Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, Борзнянської райдержадміністрації, в якому просить визнати за нею право власності на успадковану після смерті 20.08.2010 року її батька [PERSON], ? частини належної йому земельної ділянки площею 3,4987 га, що знаходиться на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області. В обґрунтування позову вона посилається на те, що після смерті її батька відкрилась спадщина на належне йому майно, включаючи ? частини вказаної земельної ділянки. Вона прийняла спадщину по факту спільного проживання зі спадкодавцем на час настання смерті останнього. 07.10.2010 року Київською державною нотаріальною конторою №22 за її заявою була заведена спадкова справа №50066033, і 23.02.2011 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири, що також успадкована після смерті її батька. Крім неї інших спадкоємців першої черги немає. Право батька на ? частини земельних ділянок посвідчувалось втраченим державним актом серії ЯБ № 248137, виданим 05.06.2007 року Борзнянською районною державною адміністрацією. Водночас, державний акт посвідчує, що власниками земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВЕК №679334, ВЕК №679335 від 03.04.2007 року, виданого Борзнянською державною таріальною конторою за реєстраційним №486, 487. [PERSON] - відповідач по справі, є рідним братом її померлого батька, і зазначена земельна ділянка була успадкована ними в рівних частках кожним, в підтвердження чого нотаріусом були видані відповідні свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, чинне на той час законодавство вимагало обовязкового переоформлення права власності нового власника на землю шляхом отримання державного акту, який видавався не по кількості власників, а на кожну окрему земельну ділянку. При цьому при оформленні державного акту була допущена помилка: список співвласників земельної ділянки з вказівкою частки кожного у спільній власності не був заповнений взагалі, хоча нотаріус при оформлення спадщини у вигляді права на землю в обов'язковому порядку встановив долі кожного зі спадкоємців та зазначив їх у свідоцтві, яке в подальшому і стало підставою для отримання спадкоємцями державного акту. Таким чином, за відсутності вказаних часток кожного зі співвласників землі вона не має можливості оформити свої спадкові права на зазначену частку землі після смерті батька, у звязку з чим вимушена звертатись до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, звернувшись з заявою про розгляд справи без її участі в судовому засіданні. Представник відповідача Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, оскільки звернувся до суду з письмовою заявою, в якій, визнавши позов, просив провести розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Борзнянської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, оскільки звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив провести розгляд справи без його участі, повідомивши про відсутність заперечень на позов. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані позивачем докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що після смерті 20.08.2010 року батька позивачки - [PERSON], відкрилась спадщина на належне йому майно, включаючи ? частини належної йому земельної ділянки площею 3,4987 га, що знаходиться на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області. Позивачка прийняла спадщину по факту спільного проживання зі спадкодавцем на час настання смерті останнього, і наявність в неї прав на заявлену вимогу підтверджує її документально тим фактом, що 07.10.2010 року Київською державною нотаріальною конторою №22 за її заявою була заведена спадкова справа №50066033, і що 23.02.2011 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири, також успадкованої після смерті її батька. Крім неї інших спадкоємців першої черги немає. Право батька на ? частини земельних ділянок посвідчувалось втраченим державним актом серії ЯБ № 248137, виданим 05.06.2007 року Борзнянською районною державною адміністрацією. Водночас, державний акт посвідчує, що власниками земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВЕК №679334, ВЕК №679335 від 03.04.2007 року, виданого Борзнянською державною таріальною конторою за реєстраційним №486, 487. [PERSON] - відповідач по справі, є рідним братом її померлого батька, і зазначена земельна ділянка була успадкована ними в рівних частках кожним, в підтвердження чого нотаріусом були видані відповідні свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, чинне на вказаний час законодавство вимагало обовязкового переоформлення права власності нового власника на землю шляхом отримання державного акту, який видавався не по кількості власників, а на кожну окрему земельну ділянку. При цьому при оформленні державного акту була допущена помилка: список співвласників земельної ділянки з вказівкою частки кожного у спільній власності не був заповнений взагалі, хоча нотаріус при оформленні спадщини у вигляді права на землю в обов'язковому порядку встановив долі кожного зі спадкоємців та зазначив їх у свідоцтві, яке в подальшому і стало підставою для отримання спадкоємцями державного акту. Таким чином, за відсутності вказаних часток кожного зі співвласників землі вона не має можливості оформити свої спадкові права на зазначену частку землі після смерті батька, що й спонукало її звертатись до суду. Всі вказані у позові факти в його обґрунтування підтверджені документально. Представники відповідачів: Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, Борзнянської районної державної адміністрації, а також [PERSON], в письмових заявах заперечень проти задоволення позову не заявляли. Належність позивача підтверджені копіями особистих документів. Доводи позивача про те, що вона є єдиною особою, якою спадщина прийнята, підтверджені належним чином. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно з вимогами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з приписами ст.1261 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За правилами ст.125 Земельного кодексу України в редакції від 13.01.2007 року, яка була чинною на момент набуття спадкодавцем права на землю, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з приписами ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.206 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року в редакції від 29 березня 2007 року, яка була чинною на момент оформлення спадкодавцем [PERSON] свого спадкового права на земельну ділянку, що є предметом цього спору, свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщині інших спадкоємців. Якщо спадщину на нерухоме майно прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно з п.228 Інструкції зміна розміру частки у спадщині проводиться за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, до видачі свідоцтв про право на спадщину. У разі недосягнення згоди зміна розміру часток здійснюється у судовому порядку. Зміна розміру часток у складі спадкового нерухомого майна або транспортних засобів оформляється нотаріально посвідченим договором спадкоємців. Відповідно до п.224 Інструкції, яка також були чинною на момент оформлення позивачем спадщини після смерті батька [PERSON], нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Відповідно до п.4.8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, яка є чинною з 07 березня 2012 року і до теперішнього часу, частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Спадкоємці можуть за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, або за нотаріально посвідченим договором, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, змінити розмір частки у спадщині когось із них. Згідно п.4.9 Порядку свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Зі змісту ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на момент оформлення спадкодавцем [PERSON] своїх спадкових прав на земельну ділянку на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину у 2007 року частка [PERSON] у праві власності на землю була визначена нотаріусом при оформленні спадщини та зазначена у відповідному свідоцтві про право на спадщину. Разом з тим, при набутті права власності на землю в порядку спадкування шляхом отримання державного акту про право власності на земельну ділянку Борзнянською районною державною адміністрацією була допущена помилка та не заповнений список співвласників земельної ділянки із вказівкою частки кожного з них, що унеможливило оформлення спадкових прав позивача після смерті [PERSON] в загальному порядку. Інший співвласник землі [PERSON] - відповідач по цій справі, не заперечував проти розподілу власності на землю в рівних долях, оскільки такий розподіл раніше вже був проведений нотаріусом при оформлення спадщини у 2007 році. Відповідно до розяснень, наведених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», обставини, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.179 Цивільного процесуального кодексу України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Згідно з ст.25 п.4 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому питання щодо оформлення права власності на нерухоме майно можливо вирішити лише за спадкоємцями померлої особи в судовому порядку. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають серед інших категорій громадян спадкоємці. Відповідно до ст.1 даного закону право на земельну частку (пай) мають громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Отже, виходячи з положень ст.ст.1220, 1222 ЦК України стосовно умов відкриття спадщини та її прийняття, суд вважає, що позивачем надані необхідні та достатні докази правомірності її вимог про визнання за нею права власності на успадкований земельний пай.

Outcome: approved