Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові позивач вказує на те, що 11.03.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, в якому вони проживали разом до листопада 2014 року. Від вказаного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після припинення сумісного проживання, відповідач [PERSON] погодився добровільно виділяти кошти на утримання дитини, але останні шість місяців, матеріальної допомоги на дитину не надає. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 30 % від всіх видів його доходу. В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги, а саме просила суд стягнути з відповідача аліменти щомісячно у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 11.03.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, в якому вони проживали разом до листопада 2014 року. Від вказаного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (арк. с. 3), який проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні (арк. с. 2). Після припинення сумісного проживання, відповідач [PERSON] погодився добровільно виділяти кошти на утримання дитини, але останні шість місяців, позивач [PERSON] матеріальної допомоги на дитину не отримує. Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Як встановлено в судовому засіданні, батько дитини проживає окремо від неї, а тому відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 СК України має обов'язок брати участь у її утриманні та вихованні до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дітей. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст. ст. 180, 183 СК України, враховуючи те, що дитина проживає з матір'ю, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на її утримання у частці від доходу (заробітку) відповідача у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду, а саме з 30.04.2015 р. до досягнення сином повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved