Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 03 лютого 2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу у них народилися двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На протязі останніх семи років сімейне життя між позивачкою та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між сторонами постійно виникають сварки, свідками яких нерідко стають їхні діти, що тяжким чином впливає на психічний стан позивачки та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. Позивачка вважає, що шлюб з відповідачем е лише формальним, оскільки особисті відносини між нею та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, втрачено почуття любові та поваги, що суперечить її інтересам. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просить розглянути справу в її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення, де вказав, що проти розірвання шлюбу з позивачкою не заперечує та просить суд розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши письмові документи, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 03 лютого 2007 року позивачка та відповідач уклали шлюб у Другому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, про що зроблено актовий запис №37. Від шлюбу у них народилися двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сторони спільного господарство не ведуть. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу позивачкою було змінене дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивачка просить надалі після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «[PERSON]». Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині.

Outcome: approved