Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком, що розташований у с. Дашківці по вул. Затонського, 35 Віньковецького району Хмельницької області. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.01.1994 року вона є власником житлового будинку у с. Дашківці по вул. Затонського, 35. У цьому будинку крім неї також зареєстрований її чоловік [PERSON], онучка [PERSON], онучка [PERSON] та колишня невістка [PERSON] З моменту реєстрації - 04.10.2005 року відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у її будинку фактично не проживають, не сплачують плату за реєстрацію у будинку, договору оренди не укладали. Проте в добровільному порядку з реєстраційного обліку вони не знімаються, чим створюють позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов підтримала повністю про що зазначила у позовній заяві, просила справу розглядати без участі сторони позивача. Відповідачі та представник третьої особи у судове засідання не зявились, були належно повідомлені про час та місце розгляду справи. Справа розглянута у відсутності сторін відповідно довимог ст. 158 ч.2, 169,197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: с. Дашківці вул. Затонського, 35 Віньковецького району Хмельницької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння від 27.01.1994 року, виданого державним нотаріусом Віньковецької державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно довідки Дашковецької сільської ради, у вказаному будинку на теперішній час, крім позивача, зареєстрований її чоловік [PERSON] та відповідачі: внучка - [PERSON], внучка - [PERSON], співжешканка [PERSON], які за вказаною адресою не проживають. Згідно актів обстеження домоволодіння № 35 розташованого в с. Дашківці по вул. Затонського, який затверджено сільським головою [PERSON], слідує, що у спірному будинку № 35, який є власністю [PERSON] -- [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають, а фактично мешкають в с. Дашківці по вул. Гагаріна, 3. Рішенням Віньковецького районного суду від 03.07.2015 року шлюб, зареєстрований 19.11.2000 року у Дашковецькі сільській раді між [PERSON] Анатолієвичем та [PERSON], розірвано. При розгляді спорів, повязаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу Ш ЖК України про користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. За змістом ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 107 ЖК УРСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Так, згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу приписів ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 383 ч. 1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] членом сім`ї власника будинку в розумінні ст. 64 Житлового Кодексу ніколи не була, оскільки після одруження разом із своїм чоловіком [PERSON] не вела спільне господарство із сімєю [PERSON], не стала членом його сім`ї, та з моменту реєстрації протягом останніх 11 років у спірному будинку фактично не проживала з дітьми, оскільки не вселялась в нього, не набула право на користування спірним житлом. А оскільки її відмова у добровільному порядку знятись з реєстрації позбавляє позивача можливості користуватися належним позивачу на праві власності жилим приміщенням, то його законні права підлягають захисту через суд шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved