Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, зазначивши, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 17.09.2005 року виконкомом Будянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, актовий запис № 7. В період шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з матір`ю. Позивач стверджує, що шлюбні відносини між подружжям припинені назавжди, вони втратили почуття поваги та взаєморозуміння між собою. Разом вони не проживають на протязі останнього року, не ведуть спільного господарства. В подальшому спільне життя неможливе. Щодо визначення місця проживання дітей, то позивач просила сина [PERSON] залишити проживати з батьком, відповідачем [PERSON], а доньку [PERSON] з нею, [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, однак до суду подала заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду письмову заяву, в якій позов визнає та просить справу розглянути в його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони 17.09.2005 року зареєстрували шлюб в Будянській сільській раді Тростянецького району Вінницької області, актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.09.2005 року.(а.с.5) Згідно свідоцтва про народження від 01.06.2006 року виданого на ім`я [PERSON], [INFO], батьками останнього записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.06.2013 року виданого на ім`я [PERSON], [INFO], батьками останньої записані [PERSON] та [PERSON](а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Сторони шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Складність стосунків призвела до втрати між ними любові та поваги, що призвело до розпаду сім'ї. При таких обставинах, суд вважає, що мотиви та причини, які змусили позивача наполягати на розлученні досить важливі, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Після припинення сумісного проживання сторони почали проживати окремо, однак у них виник спір щодо визначення місця проживання дітей. За правилами ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип ст.6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Судом встановлено, що батько та мати дітей проживають окремо, у кожного з батьків за місцем проживання створені всі необхідні умови для належного виховання дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають значення. Враховуючи вищенаведені обставини справи, той факт, що сторони досягли згоди щодо місця проживання дітей, що вказано в заявах, поданих до суду, суд вважає що визначення місця проживання сина [PERSON] за місцем проживання батька, та дочки [PERSON] за місцем проживання матері, буде відповідати інтересам дітей. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в сумі 243грн.60коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved