Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та скасувати реєстрацію відповідача за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстроване місце проживання сина позивача [PERSON] , який фактично там не проживає та не користується житлом з 2011 року. Позивач самостійно здійснює оплату комунальних послуг та не має можливості оформити субсидію, що для неї є необхідним. Відповідач в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації, у зв`язку з цим [PERSON] , як власник, не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.1993 року, реєстровий №2-5392, [PERSON] успадкувала Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] після [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.5). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2007 року, реєстровий №1-1694, [PERSON] успадкувала Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] після [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.6). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване за [PERSON] в КП «Чугуївське МБТІ», про що свідчить відмітки на Свідоцтвах про право на спадщину. У зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.7), однак, з 2011 року фактично там не проживає, що підтверджується Довідкою голови вуличного комітету №37 «ЦЕНТР 37» від 25.05.2019 року (а.с.8). Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає з 2011 року, будинком не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у будинку позивача наразі не має, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Щодо позовних вимог в частині скасування реєстрації відповідача за вказаною адресою, то суд не вправі підміняти компетентний орган, до повноважень якого входить зняття з реєстрації особи за рішенням суду, а тому передбачених законом підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог немає. На підставі викладеного і

Outcome: partial