Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, про стягнення аліментів, на її користь на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивований тим, що з 18 вересня 2009 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Старовижівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 31, шлюбі, який розірвано Ковельським міськрайонним судом Волинської області 27 лютого 2017 року. Під час шлюбу у них народилася одна дитина: [PERSON] , [INFO] , актовий запис №24 від 20 липня 2010 року складений Дубівською сільською радою Ковельського району Волинської області. Вказуючи, що відповідач з 2019 року не бере участі у вихованні та утриманні дитини, інших осіб на утриманні немає, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, стан його здоров`я дозволяє працювати, позивач просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов про стягнення аліментів в розмірі 1700 грн. підтримала та просила його задовольнити, рішення суду до негайного виконання не приводити. Відповідач в судове засідання не з`явився, копію ухвали про відкладення судового засідання на 16 год 00 хв 23 грудня 2020 року з доданими до неї документами не отримав, що підтверджується відміткою на поштовому відправленні. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснюється. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до статті 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачом аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, за змістом статті 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Судом встановлено, що сторони з 18 вересня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 27 лютого 2017 року (арк. спр. 8). Під час шлюбу у них народилася одна дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, батьком в якому записаний відповідач [PERSON] (арк. спр. 5). Дитина проживає разом з позивачем (арк. спр. 7). Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між сторонами домовленості про розмір і порядок сплати аліментів в матеріалах справи немає. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог статей 180, 182 СК України бере до уваги те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька. З огляду на вказане та виходячи із характеру правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти на дитину в розмірі 1700 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам статей 182, 184, 191 СК України. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, проте позивачка в своїй заяві просить не приводити до негайного виконання рішення суду. Відповідно до пункту 1.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі одного відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог зазначеного Закону, статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 768 грн. 40 коп. судового збору. На підставі викладеного, статей 180-182, 184, 191 СК України та

Outcome: approved