Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона перебуваючи у зареєстрованому шлюбі [INFO] у м. Луганськ народила доньку [PERSON] , про що їй було видане медичне свідоцтво про народження № 273 від 10.04.2019 року, яке видане державною установою так званої Луганської народної республіки. Тому заявник не має можливості звернутись до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації факту народження. Встановлення факту народження дитини для заявника має юридичне значення, оскільки їй потрібно отримати свідоцтво про народження дитини яке буде дійсним на території України. У судове засідання заявник [PERSON] , представник заінтересованої особи Старобільського ВДРАЦС по Старобільському району та місту Брянка ГТУЮ у Луганській області не з`явились, до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим суд на підставі ч.3 ст.211, ч.3 ст.294 ЦПК України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника, представника заінтересованої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, перевіривши наведені в заяві доводи, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З наданої суду копії медичного свідоцтва про народження № 273 від 10.04.2019 року, виданого державною установою так званої ЛНР вбачається, що [PERSON] [INFO] народила дитину - дівчинку, вагою 3690 грамів, о 06-40 годині в м. Луганськ, де в графі 9 зазначено, що мати перебуває у зареєстрованому шлюбі. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] 14.06.2003 року уклала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 179, складений відділом РАГС Свердловського міського управління юстиції Луганської області; прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка Вовк , дружини - [PERSON] . У зв`язку із вищевикладеним, орган державної реєстрації актів цивільного стану не може зареєструвати факт народження дитини, адже медичний факт народження дитини зафіксований на тимчасово окупованій території України. За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінюючи вказане медичне свідоцтво про народження, виданого лікарняною установою на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд вважає, що надана заявником копія медичного свідоцтва про народження є підтвердженням того, що дійсно [PERSON] [INFO] . на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ народила дитину. При цьому, визнання судом факту народження дитини надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про народження дитини, видане державним органом України. Пунктом 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником в обґрунтування своїх вимог є достовірними, а також підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню. Виконуючи вимоги ч. 3 ст. 317 ЦПК України суд вважає за необхідне вказати у резолютивній частині рішення дані про дату і місце народження особи, а також про матір і батька особи. При цьому дані про мати визначаються судом на підставі медичних документів про народження дитини, а дані про батька визначаються судом на підставі тих фактів, що мати дитини перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. У відповідності до ч. 4 ст. 317, ст. п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення. На підставі наведеного,

Outcome: approved