Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі її повнолітній син [PERSON] та його повнолітня донька [PERSON] . Позивачка зареєстрована в іншій квартирі за адресою: [ADDRESS] . В березні 2014 року відповідачі виїхали в іншу країну і більше до місця свого проживання та реєстрації не повертались таким чином фактично з 2014 року не проживають за місцем реєстрації. На теперішній час вона хоче продати вказану квартиру, проте через реєстрацію у ній відповідачів не може реалізувати своє право, як власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі вищевикладеного позивач вимушена звернутися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, в поданій заяві просила розглядати справу за її відсутності (а.с. 3 на звороті). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про причини неявки, суд не повідомили, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України (а.с. 21). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири посвідченим 26.12.2000 року державним нотаріусом Сьомої Луганської державної нотаріальної контори Харченко О.С. за реєстровим № 1210 (а.с. 8). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вищевказаній квартирі, що підтверджується копією домової книги (а.с.9-10) та довідкою про склад сім`ї виданою КП ЖКГ «Жилбудсервіс» від 09.07.2020 року № 1076 (а.с. 11), проте з 01.03.2014 року фактично [PERSON] та [PERSON] у квартирі не мешкають, що підтверджується актом від 08.07.2020 року (а.с. 12). З пояснень позивача вбачається, що у добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а саме здійснити продаж квартири. Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна, а відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. А відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що і має місце у даному конкретному випадку. Дана правова позиція висловлена у постановах ВС України від 25.07.2018 року по справі 638/13030/13-ц та від 05.11.2014 року по справі № 6-158 цс/14. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved