Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа без заявлення самостійних вимог на предмет спору на боці позивача [PERSON] про виселення з приватного будинку за неможливості спільного проживання, посилаючись на те, що на підставі спадкового договору посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] райнотокругу [PERSON] від 20.09.2004 р. реєстр № 2427 їй належить житловий будинок садибного типу по вул. Перемоги, 89, в м. Камянка Черкаської області. В якому проживає та зареєстрована вона і її син [PERSON], а також проживає колишній чоловік [PERSON], з яким розірвала шлюб 09.11.2009 р. Однак проживання разом з ним в одному будинку стало зовсім нестерпним, оскільки він не приймає участі в утриманні будинку, не сплачує за комунальні послуги, створює значні матеріальні збитки, погрожує фізичною розправою, не одноразово зверталась до [PERSON] Часто влаштовує сварки на побутовому грунті та навіть бійки, принижує її перед сусідами та родичами. На її вимоги звільнити відповідач не реагує. На підставі вищевикладеного з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд виселити [PERSON] із належного [PERSON] домоволодіння по вул. Перемоги, 89, в м. Кам'янка Черкаської області за неможливості спільного проживання, без надання йому іншого житлового приміщення, та заборонити йому заходити без її письмової згоди на територію належного їй житла. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити з викладених у позовній заяві обставин. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи та її вирішення на підставі наявних у ній даних та доказів, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 155 ЖК України, жилі будинки, що є в приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком, крім випадків, встановлених Законом. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Перемоги, 89, м. Кам'янка Черкаської області (спадковий договір серії ВВК № 795845 від 20.09.2004 р. реєстр № 2427 приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу Черкаської області). З будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян на будинковолодіння по вул. Перемоги, 89, в м. Камянка вбачається, що зареєстрованими особами по вищезазначеному будинковолодінню є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-СР № 046467 від 26.05.2010 р. підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 06.11.2009 р., прізвища після розірвання шлюбу [PERSON], Страшевуська. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії І-СР № 007860 від 15.09.2016 р. [PERSON] районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Враховуючи викладене, суд вважає, що зібрано достатньо доказів для задоволення позову [PERSON] в частині виселення [PERSON] підлягає задоволенню. При вирішенні вимог щодо заборони [PERSON] знаходитись без письмової згоди позивача на території належного їй житла, суд приходить до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Законодавець у ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК України). Відповідно до\~ст. 13 ЦК України\~цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах (ч. 3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. 4). Не допускається використання цивільних прав для неправомірного обмеження конкуренції, зловживанням монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (ч. 5). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5\~ст. 13 ЦК України, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Зокрема, згідно із ч. 3\~ст. 16 ЦК України\~суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5\~ст. 13 ЦК України. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї. Виконання цивільного обов'язку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа\~\~має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У\~ст. 3 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси(ч. 2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч. 3). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). З урахуванням наведеного важливе значення для вирішення спору набуває необхідність належного з'ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться. Ці висновки суду ґрунтуються на положеннях правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 02.07.2014 року та 25.12.2013 року по справам № 6-78цс14, № 6-78цс13, які відповідно до ч.4\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Таким чином, така форма захисту позивачем в цій частині обрана не вірно, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 12, 14, 15, 16, 321, 391 ЦК України, ст. ст.116, 155, 156,157 ЖК України,

Outcome: partial