Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, про вселення, про поділ особових рахунків по сплаті комунальних послуг. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником 2/3 частин квартири за адресою: [ADDRESS]. Власником 1/3 частини квартири є [PERSON], який, станом на сьогоднішній день єдиний хто проживає за вказаною адресою. Позивачка стверджує, що всі платежі за комунальні послуги здійснює виключно вона, оскільки особовий рахунок оформлений на її ім'я. Відповідач, [PERSON], уникає від обов'язку сплачувати комунальні послуги за належну йому частину та відмовляється компенсувати їх [PERSON]. Загальна площа квартири складає 61,6 кв.м., таким чином належна частка [PERSON] складає 41,06 кв.м., а [PERSON] - 20,54 кв.м. Прохання [PERSON] добровільно оформити на себе особовий рахунок на належні йому 20,54 кв.м. в квартирі за адресою [ADDRESS], [PERSON] - ігнорує. На підставі викладеного, позивачка просить усунути перешкоди у користуванні правом власності шляхом вселення [PERSON] в квартиру № 76, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Махачкалінська, 5., розділити особовий рахунок квартири за адресою: [ADDRESS], на два окремих особових рахунка у відповідності з частками в праві власності, закріпити один особовий рахунок на площу 41,06 кв.м за [PERSON], другий особовий рахунок на площу 20,54 кв.м за [PERSON]. В судове засідання позивачка не зявилась, згідно поданої заяви просила справу розглядати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся неодноразово, однак фактично за адресою реєстрації не проживає, що підтверджується повернутими поштовими повідомленнями. Таким чином, згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідача вважається повідомленим про розгляд справи. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [PERSON] є власником 2/3 частин квартири за адресою: [ADDRESS]. Власником 1/3 частини квартири є [PERSON], який фактично користується кватирою, оскільки позивачка проживає за іншою адресою. Судом встановлено, що між сторонами виникли суперечливості щодо порядку оплати за комунальні послуги. Так, позивачка стверджує, що всі платежі за комунальні послуги здійснює виключно вона, оскільки особовий рахунок оформлений на її ім'я. Відповідач, [PERSON], уникає від обов'язку сплачувати комунальні послуги за належну йому частину та відмовляється компенсувати їх [PERSON]. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 ст. 358 ЦК України встановлено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У відповідності до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом по справі призначалась судова будівельно-технічна експертиза з приводу встановлення можливого порядку користування квартирою, враховуючи частки співвласників у спільній частковій власності. Однак експертиза не була проведена, оскільки зі сторони позивача не була здійсненна оплата експертизи. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Таким чином, співвласники несуть свої зобовязання щодо сплати комунальних послуг, відповідно до розміру їх часток. В той же час, єдиний спосіб щодо встановлення окремих рахунків по сплаті за комунальні послуги є визначення порядку користування жилими приміщеннями у квартирі, з визначенням реальної частки з відповідною сплатою грошової компенсації. Однак оскільки експертиза по справі не була проведена, а тому визначити порядок користування квартирою між співвласниками є неможливо. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо поділу особових рахунків по сплаті комунальних послуг необхідно залишити без задоволення. Статтею 317 ЦК України встановлено зміст права власності: власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає, що необхідно зобовязати відповідача не перешкоджати позивачці у здійсненні права користування квартирою, а також вселити позивачку до квартири. На підставі викладеного,

Outcome: partial