Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що 08.11.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, що зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 765, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 035289. Від шлюбу 14.11.2007 року у них народилася донька [PERSON]. Позивач вважає неможливим подальше сумісне життя і збереження сімї, оскільки вони втратили почуття поваги, довіри та любові один до одного. Вказує, що у позасудовому порядку спір врегулювати неможливо, інших майнових спорів між ними на даний час немає. Також стверджує про відсутність спору щодо місця проживання спільної дитини. На підставі наведеного позивач просить шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.01.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.03.2018 року. У підготовче судове засідання позивач не зявилася. Водночас, присутній у підготовчому засіданні відповідач усно повідомив, що позов визнає повністю, однак внаслідок неявки у судове засідання позивача просив розгляд справи відкласти. Ухвалою суду від 23.03.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 24 квітня 2018 року. У судове засідання 24.04.2018 року та у дане судове засідання відповідач не зявився. Позивач у даному судовому засіданні підтримала позов з підстав, наведених у позовній заяві. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2007 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Загинай) [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, який зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 765. Реєстрація даного шлюбу підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 035289. Від шлюбу 14.11.2007 року у них народилася донька [PERSON]. Від даного шлюбу 14 листопада 2007 року у сторін народилася донька [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 082787, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 21 листопада 2007 року. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, втрачено почуття любові, поваги один до одного, місце проживання сторін різне, у підготовчому засіданні відповідач позовні вимоги визнавав, заходів до примирення суд не просив вжити, відтак, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 640,00 грн. судового збору. У судовому засіданні 29.05.2018 року проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, повне судове рішення складено 29.05.2018 року (ст. 268 ЦПК України).

Outcome: approved