Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із указаним позовом, в якому зазначила, що із 15.06.2018 року на підставі договору дарування вона є власником 330/1000 земельної ділянки загальною площею 0,1 га із кадастровим номером 1810136300:03:013:0031, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ділянка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На земельній ділянці розташований житловий будинок, частина якого перейшла у власність позивача одночасно з частиною земельної ділянки. Співвласниками інших частин цієї земельної ділянки є відповідачі - [PERSON] (із часткою 0,0290 га.) та [PERSON] (із часткою 0,0380 га.). [PERSON] стверджує у позові, що не має можливості користуватися всіма правами власника земельної ділянки, оскільки відповідач [PERSON] не бажає укласти договір про поділ спільного часткового майна, створює інші перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належною їй часткою земельної ділянки, а без згоди всіх співвласників земельної ділянки позивач не має можливості скористатися своїм правом самостійно, у зв`язку із чим постало питання виділення у натурі частки із нерухомого спільного майна. Крім того, у висновку судового експерта Лазарчук В.В., за підсумками проведення нею земельно-технічного дослідження №451/19 від 20.12.2019 встановлено, що фактичне користування [PERSON] земельною ділянкою 0,0306 га не відповідає площі земельної ділянки, що є у власності останньої - 0,0330 га. Також, експертом встановлена можливість провести виділ (поділ) земельної ділянки для [PERSON] без земель спільного користування. З огляду на викладене у позові, посилаючись на положення ст.ст. 364, 367 Цивільного кодексу України, ст. 88 Земельного кодексу України [PERSON] просить суд виділити частку земельної ділянки площею 0,0330 га. в натурі із земель спільної часткової власності (кадастровий номер 1810136300:03:013:0031), що розташована за адресою: [ADDRESS] та припинити право спільної часткової власності позивача із громадянами [PERSON] та [PERSON] на дану земельну ділянку. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 28.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання 08.07.2020, задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON] 27.07.2020 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позов, у якому відповідач послався на безпідставність позову та неможливість його задоволення. За словами [PERSON] , посилання позивачки на те, що вона не має можливості користуватися всіма правами власника належної їй земельної ділянки внаслідок створення з його боку перешкод не відповідає дійсності. Співвласниками будинку за вказаною адресою та відповідно і його землекористувачами станом на 20.07.2007 року були - [PERSON] (користувалася - 0,0408 га, ідеальна частка 33/100 ід.ч. - 0,668 га), [PERSON] (користується 0,1068 га, ід.ч. 29/100 - 0,0587 га); [PERSON] (користується 0,0547 га, з них приватизовано - 0,0380 га), які 20.07.2007 року уклади угоду про порядок використання й розпорядження земельною ділянкою та поставили свої підписи під вказаною угодою. Далі 26.09.2008 року відповідачу був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №160252, площею 0,0290 га, у межах згідно з планом. [PERSON] окремо зазначив у відзиві, що розпочавши нове будівництво житлового будинку на орендованій земельній ділянці 0,0778 га, поруч з будником [ADDRESS] , належні йому 29/100 ідеальних частин цього будинку він тимчасово розібрав, оскільки мав намір на цьому ж місці реконструювати чи відновити частину свого будинку, і на прохання [PERSON] та її дочки [PERSON] дозволив їм тимчасово, для зручності, влаштувати підхід до новозбудованого ними цього житлового будинку та користуватися частиною території, на якій була розташована до зносу частина будинку відповідача, хоча за угодою від 20.07.2007 року про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою по [ADDRESS] між співвласниками цього будинку було передбачено спільний двір на квартиру [NUMBER] по 0,0015 га для [PERSON] і [PERSON] . Спільним двором, передбаченим угодою, [PERSON] та [PERSON] не користувалися, а користувалися частиною земельної ділянки [PERSON] . На думку відповідача, [PERSON] намагається відібрати у нього частину території від приватизованих на його ім`я 0,0290 га, якою позивач із матір`ю тимчасово користувалися за його усною згодою. Крім цього, [PERSON] вважає долучений позивачем висновок експертного дослідження №451/19 від 20.12.2019 однобічним, зробленим в інтересах [PERSON] , без урахування правовстановлюючих документів відповідача. На переконання відповідача, позов [PERSON] не може бути задоволений без проведення додаткових експертних досліджень і встановлення всіх обставин справи. У відповіді на відзив, що надійшла на адресу суду 06.08.2020, позивач [PERSON] не погодилась із аргументами, викладеними у відзиві. Зазначила, що має право вимагати можливості проходу на земельну ділянку з вулиці, у зв`язку із чим вимушена була звернутись до суду. [PERSON] звернула увагу, що у висновку експертного дослідження експерт [PERSON] зазначила, що ширина проїзду на території земельної ділянки індивідуальної забудови встановлюється з урахуванням безпеки проїзду автотранспорту без руйнування споруд, з урахуванням пожежної безпеки та санітарних норм. [PERSON] 17.08.2020 були підготовлені письмові заперечення на відповідь на відзив позивача, у яких співвідповідач ще раз послався на угоду про порядок використання спірною земельною ділянкою, що була підписана матір`ю позивача та про яку не могла знати [PERSON] . На думку відповідача, посилання позивача на висновок експерта про можливість проведення виділу земельної ділянки без земель спільного користування є сумнівним і потребує роз`яснень судового експерта. Додатково [PERSON] просив застосувати строки позовної давності до вимог [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позову, з підстав викладених у ньому та у відповіді на відзив, просили позов задовольнити. Позивач додала, що про існування угоди про порядок використання земельною ділянкою вона дізналась тільки в ході судового розгляду справи. Пояснила, що між її ділянкою та ділянкою [PERSON] давно стоїть паркан і спорів з ним з приводу користування ділянкою у позивача немає, оскільки паркан не заходить на її частину ділянки. Зображений на технічному паспорті сарай «Д» позивач перероблювала, оскільки він був розташований на належній [PERSON] ділянці, і внаслідок реконструкції сарай був фактично приєднаний до будинку і тепер це один об`єкт нерухомого майна. Поділу в натурі будинку, за словами [PERSON] , здається не було. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечили проти вимог позивача з підстав, наведених у відзиві та письмових запереченнях. Додали, що відповідач придбав частину будинку у 1979 році та приватизація ділянки відбувалась саме на підставі договору купівлі-продажу від 24.08.1979 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 27.07.2020 пояснив, що належна йому частина ділянки була придбана ним із частиною будинку у 2007 році і на той час вже ділянка була приватизована. В наступні засідання відповідач не з`являвся. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій також просив розглянути можливість поділу ділянки по [ADDRESS] без земель спільного користування для всіх співвласників згідно з висновком судового експерта [PERSON] за підсумками проведеного нею земельно-технічного дослідження №451/19 від 20.12.2019. Будучи допитаною в якості свідка мати позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що уклала угоду про порядок використання земельною ділянкою по [ADDRESS] в 2007 році, однак про таку угоду вона доньку не повідомляла та екземпляра угоди у неї немає. Свідок не пам`ятає розмір земельної ділянки, якою вона користувалась. За клопотанням відповідача [PERSON] в судове засідання для роз`яснення висновку експертного дослідження була викликана судовий експерт [PERSON] , яка пояснила, що угода про порядок використання земельною ділянкою їй не надавалась та при дослідженні не був присутній відповідач [PERSON] , однак експерт виїжджала на земельну ділянку, залучала фахівців ТОВ «Підприємство «Житомирземпроект», були здійснені заміри ділянки. За словами судового експерта, угода про порядок використання земельною ділянкою включала в себе як ділянку, що перебувала у власності сторін угоди, так і частину ділянки, яка була передана у користування, загальний розмір ділянки - 0,2023 га. Натомість експертом при складанні висновку бралась до уваги лише ділянка площею 0,1000 га. До того ж на час укладення угоди спірній ділянці не був присвоєний кадастровий номер. На думку експерта, навіть якби нею була врахована угода, то все одно прийшлось би забирати частину земельної ділянки у [PERSON] , що б ділянка [PERSON] становила 0,0330 га. Судовий експерт вказала, що на момент проведення дослідження на земельній ділянці [PERSON] був розташований тільки один будинок, у глибині ділянки, хоча на час укладання угоди такого будинку не існувало. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, роз`яснення судовим експертом свого висновку, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази окремо та в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] належить 33/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 15.08.2018 року, укладеного позивачем із [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсар В.В., зареєстрованого в реєстрі за №1507. За змістом договору, до будинку належать також сарай літ. «Г», огорода №1, уборна У, уборна У1 (а.с. 6). Співвласниками інших частин будинку є відповідачі у справі: [PERSON] (38/100 частин) та [PERSON] (29/100 частин, набутих на підставі договору купівлі-продажу від 24.08.1979 року), а.с. 121-123, 139-140. На підставі договору дарування від 15.06.2018, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсар В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1508, позивач набула у власність 330/1000 частин земельної ділянки, кадастровий номер 1810136300:03:013:0031, загальною площею 0,1 га по [ADDRESS] (а.с. 8). Дана частина земельної ділянки площею 0,0330 га була набута у власність [PERSON] згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 11.04.2008 року (а.с. 15). Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Співвласниками інших частин ділянки є [PERSON] (0,0290 га), який набув право власності на частину земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 26.09.2008 року (а.с. 80) та [PERSON] (0,0380 га). Із матеріалів справи вбачається, що виконавчим комітетом Житомирської міської ради [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок літ. «Б» від 07.12.2012 року, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 143, 144). Будинок в цілому складається з житлового будинку літ. «Б» загальною площею 128,30 кв.м та допоміжної господарської будівлі. Крім цього, позивачем [PERSON] було здійснено реконструкцію власної частини житлового будинку за рахунок прибудови на власній земельній ділянці, що підтверджується наявними у матеріалах справи технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленим 04.01.2019 на замовлення позивача, а також листом управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради від 15.01.2019 №4-3/65/19 (а.с. 132-136, 138). Судом встановлено, що між [PERSON] (мати позивача) з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, досягнуто згоди щодо порядку використання і розпорядження земельною ділянкою, розташованою біля житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується відповідною угодою про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , а також спільною заявою учасників угоди, що була посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Затилюком А.А. 20.07.2007 року та зареєстрована в реєстрі за №№ 2664, 2665 (а.с. 81, 82). Згідно зі статтями 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд, і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 356 ЦК України та частиною першою статті 364 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю та співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частини першої статті 88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно з частиною четвертою статті 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Частинами першою та другою статті 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку (пункт 22 наведеної вище постанови Пленуму). Із наданого [PERSON] висновку експертного дослідження №451/19 від 20.12.2019, складеного на замовлення позивача за результатами проведення земельно-технічного дослідження, слідує, що площа фактичного користування земельною ділянкою гр. [PERSON] -0,0306 га не відповідає площі земельної ділянки, що передана у власність - 0,0330 га. Крім цього у згаданому висновку експертом зазначено, що виділити частку земельної ділянки площею 0,0330 га в натурі із земель спільної часткової власності (кадастровий номер: 1810136300:03:013:0031) можливо та експертом запропоновано два варіанти виділу земельної ділянки площею 0,0330 га (без земель спільного користування, а.с. 17-43). У поданій письмовій заяві від 27.07.2020 [PERSON] просила суд виділити їй земельну ділянку в натурі за другим варіантом висновку експертного дослідження №451/19 від 20.12.2019 (а.с. 94). З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи, з урахуванням положень статей 88, 152 ЗК України, висновку експертного дослідження №451/19 від 20.12.2019, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та поділу (виділу) земельної ділянки по [ADDRESS] відповідно до варіанту № 2 зазначеного експертного дослідження. На думку суду, цей варіант передбачає поділ (виділ) земельної ділянки не тільки без відхилення від ідеальних часток співвласників, але й при такому варіанті поділу (виділу) земельної ділянки кожна із сторін матиме змогу користуватися та обслуговувати свою частину будинку та господарських споруд, не порушуючи прав інших осіб. При цьому суд не вбачає підстав для поділу (виділу) спірної земельної ділянки відповідно до угоди про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] від 20.07.2007 року, підписаною між [PERSON] та [PERSON] як попереднім співвласником будинку по [ADDRESS] , оскільки такий порядок унеможливлює обслуговування частини належного позивачу будинку та з часу досягнення згоди між співвласниками будинку змінилось ряд обставин, що суттєво впливають на встановлений порядок користування такою ділянкою. Зокрема, судом звернуто увагу на те, що після укладання угоди про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою відповідачем [PERSON] була розібрана належна йому частина житлового будинку літ. «А», натомість збудовано й зареєстровано право власності на житловий будинок літ. «Б», що визнається безпосередньо відповідачем [PERSON] та підтверджується наявними у матеріалах справи документами, такими як технічні паспорти, виготовлені станом на 05.02.2007, 22.11.2012, 04.01.2019 (а.с. 10-14, 132-136, 145-147). На момент укладання угоди житловий будинок з літ. «Б» рахувався як самочинне будівництво. Крім цього, угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] від 20.07.2007 року враховує значно більшу площу земельної ділянки, ніж та, що була приватизована і перебуває у власності сторін. До того ж як пояснила суду позивач, між сторонами як співвласниками будинку по [ADDRESS] даний будинок в натурі не поділений. Докази протилежного сторони суду не надали та в матеріалах справи такі докази відсутні. Щодо посилання гр. [PERSON] у відзиві на необхідність проведення додаткових експертних досліджень, то такого клопотання зі сторони відповідача заявлено не було, хоча з часу подання відзиву до суду пройшло достатньо часу. Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На переконання суду, позовна давність не може бути застосована до даної категорії спору, оскільки із позовом до суду звернулась [PERSON] як співвласник майна, яка вважає, що їй створюються перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою. У даному випадку така особа як власник (співвласник) нерухомого майна не може бути обмежена у праві звернутися до суду із позовом про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved