Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та штрафних санкцій за розпискою та відшкодування моральної шкоди, який обґрунтовував тим, 06.06.2016 р. він позичив [PERSON] 2 640 доларів США строком на 3 місяці, у підтвердження чого відповідач видав розписку. У визначений строк відповідач позику не повернув, а тому позивач просить стягнути 2\~640 доларів США, 7\~961 грн. 18 коп. процентів за користування позикою відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, а також 4\~000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, повідомивши, що він позичив до 06.09.2016 р. 2\~200 доларів США, про що видав розписку. Розписку про те, що позичив 2\~640 доларів США, написав у зв'язку з тим, що в цей сумі враховано 440 доларів США як відсотки за користування позикою. Кошти позики не повернув у зв'язку з рядом виниклих особистих обставин. Позов в частині стягнення процентів за користування позикою та моральної шкоди не визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об'єктивно дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.06.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] в усній формі був укладений договір позики, згідно з яким позивач передає відповідачу позику в розмірі 2\~640 доларів США на 3 місяці зі строком повернення по 06.09.2016 р. В той же день відповідач отримав від позивача 2\~640 доларів США позики та надав розписку про отримання грошей. В обумовлений сторонами строк 06.09.2016 р., відповідач грошові кошти позики у розмірі 2\~640 доларів США позивачу не повернув. Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами, а ст. 625 цього Кодексу визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Стосовно посилань відповідача на те, що він отримав від позивача лише 2\~200 доларів США, суд зазначає, що відповідач не надав суду доказів у підтвердження того, що він в дійсності отримав від позичальника саме цю суму. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення суми боргу позики в розмірі 2 640 доларів США підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ст.ст.\~524 ч. 2 та ст.\~533 ч. 2 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, з [PERSON] на користь позивача повинно бути стягнуто 67\~932 грн. 48 коп. відповідно до курсу долара США до гривні, встановленого Національним банком України на день постановлення рішення - 1 долар США до 25 грн. 732 коп. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до даних приписів, позивач має право на одержанні від відповідача процентів від суми позики у розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України і судом встановлено, що розмір зазначених процентів на день підписання позовної заяви 10.07.2017 р. складає 8\~128 грн. 55 коп. Враховуючи, позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування позикою в розмірі 7\~961 грн. 18 коп., суд вважає, що позов в цей частині підлягає задоволенню саме в розмірі, в якому просив позивач. Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що договором позики, укладеного між сторонами, на підтвердження якої була видана розписка від 06.06.2016 р., сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди в разі порушення сторонами своїх зобов'язань за договором позики. Конституцією України та Законами України також не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення сторонами своїх зобов'язань за договором позики, а тому позов в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Щодо судових витрат, суд вважає, що вони, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, повинні бути віднесені за рахунок держави, т.я. сторони, які є інвалідами 2 групи, звільнені від сплати судового збору.

Outcome: partial