Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, який мотивує тим, що вона на підставі договору дарування від 14.05.2002р. є власником 9/50 часток домоволодіння №73, що розташоване по вул.. Петровського, в м. Генічеську, Херсонської області. Інша частина вказаного домоволодіння належать [PERSON] -21/50 часток, [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частці. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 1059 кв.м. Рішенням Генічеського райсуду Херсонської області від 09.11.2005р. між співвласниками був встановлений порядок користування вищезазначеною земельною ділянкою, із виділенням кожному з власників земельної ділянки відповідно до їх часток в домоволодінні, та в загальне користування всім співвласникам виділена земельна ділянка загальною площею 176 кв.м. центральна частина двору. Після встановлення порядку користування зазначеної земельної ділянки, [PERSON] систематично порушує встановлений судом порядок, шляхом розміщення власного автомобіля, марки «Таврія», д/н [NUMBER], на земельній ділянці загального користування, чим позбавляє її можливості вільно користуватися загальним проїздом, а також створює перешкоди в проїзді до земельної ділянки, яка їй належить особисто, зокрема в питаннях перевезення будь-якого вантажу, будівельних матеріалів, тощо. Вона разом із своїм чоловіком [PERSON] неодноразово просили [PERSON], щоб він не ставив свій автомобіль на загальному проїзді, та ці прохання були марними. На протязі 2013р.-2014р. вона також зверталась до Генічеської міської ради, органів міліції, для надання допомоги та за сприянням у врегулюванні виниклого конфлікту, але проведені перевірки ситуацію не вирішили. Просить суд зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування, шляхом заборони залишати на ній його автомобіль, а також просить стягнути на її користь понесенні нею судові витрати, витрати по оплаті вартості правої допомоги та моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн., посилаючись на те, що кожного разу, коли [PERSON] залишає свій автомобіль, а їй необхідно проїхати чи виїхати з двору, вона постійно змушена його розшукувати, щоб просити прибрати автомобіль, в подальшому їхня розмова багато разів переростала в сварку з образами на її адресу зі сторони [PERSON], тобто вона кожного разу зазнавала моральних знущань. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] вимоги позову підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю, пояснив, що після встановлення порядку користування земельною ділянкою, він дійсно залишав свій автомобіль на проїзді, який перебуває у загальному користуванні, але на цьому проїзді ставили свої автомобілі й інші співвласники. Якщо його автомобіль заважав, і сусіди звертались до нього з проханням прибрати його, він відганяв автомобіль з проїзду і ставив його в інше місце. До них приходив дільничний, в той момент його автомобіль стояв у дворі на проїзді, після повідомлення та розяснення йому, що таким чином створюються перешкоди у користуванні співвласниками проїзду загального користування, він свій автомобіль прибирав. В даний час, якщо виникають такі обставини, він завжди прибирає свій автомобіль. Просить суд в задоволенні позова відмовити в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази,судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. На праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 14.05.2002р. належить 9/50 частин домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться у м. Генічеську, Херсонської обл., по вул. Петровського, № 73. Власником 21/50 частини зазначеного домоволодіння є [PERSON] на підставі договору дарування від 25.04.2001р., [PERSON] та [PERSON] належить по 1/5 частині домоволодіння за вказаною адресою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2004р. Домоволодіння розташовано на земельній ділянці загальною площею 1059 кв.м. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 09.11.2005р. встановлено порядок користування зазначеною земельною ділянкою. [PERSON] виділено у користування земельну ділянку загальною площею 165 кв.м., [PERSON] виділено 368 кв.м., [PERSON] та [PERSON] виділено 350 кв.м. Співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у загальне користування виділено земельну ділянку загальною площею 176 кв.м., а саме центральна дворова частина 160 кв.м. та північна частина 16 кв.м. Згідно акту обстеження земельної ділянки, складеного комісією Генічеської міської ради від 29.07.2013 року встановлено, що заявниками [PERSON] та [PERSON] майже за весь час перебування земельної ділянки пл.. 160 кв.м., яка служить проїздом (проходом) загального користування всіх співвласників, створюються перепони для [PERSON] у користуванні її гаражем, який розташований у глибині двору. Враховуючи, що спільна частина земельної ділянки має невелику ширину, та те що іншої можливості як залишати проїзд постійно вільним не вбачається, співвласникам, з метою забезпечення спільних прав, інтересів та обовязків, комісією рекомендовано знайти спільну мову. Актом перевірки, щодо порушення порядку користування земельною ділянкою, складеним комісією Генічеської міської ради від 04.11.2013 року встановлено, що 04.11.2013 року на земельній ділянці пл.. 160 кв.м., яка служить проходом та проїздом між житловими будинками, господарськими будівлями та спорудами, [PERSON] на проїжджій частині загального користування ставиться автомобіль. Враховуючи, що проїзд (прохід) загального користування має невелику ширину, співвласникам рекомендовано залишати проїзд постійно вільним, не порушувати схему порядку користування зазначеною частиною земельної ділянки, встановлену судом. За результатами перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил Інспекцією ДАБК у Херсонській області, складено акт від 24.02.2014р., яким встановлено, що станом на 24.02.2014р. у багатоквартирному одноповерховому житловому будинку, господарських будівлях та спорудах, 2/5 частини яких належать [PERSON] та [PERSON], згідно даних технічного паспорту на житловий будинок від 20.07.2005р., поточних змін не відбувалось, ознаки виконання будівельних робіт відсутні. Порушень вимог містобудівного законодавства, державних будівельних норм, стандартів та правил з боку [PERSON] на 24.02.2014р. не виявлено. Згідно матеріалів перевірки Генічеським РВ УМВС України (висновок №726) заяви [PERSON] від 03.04.2014р., встановлено, що сусід заявниці [PERSON] залишає власний автомобіль на земельній ділянці загального користування, чим створює [PERSON] перешкоди у вільному вїзді до земельної ділянки особистого користування. Ознаки кримінального правопорушення відсутні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює дільничним інспектором Генічеського РВ УМВС України, в літку 2014 року від [PERSON] надійшла заява про неприязні відносини між нею та сусідом [PERSON], в звязку з тим, що [PERSON] ставить свій автомобіль на території проїзду, який знаходиться у загальному користуванні. Після того, як [PERSON]І надала пояснення, було встановлено, що в діях [PERSON] ознаки кримінального правопорушення відсутні і їй було рекомендовано для вирішення зазначеного питання звернутися до Генічеської міської ради чи до Генічеського райсуду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює старшим дільничним інспектором Генічеського РВ УМВС. У 2013 році він обслуговував дільницю, до території якої також відносилась вул.. Петровського. Зі сторони [PERSON] на адресу Генічеського РВ неодноразово надходили скарги про те, що [PERSON] залишає свій автомобіль на загальному проїзді. В літку 2013 року, під час перевірки заяви [PERSON], він особисто виходив за адресою проживання заявниці. На місці, на території загального проїзду, ним було виявлено легковий автомобіль зеленого кольору, марки «Таврія», з цього приводу він мав розмову зі [PERSON], який порушення не заперечував, та вказав, що поставить автомобіль на інше місце. Інших автомобілів, які якимось чином перешкоджали у користуванні загальним проїздом він не бачив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в грудні 2013р. чоловік [PERSON] [PERSON] купив автомобіль «Нива», який потребував ремонту, його було необхідно доставити до гаражу, що розташований на території земельної ділянки, що належить [PERSON] у дворі по вул.. Петровського,73, але це зробити було неможливо, тому що біля гаражу, на загальному проїзді стояв автомобіль «Таврія», що належить відповідачу. Також восени та влітку 2014 року, під час того, коли він ремонтував автомобіль «Нива», близько 4-х разів чув сварки між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] та його матірю з іншої сторони, через автомобіль «Таврія», який в цей час знаходився на проході-проїзді загального користування. [PERSON] пояснював, що через машину він не має змоги заїхати чи виїхати з двору. Також коли авто було відремонтовано, [PERSON] необхідно було виїхати з двору, але вона не змогла це зробити, оскільки на проїзді стояв автомобіль відповідача, якого в цей момент вдома не було, і тому [PERSON] була змушена їхати на таксті. Як пояснювали йому [PERSON] та [PERSON], вони намагалися поговорити зі [PERSON] про ситуацію, яка постійно виникає, але той не хотів розмовляти і вирішувати це питання. Проаналізувавши зазначені докази, суд приходить до висновку, що автомобіль [NUMBER], який належить відповідачу [PERSON], на підставі тимчасового реєстраційного талону серії ДАП №129107, [PERSON] періодично залишає на земельній ділянці загального користування, яка служить проїздом, через що позивачка не має можливості проїхати на територію земельної ділянки, що належить їй особисто. Зазначені обставини не оспорював відповідач в судовому засіданні, ці ж обставини підтверджуються актами перевірки Генічеської міської ради, матеріалами перевірки Генічеського РВ УМВС та показами свідків. За таких обставин, суд вважає, що відповідача [PERSON], слід зобовязати усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування пл.. 176 м2, розташованою за адресою вул. Петровського, 73, в м. Генічеську, Херсонської області, шляхом заборони залишати на ній належний [PERSON] на праві власності автомобіль марки «Таврія», державний номер [NUMBER]. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до умов ДБН 360-92 «Планування та забудова міських та сільських поселень щодо планування забудови», технічні можливості земельної ділянки не повинні порушувати будівельно-технічні вимоги, що висуваються до організації в'їздів-виїздів для автомашин, тому обставини, що унеможливлюють проїзд інших співвласників, обслуговуючої техніки та асенізаторських машин по земельній ділянці загального користування мають бути усунені, Згідно ст.13 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», до об'єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, втому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Згідно ст.14 цього Закону, передбачено, що об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів. Пунктом 1 ч.1 ст. 17 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право користуватись об'єктами благоустрою населених пунктів, при залишенні автомобіля відповідачем на території проїзду загального користування, було порушено право позивачки на користування зазначеним проїздом, в звязку з чим вона позбавлялась можливості проїзду до власного житлового будинку та земельної ділянки по вул.. Петровського, 73, в м. Генічеську, Херсонської області. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Посилання відповідача на ту обставину, що ширина земельної ділянки спільного використання зменшилась з вини позивачки, яка здійснила будівництво на своїй земельній ділянці та одночасно частково на частині земельної ділянці спільного користування, підтвердження належними доказами в судовому засіданні не знайшло. Крім того, суд вважає, що це не звільняє відповідача від обовязку дотримуватися встановленого рішенням суду та законами режиму використання спільної землі. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., суд дійшов до наступного висновку. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.2004 року з послідуючими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає виходячи з фізичних, душевних, психічних та тому подібних страждань, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін в життєвих та виробничих відносинах, час, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та інших обставин. При визначені розміру відшкодування враховується вимоги розумності та справедливості. Суд, перевіривши матеріали справи, враховуючи, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, а також те, що позивачем має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, приходить до висновку, що в судовому засіданні посилання представника позивачки про спричинені позивачці моральні страждання не знайшло свого підтвердження відповідними доказами. В звязку з зазначеним, суд вважає, що в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн. необхідно відмовити в повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. За частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (надалі - Закон) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Виходячи з наведеного, перевіривши правильність розрахунку представника позивача, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача підлягають задоволенню в заявленій сумі 1452 грн., що відповідає положенням ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивачки про відшкодування відповідачем судових витрат в сумі 243,60 грн. підлягає задоволенню, оскільки підтверджується відповідною квитанцією. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial