Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі, [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2017 року, шлюбні відносини припинились з 04.05.2018р. Від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Інших джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, вона не має. Відповідач добровільно не надає їй ніякої матеріальної допомоги на її утримання та утримання дитини. Крім того, нею подано до Лозівського міськрайонного суду Харківської області заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі - 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною трьох років. В підготовче засідання позивачка не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала та просила його задовольнити. В підготовче засідання відповідач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №94 (а.с.8). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1031 (а.с.7). Дитина проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки №2198 від 05.11.2018 року, виданої Орільською селищною радою Лозівського району Харківської області (а.с.9). Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч.1, 2 ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує соціальні виплати по догляду за дитиною, інших джерел доходів не має, тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Відповідач працездатний, аліментних зобов'язань не має, тому суд вважає, що він здатний надавати допомогу дружині. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, інвалідом не являється, на хронічні захворювання не страждає, інших утриманців або інших аліментних зобов'язань не має, що не заперечувалось ним. У зв'язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка не має змоги працювати і утримувати себе. В добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили. Виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на дружину у твердій грошовій сумі - 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 гривень на користь держави.

Outcome: approved