Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, які прийняті судом, просить позбавити відповідачку права користування житловим будинком, який розташований по вул. 1-го Травня, 23 у м.Змієві Харківської області. В обґрунтування позову зазначила, що вона є вланицею вищевказаного будинку, в якому зареєстрована відповідачка [PERSON] Відповідачка є колишньою дружиною її сина. На сьогоднішній час, факт реєстрації [PERSON] в будинку носить лише формальний характер, оскільки з лютого 2015 року вона не проживає в ньому.Цей факт також підтверджено відповідачкою у позові про розірвання шлюбу, де вона вказує про те, що з лютого 2015 року вона проживає окремо у своїй матері. Наявність реєстрації [PERSON] у будинку, порушує її право приватної власності та перешкоджає вільно розпоряджатись, володіти та користуватись житлом. Отже, оскільки відповідачка не є членом її родини, не є наймачем, не проживає у цьому будику тривалий час, а саме з лютого 2015 року, тому позивачка змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Відповідачкою було подано заперечення проти позову, відповідно до яких вона вказує, що в будинку №23 по вул.1-го Травня у м.Змієві вона зареєстрована разом з донькою. За вказаною адресою вона не проживає з лютого 2015 року. Зараз вона проживає у своєї матері. Проте це повязано виключно з примусовим виселенням її та доньки на вулицю, оскільки замки в будинку були замінені. [PERSON] відмовився передати ключі від нових замків. Більш того, у будинку залишились її речі та меблі. Вона двічі намагалась повернутися до будинку, але колишній чоловік її не пускав. Зареєструватися у своєї матері вона не може, оскільки це повязано з певними юридичними складнощами. Зняття її та доньки з реєстрації ускладнить її життя, у тому числі при необхідності оформлення матеріальної допомоги, оздоровчих путівок, вплине на її працевлаштування тощо. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та пояснила, що вона працює в іншій країні, тому вдома буває приблизно один раз на три місяці. За життя сина з [PERSON], спільного господарства в неї з невісткою не було. У лютому 2015 року вона пішла від її сина та проживала окремо від нього у своєї матері. У 2016 році вони шлюб розірвали. Того ж року, вона, [PERSON], замінила у будинку замок, оскільки він зломався, однак з цього приводу [PERSON] до неї та до відділу поліції не зверталась. [PERSON] ніколи не намагалась повернутись у будинок. Крім того, свої особисті речі вона забрала, із меблів забрала спальню. У будинку залишились дитячі меблі, однак коли приходить онука вона ними користується. Якщо відповідачка бажає їх забрати вона чинити перешкод не буде. Представник позивача адвокат [PERSON], так само просила позов задовольнити. Відповідач та її представник адвокат [PERSON] у судове засідання, яке відбулось 02 травня 2018 року не звились. Представником надано заяву з проханням відкласти судове засідання, оскільки вона захворіла, проте будь-яких доказів в підтвердження цього не надала. Відповідач заяв про причини своєї неявки до суду не надала, неодноразово викликалась в судове засідання, проте жодного разу не зявлялась. Вказану позицію відповідача та її представника суд розцінює як зловживання своїми правами з метою затягування розгляду справи, у звязку з чим, вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Представниками сторін були заявлені клопотання про виклик у судове засідання свідків, клопотання були задоволенні.У судовому засіданні були допитана свідок [PERSON] Свідок [PERSON] у судове засідання за викликом до суду не зявлявся, відмовляючись від отримання судових повісток. Свідок [PERSON] у судове засідання зявилась, однак у звязку з неявкою відповідача та її представника допитано її не було, оскільки цей свідок був заявлений зі сторони відповідача. На теперішній час, свідок знаходиться за межами України. Представником позивача було заявлено клопотання про допит у якості свідків позивачки [PERSON] та [PERSON], однак у подальшому це клопотання було відкликано. Відповідно до п. 9 Розділу 13 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та письмові заперечення приходить до наступного висновку. Відповідно до договору дарування [PERSON] належить будинок №23, що знаходиться по вул.1-го Травня у м.Змієві Харківської області. (а.с.9) У будинку №23, що знаходиться по вул.1-го Травня у м.Змієві Харківської області зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с.22) Син позивачки [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], у звязку із чим, остання була вселена до житлового будинку №23, що знаходиться по вул.1-го Травня у м.Змієві Харківської області, який належить [PERSON], і яка як власник надала право відповідачці користуватися цим житловим будинком. Як зазначив позивач по справі і цю обставину визнав відповідач у письмових запереченнях, [PERSON] у спірному житловому будинку№23, що знаходиться по вул.1-го Травня у м.Змієві не проживає з 2015 року, оскільки фактично мешкає у своєї матері. Оскільки сторонами визнані ці обставини і у суду не має сумнівів у добровільності їх визнання, суд вважає поданий акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10 жовтня 2016 року неналежним та недостатнім доказом по справі і не посилається на нього в рішенні. Такий висновок суд робить ще і з тих підстав, що цей акт був складений зі слів власника будинку [PERSON] У звязку з тим, що судом був визнаний неналежним та недостатнім доказом акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10 жовтня 2016 року складений депутатом Зміївської міської ради [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON], то, як наслідок, покази надані свідком [PERSON] в судовому засіданні, суд також визнає неналежним та недостатнім доказом, а виклик в якості свідків [PERSON] і [PERSON] втрачає процесуальний сенс. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.\~ За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.\~ Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~ За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, судом встановлено, що позивачка є власником спірного житлового будинку, у якому не проживає, оскільки більшу частину часу знаходиться на роботі за межами України; її син перебував у шлюбі з відповідачкою, у звязку із чим, остання була вселена до належного позивачці спірного житлового будинку, яка як власник цього майна надала право відповідачці користуватись ним. Відповідачка спільно з власником спірного житлового будинку не проживала, спільним побутом не була повязана, після розірвання шлюбу з сином позивачки вибула із зазначеного житлового будинку, має інше житло, у якому проживає з 2015 року.\~\~\~ Згідно з ст. 401 ЦК України, Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до п. 4 ч.1, ч.2 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту . Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку про те, що право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень, пункту 4 частини першої та частини другої статті 406 ЦК України. Оскільки судом встановлено, що позивач та відповідач не вели спільного господарства, позивач фактично не проживала в будинку, власником якого вона є, тобто сторони не були членами сімї, то ст. 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України \~не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Згідно ч.ч. 2-5 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Приписами ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доводи відповідача, що вона була примусово виселена з будинку№23, що знаходиться по вул.1-го Травня у м.Змієві, не підтверджені жодними доказами. Інші заперечення відповідача є юридично не суттєвими і не впливають на висновки суду щодо задоволення позовних вимог. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved