Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], уточненою 13 лютого 2018 року, в якій просила надати дозвіл на тимчасове вивезення з території України неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], уродженки м. Макіївка Донецької області, в супроводі матері [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною шістнадцятилітнього віку, а саме до [INFO], без згоди батька - [PERSON], [INFO]. Зазначила, що поїздки будуть здійснюватися до м. Макіївка Донецької області для відвідування матері позивача [PERSON] та оздоровлення і відпочинку дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України, а саме на осінні, весняні,зимові і літні канікули та у святкові дня кожен рік. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про дату, час і місце його проведення повідомлялась належним чином, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 26 березня 2018 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на підтвердження чого до позовної заяви була долучена копія свідоцтва про народження [NUMBER] (актовий запис № 115, складений 21.02.2011 р. Гірницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області). Сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 09 червня 2015 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] (актовий запис № 136, складений 09.06.2015 р. Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2015 року вказаний шлюб було розірвано. Згідно копії паспорта позивача [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії паспорта відповідача, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], разом із матір'ю [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, та фактично проживають в [ADDRESS], що підтверджується копією довідки № 1411020588, виданої УСЗН Жовтневого району Маріупольської міської ради 17.01.2015 р. Статтею 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» гарантовано право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Згідно із ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. За змістом ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За змістом ст. 157 цього Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 р. затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України, відповідно до п. 3-5 яких передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається , в тому числі, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженим наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 14 квітня 2017 року № 222ог, в п. 5.1.1 встановлено, що в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок такого виїзду за згодою батьків або за дозволом суду при відсутності згоди одного з батьків. З вищевказаних норм права вбачається, що дитина може виїжджати за кордон за визначеними батьками підставами: країною перебування, конкретною метою та встановленого терміну перебування за кордоном, який необхідний для реалізації такої мети виїзду. Якщо згоди між батьками щодо такого виїзду не має, один з батьків має право звернутися до суду з позовом до другого з батьків задля отримання дозволу на таку поїздку. Отже, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути ухвалено за наявності підстав визначених відповідними Правилами, а саме: із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини з території України майже на 9 років уперед, без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З уточненої позовної заяви позивача випливає, що ним заплановані поїздки через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей до м. Макіївка Донецької області під час шкільних канікул з метою відвідати бабу дитини [PERSON], яка проживає у м. Макіївка. Враховуючи те, що найближчі шкільні канікули в поточному році є літні, суд дійшов до висновку про можливість задовольнити позов в частині надання дозволу на виїзд через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей до м. Макіївка Донецької області в період з дати набуття рішенням законної сили і до 1 вересня 2018 року неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON] та без згоди та супроводу батька - [PERSON]. Проте, позивачем залишилися не визначеними наступні часові проміжки перебування у місті Макіївка Донецької області, до якого позивач планує прямувати через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в зв'язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial