Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати укладений з відповідачем шлюб, зареєстрований 30.04.2003 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 53, неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], залишити з нею на проживанні та змінити її прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Свої вимоги мотивувала тим, що 30.04.2003 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, від якого в них [INFO] народилася дочка [PERSON]. Однак, їхній шлюб виявився невдалим, оскільки у них різні погляди на шлюб та сім'ю, спільне життя і ведення спільного господарства. З ініціативи відповідача між ними постійно виникали сварки та скандали під час яких останній ображав її нецензурними словами, висловлював неповагу до неї та її родини. Чоловік не забезпечує сім'ю матеріально, ніде не працює, зловживає алкоголем, погрожує та б'є її і їхню дитину. Це привело до того, що сумісне життя і збереження сім'ї стало неможливим, шлюбні відносини між ними фактично припинено і їхній шлюб носить тільки формальний характер. Вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї з відповідачем є неможливим, а тому звернулася в суд з даним позовом. [PERSON] заявив до [PERSON] зустрічний позов, в якому просив залишити неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], на проживанні з ним, відмовивши позивачці в задоволенні її позову в цій частині. Свою вимогу мотивував тим, що мати тривалий час з дочкою не проживає і не займається її вихованням, не відвідує дитину і взагалі нею не цікавиться. Він самостійно виконує всі батьківські обов»язки, повністю забезпечує всі потреби дитини. Оскільки він має можливість і бажання виховувати та утримувати дитину і вважає, що в інтересах дитини доцільно залишити її з ним на проживанні, просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання неповнолітньої дочки [PERSON] з ним по місцю його постійного проживання в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка-відповідачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Просила суд укладений з відповідачем шлюб розірвати, неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], залишити з нею на проживанні, її прізвище після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне «[PERSON]» та покласти всі витрати по справі на відповідача. Одночасно просила повністю відмовити [PERSON] в задоволенні його зустрічного позову в зв»язку з його безпідставністю. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні свій зустрічний позов підтримав, а позовні вимоги [PERSON] визнав частково, пояснивши, що він також наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їхня сім»я остаточно розпалася і шлюб носить тільки формальний характер. При цьому просив їх неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], залишити на проживанні з ним, оскільки він належно відноситься до виховання дитини, любить її і будь-яких підстав забирати від нього дочку немає. Також вказав, що дитина на даний час проживає разом з ним, він забезпечує всі необхідні потреби дитини для її розвитку та виховання, а [PERSON] дочкою не цікавиться та не приймає участі в її вихованні. Представник третьої особи органу опіки та піклування - служби у справах дітей Долинської РДА Івано-Франківської області первісний позов [PERSON] підтримала, а зустрічний позов [PERSON] не визнала, пояснивши, що згідно з висновком № 103/01-239/7 від 27.03.2014 року орган опіки та піклування вирішив рекомендувати сторонам по справі укласти та підписати мирову угоду, в якій визначити місце проживання дитини, а у випадку недосягнення згоди, беручи до уваги фізіологічний розвиток дитини та враховуючи її побажання, рекомендувати суду залишити малолітню дитину [PERSON], [INFO], на проживанні з матір'ю [PERSON], що є доцільним та відповідає інтересам дитини. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов [PERSON] слід задоволити, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити, виходячи з наступного: Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], що повторно видане відділом ДРАЦС реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області 12.02.2014 року (а.с. 4), між сторонами по справі 30.04.2003 року було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 53. Про те, що від даного шлюбу у них [INFO] народилися дочка [PERSON], свідчить свідоцтво про її народження серії [NUMBER], видане 05.04.2004 року виконкомом Вишківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 (а.с. 5). В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до частих конфліктів, припинення сімейних відносин та розпаду їхньої сім'ї. Сторони зберегти сім'ю не бажають, категорично наполягають на розлученні, вказуючи, що примирення між ними неможливе, оскільки вже третій місяць вони проживають окремо, відносин не підтримують і їхні сімейні стосунки носять суто формальний характер. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, прізвище дружини після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне «[PERSON]». При цьому суд вважає, що неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], слід залишити на проживанні з матір'ю - позивачкою-відповідачкою по справі [PERSON], виходячи з наступного: Згідно з Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю тільки у винятковій ситуації. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. Статтею 161 ч.1 Сімейного кодексу України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року із змінами, внесеними Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» визначено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із встановленої законодавством рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально - побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Суд може взяти до уваги й бажання дитини, яка досягла 10 років, хоча воно не є обов'язковим для нього. Як вбачається з висновку № 103/01-239/7 від 27.03.2014 року, орган опіки та піклування - служба у справах дітей Долинської райдержадміністрації Івано-Франківської області вирішила, у випадку недосягнення між сторонами по справі добровільної згоди щодо місця проживання дитини, визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] Представник служби у справах дітей Долинської РДА Івано-Франківської області в судовому засіданні даний висновок підтримала, пояснивши, що відповідачка [PERSON] має бажання і всі необхідні умови для виховання малолітньої дитини. Даний факт підтверджується також актом обстеження матеріально-побутових умов сім»ї, складеним 24.03.2014 року комісією органу опіки та піклування. Допитана в судовому засіданні сама малолітня дитина [PERSON] повідомила, що бажає проживати з матір»ю. Про те, що [PERSON] займається вихованням своєї дочки [PERSON], цікавиться її навчанням, ствердила допитана в судовому засіданні як свідок вчителька дитини [PERSON] Відповідач-позивач [PERSON] не надав суду жодних доказів неналежного виконання своїх батьківських обов»язків [PERSON] та існування підстав для розлучення дитини з матір'ю. При цьому суд враховує, що сам [PERSON] тривалий час ніде не працює, проживає тільки з батьком в с.Вишків і дитина виявляє прихильність не до батька, а до дідуся [PERSON], який бере значну участь в її догляді та вихованні. При цьому суд критично оцінює акт обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 25.02.2014 року, складений депутатом Вишківської сільської ради Микуляк Л.П., згідно з яким батько [PERSON] займається вихованням дочки, а мати тривалий час відсутня і вихованням дочки не займається, оскільки судом встановлено, що до 06.02.2014 року сторони по справі проживали спільно і разом виховували дитину, а з 06.02.2014 року по 18.02.2014 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні, що підтверджується виданою даною установою випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1408/14 (а.с. 16), а тому викладена в акті інформація не відповідає дійсності. При таких обставинах, враховуючи вік дитини, її стать та особисту прихильність, а також її думку щодо вирішення даного спору, суд вважає, що малолітню [PERSON], [INFO], слід залишити на проживанні з матір'ю [PERSON], відмовивши в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в зв»язку з його безпідставністю. Питання судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 19,105,112,160,161 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року з наступними змінами та доповненнями,

Outcome: approved