Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа виконавчий комітет Бердянської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини в якому зазначила, що вона та відповідач уклали шлюб 02.10.2005 року. Від шлюбу в них 22.12.2004 року народився син [PERSON] Вони припинили шлюбні відносини у 2009 році, оскільки кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями через що, між ними постійно виникали сварки, свідком яких часто була дитина. Зазначене тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй та дитині душевні страждання. Відповідач не розуміє і не хоче розуміти суті проблем, які виникають у неї та дитини, він не здатен та не бажає підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімейних стосунках, піклуватися про побудову сімейних відносин між всіма членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, згоди. У листопаді 2014 року відповідач та його мати створили неможливі умови для подальшого спільного проживання, намагалися розлучити її з сином, пропонували залишити їм дитину та поїхати з міста, фактично виселили її з квартири. Відповідач фактично створив нову сімю і з 2009 року проживає з іншою жінкою. З грудня 2014 року вона з сином проживає окремо від відповідача. Останній їм не допомагає, аліменти не сплачує, участі у житті дитини не приймає. Оскільки спільне проживання та ведення спільного господарства між ними припинено, то немає і подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини. До теперішнього часу вона та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання дитини. Син проживає разом з нею, йому виповнилося десять років і він може сам визначати місце свого проживання. Вона не згодна, щоби син проживав разом з відповідачем і наполягала на визначенні його місця проживання разом з нею, оскільки вона зможе краще забезпечити дитину і більше приділити їй уваги в моральному, психологічному, фізичному розвитку. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 02.10.2005 року за актовим записом №650. Визначити місце проживання їх сина [PERSON], [INFO] з нею. Стягнути з відповідача судові витрати. Позивач у судовому засідання вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали, проти задоволення позову не заперечували. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник виконавчого комітету Бердянської міської ради проти задоволення позову не заперечував. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЖС №004764 позивач та відповідач уклали шлюб 02 жовтня 2005 року (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖС №023429 у подружжя 22 грудня 2004 року народився син. (а.с.5). Ст. 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що між подружжям склалися такі взаємини, які призвели до розпаду сімї. Суд вважає, що за таких обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та малолітньої дитини, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. За ст. 150 СК України виховання дитини, піклування про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обовязком батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Вирішуючи спір з приводу визначення місця проживання дитини судом встановлено, що у позивача та відповідача в період шлюбу 22 грудня 2004 року народився [PERSON] (а.с.5). Згідно акту комісії Служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради від 21.04.2017 року малолітній [PERSON] проживає в [INFO] разом з мамою та братом. Умови проживання задовільні, дитині створені належні умови для виховання та всебічного розвитку (а.с.54). Із наданої суду медичної документації видно, що [PERSON] хворіє і потребує санаторно-курортного лікування (а.с.37-47). Згідно характеристики на учня [INFO], мама хлопця, [PERSON], займається вихованням сина, його навчанням, духовним та естетичним розвитком, здоровям у повній мірі, сумлінно виконує свої обовязки, щодо виховання, забезпечення та всебічного розвитку дитини. Мама, забезпечує дитині заняття у кружках та спортивних секціях, відвідує школу, спілкується з класним керівником та іншими вчителями, щодо навчання сина, його духовного та емоційного стану (а.с.53). Судом також встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 24.02.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з 14.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.33-34). На виконання цього рішення Бердянським міськрайонним судом видано виконавчий лист (а.с.32). Згідно довідки Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 09.02.2017 року інформація про сплату аліментів за період з 01.10.2016 року по 31.01.2017 року відсутня (а.с.6). Знаходження малолітнього [PERSON] в скрутному матеріальному становищі підтверджується листом відділу охорони здоровя виконавчого комітету Бердянської міської ради від 09.09.2016 року (а.с.48). На спростування зазначеної інформації відповідачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував належного виконанням [PERSON] батьківського обовязку по утриманню малолітньої дитини. Із характеристики на учня [INFO], що батько дитини [PERSON] вихованням та забезпеченням дитини не займається, школу не відвідує, батьківські збори, шкільні заходи не відвідує, з класним керівником взагалі не знайомий, навчанням та успіхами сина не цікавиться, в житті дитини не приймає жодної участі (а.с.53). Та обставина, що дитина є малолітньою, хворіє (а.с.37-47) свідчить про те, що дитина потребує саме материнської турботи та любові. Аналізуючи в сукупності всі докази по справі, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд бере до уваги що батьки є рівними в своїх можливостях та обовязках догляду за дитиною, вік дитини, її режим дня, стан здоров'я дитини, ставлення матері та батька до виконанням своїх батьківських обовязків і приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з його мамою підлягають задоволенню, оскільки таке рішення суду в повній мірі буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України.

Outcome: approved