Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду відповідно до якого просить усунути перешкодити їй у користуванні та розпорядженні належним їй домоволодінням [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 жовтня 2013 року у порядку спадкування за законом вона стала власницею житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS], котрі раніше належали його матері [PERSON]. Восени 2018 року вона вирішила продати вказане домоволодіння та земельну ділянку, але з'ясувалось, що у вказаному домоволодінні ще з 19 квітня 2005 року, тобто ще з того часу, коли була жива її мати, зареєстрований її син - [PERSON]. Вказана обставина перешкоджає їй вирішити питання щодо відчуження її власності. Вона звернулася до органів міграційної служби з проханням зняти з реєстрації відповідача, але їй повідомили, що такі дії можливо вчинити лише після особистого звернення відповідача до відповідних органів. Відповідач з початку 2007 року за місцем реєстрації в Україні не проживає. Він проживає і працює у Російській Федерації, а саме у м. Пермь, про що свідчать відмітки у його паспорті громадянина України та акт обстеження матеріально-побутових умов від 23.10.2018 року. З 2007 року відповідач на територію України не приїжджав за адресою [ADDRESS] не проживав і житлом, розташованим за вказаною адресою не користувався взагалі. Приїхати в Україну для зняття реєстрації за зареєстрованим місцем проживання Відповідач не має можливості. Своїми діями відповідач створює їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні її нерухомим майном, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність. З позовом згодний. Враховуючи обставини справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 18.10.2013 року [PERSON] дійсно належить на праві приватної власності на житловий будинок [ADDRESS]. (а.с.7). Відповідно до акту складеного депутатом Петропавлівської селищної ради ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 23.10.2018 року встановлено, що [PERSON] зареєстрований але не проживає за адресою [ADDRESS]. Відповідно до довідки виданої Петропавлівською селищною радою Дніпропетровської області №9581 від 29.11.2018 встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але згідно акта депутата Чигвінцева Д.О. складеного 23.10.2018 року, не проживає. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні позивач у визначеному законодавством порядку набула право власності на спірне домоволодіння. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, то цей строк у разі спору може бути продовжено судом. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації більше трьох років без поважних причин. Оскільки наявність реєстрації [PERSON] у спірному домоволодінні позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі, то позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved