Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будівельник», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради зобов`язання вчинити певні дії., якому просить суд визнати [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] ; встановити порядок користування вказаною квартирою; змінити договір найму на вказану квартиру та зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будівельник» укласти з позивачем окремий договір найму, та зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будівельник» відкрити на ім`я позивачки окремий особовий рахунок. Адвокат Гафійчук Сергій Дмитрович, який діє в інтересах [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд даної справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з мотивів, викладених ним у позовній заяві. В судове засідання представник відповідача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будівельник» не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вирішення питання про задоволення позовних вимог поклав на розсуд суду. В судове засідання адвокат Гасанов Керим Ісфендіярович, який діє в інтересах третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - [PERSON] , не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечував проти задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю з мотивів, які викладені ним у запереченнях на позов. . В судове засідання третя особа, що не заявляє самостійних вимог - [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила, будь-яких заяв на адресу суду не надавала. В судове засідання третя особа, що не заявляє самостійних вимог - [PERSON] не з`явився, надав на адресу суду заяву, згідно якої просив дану справу розглядати без його участі, позовні вимоги не підтримує та просить суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідоми, будь-яких заяв на адресу суду не надавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала наступним. У 2006 році [PERSON] було здійснено приватизацію квартири [ADDRESS] на своє ім`я. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2014 року по справі №495/9344/13-ц позов [PERSON] було задоволено у повному обсязі. Визнано незаконним та скасовано розпорядження органу приватизації №9162 від 15.12.2006 року видане на ім`я [PERSON] Визнано незаконним та скасоване свідоцтво про право власності на житло від 15.12.2006 року видане на ім`я [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.05.2014 року по справі №22-ц/785/3952/14 рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2014 року по справі №495/9344/13-ц було залишено без змін. Підставою для скасування розпорядження органу приватизації №9162 від 15.12.2006 року та свідоцтва про право власності на житло від 15.12.2006 року було те, що під час приватизації [PERSON] не було отримано згоди позивача, чим було порушено права її та дитини. Після скасування розпорядження органу приватизації №9162 від 15.12.2006 року та свідоцтва про право власності на житло від 15.12.2006 року квартира повернулась до громадського житлового фонду. Після скасування розпорядження органу приватизації №9162 від 15.12.2006 року та свідоцтва про право власності на житло від 15.12.2006 року позивач звернулась до [PERSON] із пропозицією приватизувати квартиру під [ADDRESS] на усіх осіб, які прописані, проживають у помешканні. На її усне звернення вона отримала відмову, а без згоди [PERSON] , без заяви від її імені щодо приватизації вищевказаної квартири на усіх мешканців цього зробити самостійно не може. Звертатися до органу приватизації має право тільки та особа на яку відкрито особистий рахунок на житлове приміщення. Особистий рахунок на квартиру під [ADDRESS] оформлено на [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Як вбачається з ч. 1 ст. 104 ЖК України, член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу. У разі відмови членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. У даному випадку, наймодавцем є ОСББ «Будівельник» за згодою Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради. Як вказує позивачка, листом від 15.09.2015 року позивач звернулась до виконкому міськради із проханням виділити в окрему частину Ѕ квартири під [ADDRESS] , укласти з позивачем окремий договір найму Ѕ частини квартири під [ADDRESS] у зв`язку із чим розділити особистий рахунок на вищевказану квартиру та на Ѕ частину квартири оформити новий на ім`я [PERSON] Для того, щоб укласти з позивачем окремий договір найму Ѕ частини квартири необхідно встановити порядок користування квартирою між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Далі, як вказує позивачка, листом від 05.10.2015 року за №С-1446/2550 позивачу було запропоновано звернутися до [PERSON] з приводу отримання згоди на укладення окремого договору найму. До звернення позивача до виконкому міськради позивач зверталась до [PERSON] не тільки з проханням приватизувати квартиру на усіх, а і надати згоду на укладення окремого договору найму. На усі звернення позивача [PERSON] відповідала категоричною відмовою. На підставі викладеного просить суд задовольнити позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами суду докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Стосовно позовних вимог позивачки в частині визнання її наймачем судом встановлені наступні факти на відповідні її правовідносини. Згідно ч. 2 ст. 61 ЖК України встановлено, що «Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією), і наймачем - громадянином на ім`я якого видано ордер». Однак, як вбачається з матеріалів справи, ордер на ім`я позивача не видавався та договір найму житла не укладався. Позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині, посилається на ч.1 статті 104 ЖК України. Згідно ч. 1, 2 статті 104 ЖК України, член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Позивач по справі є дружиною померлого сина наймача - [PERSON] , який на час розгляду справи є померлим. Тобто, у відповідності, до ч. 2 статті 64 ЖК України, позивач не відноситься до кола осіб, які є членом сім`ї наймача. Згідно ч. 2 статті 64 ЖК України, членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, які постійно проживають разом із наймачем та ведуть з ним спільне господарство. Однак, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що вона веде з наймачем спільне господарство. Так, як вбачається з долучених до матеріалів справи документів (квитанцій) адвокатом Гасановим К.І., оплату витрат за теплопостачання, вивіз сміття, квартплату, оплату за спожиту електроенергію здійснює [PERSON] одноособово. Тобто, позивачка не надала суду правових підстав для визнання її особою, яка має вимагати укладення з нею окремого договору найму. Крім того, суд звертає увагу на той факт, що згідно відповіді Білгород-Дністровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 5118/8742 від 07.12.2016 року, у квартирі під [ADDRESS] є зареєстрованими : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тобто 5 осіб. Позивачка, згідно своїх позовних вимог просить суд позивачка просить зобов`язати укласти договір та укласти з нею окремий договір на Ѕ частину вказаної квартири, що, приймаючи до уваги усіх зареєстрованих у квартирі осіб, не є можливим. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Однак, за час розгляду справи позивач не підтвердив обґрунтованість підстав для звернення до суду з метою захисту цивільних прав, належним чином не довела факт порушення відповідачем її майнових прав. Наголошуючи на протиправності дій відповідача та третьої особи, позивач повинна навести в чому саме полягали протиправні дії відповідача та третьої особи, до яких негативних явищ та наслідків призвели ці дії, з зазначенням причинного зв`язку між ними. Таким чином, обставини справи свідчать про відсутність у позивача правового інтересу який потерпів певні негативні зміни - порушення, та потребує судового захисту. За положенням ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Матеріальний аспект захисту охоплює також положення гл.3 ЦК України, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів. Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, подано в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес «треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загальноправовим засадам». Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права та припинення дій, які порушують це право. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог у зв`язку з відсутністю факту порушення відповідного права. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у позивача цивільного інтересу, прав які потребують судового захисту. Позивач не надав суду доказів того, що вона має правовий статус особи, яка має право вимагати укладення з нею окремого договору найму. Що стосується решти заявлених позовних вимог - щодо встановлення порядку користування вказаною квартирою; зміни договору найму на вказану квартиру та зобов`язання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будівельник» укласти з позивачем окремий договір найму, та зобов`язання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будівельник» відкрити на ім`я позивачки окремий особовий рахунок - ці позовні вимоги є похідними від позовної вимоги щодо визнання [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] . Оскільки суд дійшов висновку про недоведеність позовної вимоги щодо визнання позивача наймачем квартири, та, відповідно, відмови у задоволенні позову в цій частині, відповідно,усі інші, похідні позовні вимоги задоволенню також не підлягають. Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Згідно статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказі в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи позов у межах заявлених вимог, суд вважає, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів щодо порушення її прав. Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку, суд дійшов висновку про відмовлення у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed