Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Позов мотивований тим, що згідно з п.1.1 договору купівлі-продажу від 04.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , продавець передає майно, вказане в п.1.2 цього договору у власність покупцю, а покупець приймає майно і сплачує за нього обумовлену суму. Відповідно до п.1.2 договору предметом купівлі-продажу за цим договором є наступне майно: житлова квартира [ADDRESS] , загальною площею 49,4 кв.м, в т .ч. житловою площею 27,4 кв. м, за адресою: [ADDRESS] . Відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] відбулось під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яка є предметом іпотеки. Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04.11.2017 р., укладений між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] . Представник позивача [PERSON] та третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на заперечення у відзиві на позов. Представник ПАТ «Дельта банк» позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON] та представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Згідно з п.1.1 договору купівлі-продажу від 04.12.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., укладеного між ПАТ «ДельтаБанк» та [PERSON] , продавець передає майно, вказане в п.1.2 цього договору у власність покупцю, а покупець приймає майно і сплачує за нього обумовлену суму. Відповідно до п.1.2 договору предметом купівлі-продажу за цим договором є наступне майно: житлова квартира [ADDRESS] , загальною площею 49,4 кв.м, в т .ч. житловою площею 27,4 кв. м, за адресою : [ADDRESS] . Згідно з п.1.5. на укладення цього договору отримана згода іпотекодержателя, що викладена у листі-повідомленні AT «Дельтабанк» від 04.12.2017 року вих. №57_12/2017. [PERSON] є неналежним Позивачем у спорі про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Позивач вважає, що укладеним договором купівлі-продажу квартири порушено її права. Проте згідно з Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за відповідачем [PERSON] . На цю ж квартиру зареєстроване обтяження за Договором Іпотеки, укладеним з ПАТ «Дельта-Банк» та попередніми власниками квартири, якими зазначені [PERSON] та [PERSON] . Вказані особи не заявляють самостійні вимоги на предмет спору. Позивач [PERSON] та її діти не зареєстровані в цьому житловому приміщенні, що також виключає будь-яке порушення її прав щодо користування квартирою або порушення прав її дітей. Згідно з довідкою про зареєстрованих осіб, в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ніхто не зареєстрований, а згідно з Актом проживання осіб без реєстрації, складеним ТОВ «ЖЕО» в присутності інших мешканців будинку, в цьому житловому приміщенні проживають без реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За цим актом обстеження позивач [PERSON] та її неповнолітні діти в цьому житловому приміщенні не зареєстровані та не проживають Позивач [PERSON] не є стороною правочину, який просить суд визнати недійсним, отже не має права виступати позивачем в цій справі. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Однак, з мотивів позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу не вбачається, з якої саме підстави, передбаченої ст. 203 позивач просить визнати Договір купівлі-продажу квартири недійсним. Твердження Позивача про дію в період часу продажу квартири Закону України, яким був введений мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, безпідставне. Цей Закон, як і стверджує сам Позивач, встановлює, що не може бути примусово стягнуте (відчужено без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави. На момент відчуження ПАТ «Дельта Банк» квартири таке майно не було предметом застави, а перебувало у власності ПАТ «Дельта Банк», і на нього не поширювався правовий режим заставного майна, а отже, застосування до процедури відчуження юридичною особою свого майна фізичній особі законодавства, що регулює кредитні правовідносини є неправильним. Так, 05.08.2014 року Вінницький міський суд Вінницької області, розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднану цивільну справу №127/30623/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності та за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття права власності, ухвалив рішення, яким: «В рахунок виконання основного зобов`язання в розмірі 6679,61 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 53390,12 гривень за договором про надання споживчого кредиту № 11038577000 від 14.09.2006 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] і в рахунок зобов`язання щодо оплати заборгованості у розмірі 25294,65 доларів США, що згідно курсу НБУ складає - 202180,14 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 11305233001 від 28.02.2008 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] в загальній сумі 31974,26 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 255 570,26 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки а саме: квартира: загальною площею: 49,4 кв. м, житловою площею: 27,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк» (ЄДРПОУ:34047020, місцезнаходження: 01001, Київська обл., м. Київ. вул. ІЦорса, буд. 36, корп. Б) на підставі договору іпотеки № б/н від 28.02.2008 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАHK» та [PERSON] , [PERSON] . Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» право власності на предмет іпотеки, а саме: на квартиру: [ADDRESS] : загальна площа: 49.4 кв. м, житлова площа: 27.4 кв. м. Припинити право власності іпотекодавців [PERSON] . [PERSON] на квартиру: [ADDRESS] : загальна площа: 49,4 кв.м, житлова площа: 27,4 кв.м, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Виселити з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] іпотекодавців [PERSON] , [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою. Стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2555, 70 гривень » Вищевказане рішення вступило в законну силу 16 серпня 2014 року. Тобто, за рішенням суду припинено кредитне зобов`язання, а відтак припинено і забезпечення виконання зобов`язання у виді іпотеки. Квартира була придбана [PERSON] з дотриманням вимог, передбачених для процедури продажу майна банка, який перебуває в процесі ліквідації. Так, 17 листопада 2017 року він став переможцем електронного аукціону на платформі «держзакупівлі.онлайн» з реалізації майна ПАТ «Дельта Банк» в ході його ліквідаційної процедури. На виконання вимог Протоколу відповідач [PERSON] вніс кошти у сумі 237 000,00 гривень на рахунок ПАТ «Дельта Банк». 04 грудня 2017 року між [PERSON] та продавцем квартири ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстр. № 1057. Того ж дня, 04 грудня 2017 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був підписаний Акт приймання-передачі нерухомого майна. В постанові Верховного Суду України від 24.10.2012 р. у справі № 6-116цс12 висловлено правову позицію : «Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Таким чином, ураховуючи те, що відчуження майна на прилюдних торгах відноситься до угод купівлі-продажу така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України). Необхідно також зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину, недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в цьому ж Міністерстві 2 листопада 1999 року за № 745/4838». Тобто, Верховний Суд України у справі № 6-116цс12 наголосив, що оскільки відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів. Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регулюється Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24.03.2016 р. № 388, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2016 р. № 606/28736, та Регламенту роботи електронної торгової системи щодо організації та проведення відкритих торгів (аукціонів) з продажу активів (майна) банків, в яких запроваджено процедуру тимчасової адміністрації або ліквідації від 04.09.2017 р. Враховуючи вищевикладені обставини, при укладені договору купівлі-продажу від 04.12.2017 року як завершального етапу реалізації майна банку, що ліквідується, згоди користувачів квартирою та органу опіки та піклування не потребується. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed