розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Відповідно до заповіту від 14 червня 1999 року, який посвідчено секретарем виконкому Мазурівської сільської ради Чернівецького (Могилів-Подільського) району Вінницької області, [PERSON] заповіла все своє майно своїй внучці [PERSON] (а.с.48). В матеріалах даної справи міститься нотаріально посвідчена заява серії 47БА №3788561, у якій [PERSON] , знаючи про спадщину і по наявність заповіту на її ім`я, не заперечує проти прийняття спадщини іншими спадкоємцями, та в цілому відмовилась від даної спадщини, зазначивши, що із заявою про визначення додаткового строку прийняття спадщини звертатись не буде (а.с.12). Також, спадкоємцем першої черги являється сестра позивачки [PERSON] , яка знаючи про спадщину, не заперечує проти прийняття спадщини іншими спадкоємцями, та в цілому відмовилась від даної спадщини, відповідно до нотаріально посвідченої заяви серії 47БА №3659524 (а.с.13). Факт родинних відносин, зокрема, те що позивач є донькою спадкодавця [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №19 (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №1, 10 січня 1973 року [PERSON] уклала шлюб, й після укладення шлюбу набула прізвище « [PERSON] » (а.с.10). Згідно копії книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), вбачається, що [PERSON] отримала сертифікат ВН №0112777, виданий 27 грудня 1996 року, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 2.22 (а.с.20-21). В матеріалах справи міститься відповідь на адвокатський запит (№0-2-0.38-53/120-21 від 01.07.2021) Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Управління у Могилів-Подільському районі, відділ №1, з якого вбачається, що згідно архівних даних фонду документації із землеустрою відділу, а саме книги реєстрації сертифікатів на право земельної частки (паю), що видавались Чернівецькою держаною адміністрацією Вінницької області (с. Мазурівка КСП «Україна»), наявний запис про видачу [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ВН №0112777, про що свідчить проставлений [PERSON] підпис про його отримання. Також відповідно до Технічної документації із землеустрою по складанню державних актів на право приватної власності на земельні частки (паї) власниками земельних сертифікатів «КСП Україна», в списку громадян власників сертифікатів на право земельної частки (пай), рахується [PERSON] . Однак, вказаний сертифікат ВН №0112777 на право власності на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] було втрачено, у зв`язку із чим позивачем подано оголошення в газету «Чернівецька зоря» від 06.08.2021 про визнання недійсним втраченого сертифіката ВН №0112777(а.с.18). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, із земельної частки (паю), площею 2.22умовних кадастрових гектарів, належної їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН№0112777. Відповідно до довідки №731 від 22.04.2021, виданої Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] і останнє місце проживання якої було с. Мазурівка Могилів-Подільського району, спадкоємцем є [PERSON] , яка до дня смерті матері проживала спільно з нею у спадковому будинку (а.с.16). Спадкоємець за законом померлої [PERSON] не може оформити спадщину на земельну частку (пай), розташовану на території Чернівецької селищної ради через відсутність правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай), у зв`язку із чим державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області Ординським Ю.С. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, постанова №275/02-31 від 31серпня 2021 року (а.с.15). Отже, оскільки судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), що був втрачений, набула право на земельну частку (пай), площею 2.22 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Чернівецької селищної ради Вінницької області, то право на цю земельну частку (пай) входить до складу спадщини після її смерті. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності, в тому числі на спадкове майно, порядок визнання недійсним правочину і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР 1963 року, ЦК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини у зв`язку з прийняттям спадщини [PERSON] регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз`ясненням, що містяться в абз.3 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до зазначених нормативних актів та роз`яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти - [PERSON] та [PERSON] , а спадкоємцем за заповітом- [PERSON] , при цьому [PERSON] та [PERSON] спадщини не прийняли, нотаріально посвідченими заявами відмовились від її прийняття. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 553 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] , позивач спадщину прийняла фактичним вступом у володіння спадковим майном, відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР, в межах шестимісячного строку не відмовився від спадщини, а, навпаки, вчинила дії, передбачені ст.549 ЦПК України (в ред.1963 року), фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Однак, своїх спадкових прав на земельний пай у нотаріальному порядку не оформила через відсутність сертифіката на нього, оскільки такий було втрачено. Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України визначено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину. Отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину - на земельну частку (пай) позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа - сертифіката на земельну частку (пай), оскільки правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) було втрачено. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб набула право на земельну частку (пай), що належала їй на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН №0112777, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів 27грудня 1996 року. Сертифікат втрачено, у зв`язку з чим нотаріусом відмовлено позивачеві в оформленні спадщини на земельну частку (пай). Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємця у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємця з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Визнання за позивачем права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.ч.1,2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні на явних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Отже, право [PERSON] на оформлення своїх спадкових прав підлягає судовому захисту.

Outcome: approved