Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовним вимог, просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, внесені на депозитний вклад відповідно до договору-заяви № 326933/74345/3-14 від 19.11.2014 року, нараховані відсотки, індекс інфляції та три відсотки річних, а всього 13211,75 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 19.11.2014 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір строкового банківського вкладу, на виконання якого позивачем передано відповідачу грошові кошти в розмірі 10000 грн., а банк зобов'язався повернути вклад та сплатити відсотки відповідно до умов договору. Датою повернення коштів було визначено 19.02.2015 року. 08.01.2015 року укладено додаткову угоду до вищевказаного договору, за умовами якої вкладник уповноважує банк щомісячно здійснювати виплату нарахованих за вкладом процентів шляхом перерахування суми процентів на картковий поточний рахунок. Після закінчення терміну дії договору позивач звернулась з вимогою про повернення всіх коштів, однак банк повідомив, що виплату коштів проводитиме частинами, було сплачено лише 1000 грн., більше жодних розрахунків не проводилось. Тому позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх уточнення, повністю підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача в останнє судове засідання не з'явилась, однак раніше надавала суду свої пояснення, заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала суду свої письмові заперечення. З'ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.11.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір-заява № 326933/74345/3-14 про депозитний вклад «Нові гроші», за умовами якого позивач зобов'язалась передати кошти в сумі 10000 грн., а банк зобов'язався повернути вклад та сплатити відсотки відповідно до умов договору. Строк повернення вкладу сторонами погоджено до 19.02.2015 року. Згідно квитанції від 19.11.2014 року [PERSON] передано відповідачу кошти в сумі 10000 грн. 08.01.2015 року між сторонами укладено додатковий договір до вищевказаного договору банківського вкладу, за умовами якого вкладник уповноважує банк щомісячно здійснювати виплату нарахованих за вкладом процентів шляхом перерахування суми процентів на картковий поточний рахунок № [NUMBER] у філії «Південне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Після закінчення терміну дії договору позивач звернулась з вимогою про повернення вкладу з нарахованими відсотками. Відповідно квитанцій, що містяться в матеріалах справи банком було сплачено позивачу 1000 грн. владу. Згідно звіту по рахункам депозитних угод станом на 17.06.2015 року залишок на рахунку позивача складає 9 096,78 грн. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно вимог ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частиною 3 ст. 1058 ЦК України визначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядження клієнта видати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку розрахункового документа. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшло своє повне підтвердження те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув позивачу всі кошти за договором-заявою № 326933/74345/3-14 від 19.11.2014 року (вклад «Нові гроші») та додаткової угоди до нього № 1 від 08.01.2015 року. Тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Разом з тим, позов підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Згідно звіту по рахункам депозитних угод станом на 17.06.2015 року залишок на рахунку позивача складає 9 096,78 грн., з яких 9000 грн. сума депозитного вкладу, а 96,78 грн. сума нарахованих протягом дії договору відсотків. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України у позивача виникло право на отримання три відсотка річних та інфляційних витрат, які розраховані позивачем за період з 24.02.2015 року по 10.09.2015 року в сумі 147,2 грн. (три відсотка річних) та в сумі 2943 грн. (інфляційні витрати). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 29.05.2013 року у справі № 6-39цс13 та від 28.01.2015 року № 6-247цс14, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, по день фактичного їх повернення. Відтак вимоги позивача про стягнення відсотків після закінчення строку депозитного вкладу є також обґрунтованими. За перевіреними розрахунками позивача розмір таких відсотків складає 989,59 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за депозитним договором складає 13176,57 грн. (9000+96,78+147,2+2943+989,59). В іншій частині вимоги не підлягають задоволенню, оскільки витрати щодо копіювання та надсилання документів в розмірі 34,5 грн. мають відшкодовуватись в порядку про відшкодування шкоди і до правовідносин з повернення депозитного вкладу жодного відношення не мають. Крім того, судом було усунуто неточності, допущені позивачем при розрахунках.

Outcome: partial