Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 14 лютого 2014 року уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] . Шлюб зареєстрований виконавчим комітетом В`язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області за актовим записом №2. Від шлюбу мають двох дочок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однією сім`єю з [PERSON] не проживають. Подружні відносини припинили з вересня 2021 року. Причиною розпаду сім`ї є різні характери, відсутність взаєморозуміння, довіри, сумісного побуту. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. За таких обставин збереження шлюбу не можливе, на примирення не згідна. Спір щодо визначення місця проживання дітей відсутній, у зв`язку із добровільним вирішенням даного питання. Дані обставини стали підставою звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили зареєстрований шлюб з відповідачем розірвати, термін на примирення не надавати, визначити місце проживання неповнолітніх дітей з матір`ю, прізвище залишити набуте у шлюбі та стягнути з відповідача судові витрати у виді сплати судового збору та отриманої правової допомоги. Відповідач позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечив, просив термін на примирення не надавати, визначити місце проживання неповнолітніх дітей з матір`ю, яка зобов`язалася не перешкоджати їх спілкуванню і стягнути судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Згідно ст.ст.104,105,110 СК України, однією із підстав припинення шлюбу є його розірвання, яке може відбуватися на підставі рішення суду за позовом одного із подружжя. У відповідності до ч.ч.3,4 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст.ст.111-112 СК України, суд, з`ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, - постановляє рішення про розірвання шлюбу. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, подальше збереження сім`ї позивачем і відповідачем не можливе, поскільки сторони подружні стосунки припинили, відновлювати спільне життя не вбачають потреби, причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, склад характеру, що унеможливлює існування шлюбу. Вжиття заходів щодо примирення подружжя є безпідставним, виходячи із тих обставин у справі, що шлюб між сторонами існує лише юридично, без паритетних засад про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, підтримання стосунків та не бажанням сторін щодо надання такого строку, про що вони повідомили суду в ході судового розгляду. Судом встановлено, що позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач не заперечує, остільки вжив всіх можливих заходів для збереження шлюбу, та які, маючи право на відкликання позовної заяви протягом місяця, як то визначено ч.ч.3,4 ст.109 СК України, таким правом не скористалися, а отже, подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. В силу вищенаведеного, суд, вбачає відсутньою морально-правову основу шлюбу і приходить до висновку про наявність підстав для його розірвання. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дітей, на час розірвання шлюбу між сторонами, не встановлено. У відповідності до ст.109 СК України при розірванні шлюбу, суд визначає місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, позивачем у справі, беручи до уваги обставини, що неповнолітні діти на час розгляду справи, проживають біля неї, такої домовленості досягнуто між батьками і це відповідатиме інтересам та правам дітей. Суд, вважає за доцільним, з огляду на клопотання позивача, не змінювати їй після розірвання шлюбу прізвище набуте у шлюбі, виходячи із права наданого ст.113 СК України на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд з`ясував склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які є співмірними із складністю справи та відповідають критерію реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру та згідно вимог ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановив особу, яка таку допомогу надавала. При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд виходить із встановлення їх дійсності та необхідності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так, Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» вказав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. З вище наведенного вбачається, що позивачем надано докази та документально підтверджено витрати про сплату судового збору, які суд стягує в повному обсязі, на користь позивача, згідно ст. 141 ЦПК України, так як вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно - процесуальним законодавством України, а саме квитанцією про сплату судового збору від 25 жовтня 2021 року №0.0.2316549488.1. Доказів про витрати на правничу допомогу позивач суду не надала, що не позбавляє права вирішення їх відшкодування в порядку цивільного судочинства. Позов підтверджується: свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] ; копіями свідоцтв про народження Серії [NUMBER] та Серії [NUMBER] ; копією довідки Вільшанської селищної ради Городищенського району Черкаської області про реєстрацію місця проживання особи від 01 квітня 2020 року №420; копією довідки виконавчого комітету В`язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області про реєстрацію місця проживання особи від 21 листопада 2017 року №152; розрахунком судових витрат [PERSON] ; квитанцією про сплату судового збору від 25 жовтня 2021 року №0.0.2316549488.1. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed