Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] неустойки в сумі 7075 грн. за прострочення сплати аліментів на дитину. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. В свою чергу, відповідач та його представник визнали позов частково, просили на підставі ч. 2 ст. 196 СК України зменшити розмір неустойки до 2000 грн. з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача як платника аліментів. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2005 року №2-553/2005 та виданого виконавчого листа з відповідача стягуються аліменти на користь позивача в твердій грошовій сумі - 250 грн. на утримання сина [PERSON]. Як вбачається із долучених до матеріалів справи довідок - розрахунків відділу ДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області відповідач свій обов'язок щодо сплати аліментів у встановленому розмірі та в строк виконує неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в загальному розмірі 12965,56 грн. (довідка - розрахунок від 08.05.2014 року). Остання сплата аліментів відбулась 01.04.2014 року на суму 1000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В своїх письмових поясненнях та у судовому засіданні відповідач зазначив, що від обов'язку сплачувати аліменти він не відмовляється і не ухиляється, однак заборгованість по сплаті аліментів у великому розмірі утворилась у нього саме в той час, коли він був засуджений та відбував покарання за вчинення злочину, на підтвердження чого подав суду копію вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2006 року №1-183/2006 та довідку про звільнення №03198. Допитаний в судовому засіданні відповідач підтвердив, що після постановлення судом рішення про сплату аліментів у 2006 році його було засуджено до покарання у вигляді обмеження волі, з травня 2007 по грудень 2008 року він знаходився у Київському слідчому ізоляторі. Вказані обставини фактично унеможливили виконання належним чином його обов'язків по сплаті аліментів. Його вина в даному випадку за прострочення їх сплати за вказаний період відсутня. Також, допитаний в судовому засіданні відповідач показав, що на даний час його матеріальний та сімейний стан не дозволяє швидко погасити весь борг. Внаслідок його судимості він не може офіційно влаштуватись на високооплачувану роботу, працює водієм неофіційно, має нерегулярний низький дохід - близько до 3000 грн. на місяць, проживає разом з батьками пенсіонерами, утримує їх. Частина 2 вищевказаної статті визначає, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р. № 3 зазначено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 196 СК України зменшивши розмір неустойки та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку в розмірі 3000 грн., у зв'язку із чим, позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial