Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі ? частки зі всіх видів його заробітку щомісячно, які стягувати з часу звернення в суд з даним позовом і до закінчення сином навчання або до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, а також стягнути з останнього додаткові витрати на утримання сина в розмірі 5250,00 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.01.2001 року за рішенням суду. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON], який на даний час вже є повнолітнім. Син навчається в Івано-Франківському національному медичному університеті на денній платній формі навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Плата за весь курс навчання в університеті становить 120 000,00 грн. Вона сплатила за 1 семестр навчального року 10500,00 грн. Відповідач проживає окремо, ніякої участі у вихованні сина не приймає та коштів на навчання добровільно не надає. Він працює на посаді водія ДПРЧ-17 з охорони об'єктів Долинського ГПЗ, де отримує стабільну заробітну плату, яку повністю витрачає на власні потреби. В зв'язку з викладеним вона змушена звернутись в суд з даним позовом. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала заявлені позовні вимоги, зіславшись на вищевикладені обставини. Просила позов задоволити, стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ? частки зі всіх видів його заробітку щомісячно на утримання їхнього повнолітнього сина [PERSON], [INFO], на час його навчання або до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку та стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 5250,00 грн., а також допустити до негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за 1 місяць. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, зазначивши, що відносно стягнення аліментів не заперечує, а задоволенні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання сина просить відмовити. При цьому пояснив, що [PERSON], [INFO], дійсно є його та позивачки сином, однак останній з ним вже багато років взагалі не спілкується. До досягнення сином повноліття він справно сплачував аліменти на його утримання та згідний платити їх і до закінчення сином навчання. Він працює водієм ДПРЧ-17 з охорони об'єктів Долинського ГПЗ і отримує зарплату приблизно 2 тисячі гривень, тому її не вистачить для оплати також додаткових витрат на утримання сина. Крім того, він проживає разом з перестарілими батьками, яких також зобов»язаний утримувати. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 185 ч.1 даного кодексу передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.01.2001 року, про що ствердили сторони по справі. Про те, що від даного шлюбу в них [INFO] народився син [PERSON], свідчить свідоцтво про його народження серії [NUMBER] від 02.03.1998 року (а.с. 7). Довідка № 1744, що видана ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет» від 19.10.2015 року (а.с. 10), підтверджує, що [PERSON] дійсно навчається на 1 курсі медичного факультету даного університету на денній формі навчання. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання свого повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання і в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, хоч зобов'язаний його утримувати і має можливість надавати таку допомогу, оскільки працює водієм ДПРЧ-17 з охорони об'єктів Долинського ГПЗ ПАТ «Укрнафта», де отримує стабільну заробітну плату, а тому з нього в користь позивачки [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання цієї дитини в розмірі ? частки зі всіх видів його заробітку щомісячно, які стягувати до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Аналізуючи норми ст. 185 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Крім того, обов'язковою є умова, що ці витрати стосуються лише дитини, тобто особи до досягнення нею 18 років. Як вбачається з договору № 389 про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або надання додаткових освітніх послуг навчальними закладами від 19.08.2015 року, що укладений між [PERSON] та ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет» (а.с. 8), розмір плати за весь строк навчання становить 120 000,00 грн. Квитанція № 73 від 18.08.2015 року (а.с. 9) підтверджує, що [PERSON] сплатив за перший семестр навчання 10500,00 грн. Позивачка [PERSON] заявила вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь 5250,00 грн. додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що в задоволенні даної вимоги слід відмовити, оскільки чинним законодавством (ст. 185 Сімейного кодексу України) передбачено право на стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, а позивачка просить стягнути такі витрати на утримання повнолітнього сина. При цьому долучена до матеріалів справи квитанція № 73 від 18.08.2015 року підтверджує факт сплати самим [PERSON] плати за навчання в розмірі 10500,00 грн. 18.08.2015 року, тобто в той час, коли він ще був неповнолітнім. Вирішуючи питання відшкодування витрат на надану позивачці правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати на 2014 рік складає 1218 грн. За таких обставин, враховуючи, що позивачка не надала суду розрахунку витраченого часу на правову допомогу, суд приходить до висновку, що компенсація витрат за надану їй правову допомогу не повинна перевищувати 40 відсотків мінімальної заробітної плати, тобто 487,20 грн., які й слід стягнути на її користь з відповідача. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 185, 199 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved