Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що після смерті матері [PERSON], яка померла 12.05.2000 року та батька [PERSON], який помер 10.06.2001 року, відкрилась спадщина, що складається з трьох земельних ділянок загальною площею 0,5798 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Заводської сільської ради Буського району Львівської області. У нотаріальній конторі в оформленні прийняття спадщини позивачці відмовлено, оскільки відсутній (загублений) оригінал державного акту на право приватної власності на земельні ділянки. У відділі Держгеокадастру у Буському районі у видачі дублікату такого відмовлено, мотивуючи що згідно чинного законодавства, не передбачено видачі дублікату державного акту на право приватної власності на землю. Представник позивачки, згідно договору про надання правової допомоги від 22.06.2017 року, [PERSON], до початку судового засідання, подав заяву з проханням справу слухати у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обємі, просять позов задовольнити. Представник Заводської сільської ради в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутності чи заперечення проти позову, не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд у відповідності до ст. ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, 12.05.2000 року померла [PERSON] що підтверджується [PERSON] І-СГ № 468934, повторно виданим 23.05.2017 р. Буським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, актовий запис № 8 від 14.05.2000 р. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме три земельні ділянки № 1 площею 0,1487 га., № 2 площею 0,2715 га., № 3 площею 0,1596 га., загальною площею 0,5798 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Заводської сільської ради Буського району Львівської області (Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ - ЛВ № 049847 від 22.03.2000 року, реєстровий № 10908, виданий на підставі розпорядження голови Буської райдержадміністрації від 16.03.2000 року № 136). Дане майно фактично прийняв у спадщину чоловік померлої, [PERSON], однак за життя, не оформив юридично прийняття такої. [PERSON] серії І-СГ № 472147, повторно виданим 09.06.2017 р. Буським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, підтверджується факт смерті [PERSON], про що зроблено актовий запис № 07 від 12.06.2001 р. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] заповіту не залишив. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування визначається в порядку черговості, згідно ст. 1258 ЦК України. Позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Крім неї, спадкоємцем до даного майна є брат позивачки [PERSON]. Останній від своїх спадкових прав відмовляється, на дану спадщину не претендує. Позивач звернулася в нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті батька. Буською державною конторою заведено спадкову справу. Прийняла спадщину в частині житлового будинку № 29 по вул. Зеленій в с. Гаївське, Буського району Львівської області, земельних ділянок. У прийнятті спадщини в частині спірних земельних ділянок, позивачу відмовлено, оскільки відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, видача дублікату такого не передбачена чинним законодавством. У газеті «Воля народу» від 08.06.2017 р. розміщено оглошення про згубу державного акту на спірні земельні ділянки, що виданий на ім»я [PERSON]. До спадкового майна належать вище згадані земельні ділянки. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Кодексом УРСР. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач фактично вступила у володіння і розпорядження спадковим майном, несе витрати по його утриманню. Згідно ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Оскільки спірні земельні ділянки фактично належали батьку позивачки, після його смерті переходять до позивачки, спадкоємця померлого, яка фактично прийняла спадщину. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач набула права власності на земельні ділянки після смерті батька на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved