Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд неповнолітньої доньки, [PERSON], 12 травня 2004 р. н., за межі України без згоди батька дитини, посилаючись на те, що сторони мають спільну доньку, якій у теперішній час 12 років. Позивачка вказувала, що вона не мешкає разом із відповідачем з 2009 року, з яким шлюб було розірвано та вона не підтримує із ним звязок. Місце його перебування їй також невідомо. Як їй відомо відповідач виїхав до Росії. У теперішній час вона перебуває у шлюбі із іншим чоловіком, народила молодшу доньку, [PERSON], 2012 р. н., де разом вони родиною мешкають у м. Донецьку. Зазначала при цьому, що її старша донька, [PERSON], перебуває на Д-обліку в ортопеда з діагнозом кіфаскаліоз, тому потребує спеціального догляду. З 2011 року по 2014 рік вказана дитина навчалась у Ясинуватській санаторній школі, де проходила лікування. Однак у звязку із проведенням активної фази АТО поблизу м. Ясинувата, лікування у цій школі дитина припинила, а тепер проходить курси лікування індивідуально. У теперішній час дитині була надана путівка в оздоровчий центр «Сонячний» в м. Святогірськ, де дитина проходила лікування до 14 серпня 2016 року. Однак повернутися до м. Донецьк, де мешкає та навчається [PERSON] вона не може оскільки немає дозволу батька дитини на пропуск через КПП до непідконтрольної території України. На підставі того, що за відсутністю дозволу батька порушуються права дитина на навчання та оздоровлення, то просила суд для забезпечення прав дитини на проходження періодичного лікування задовольнити поданий нею позов. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги, за якими просила суд надати дозвіл на оформлення проїзного документа на виїзд та вїзд неповнолітньої дитини, [PERSON], також за межі України до Росії та до Автономної Республіки Крим без згоди та супроводу батька дитини для проходження періодичного лікування та оздоровлення. У судовому засіданні позивачка повністю підтримала заявлені вимоги, надавши пояснення аналогічні тим, що вказані у позовній заяві. Додавала при цьому, що вона за час проживання у м. Донецьку, починаючи з 2014 року, неодноразово вивозила доньку, [PERSON], за межі України, до Росії, для її оздоровлення та відпочинку. Однак у теперішній час, коли місце знаходження її батька невідомо, то вона змушена просити такого дозволу у суду. Зважаючи на складну ситуацію в Донецькій області, наявність контрольно-пропускних пунктів, а також можливість у подальшому поїхати на відпочинок із донькою до АР Крим, то просила суд повністю задовольнити її уточнені позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, будучи про час та місце слухання справи повідомленим належним чином. Представник третьої особи, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], у судове засідання не зявилась, надавши суду клопотання провести розгляд справи у відсутність представника органу опіки та піклування. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників процесу, які зявились, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 28 травня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Донецька, актовий запис № 473 від 28 травня 2004 року, вбачається, що [PERSON] народилась 12 травня 2004 року, батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). На підставі свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку Донецької області, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 17 червня 2010 року, актовий запис 182 від 17 червня 2010 року (а. с. 8). З постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 червня 2010 року вбачається наявність виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON], в сумі 500 грн. щомісячно (а. с. 14). За свідоцтвом про шлюб, виданим 9 липня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 383 від 9 липня 2011 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились 9 липня 2011 року, після чого дружині залишено прізвище без змін (а. с. 15). На підставі свідоцтва про народження, виданого 15 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 469 від 15 червня 2012 року, вбачається, що [PERSON] народилась 9 червня 2012 року, батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 16). Відповідно до паспорту громадянки України (серія ВЕ № 612041) вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована в [INFO], що також підтверджується довідкою внутрішньо переміщеною особи від 21 липня 2016 року, де також вказано, що в м. Маріуполі фактично [PERSON] мешкає по вул. Олімпійській 126 разом із своїми доньками [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6, 9). З санаторно-курортної книжки [PERSON] в Санаторії «Світі Гори» вбачається, що у дитини основний діагноз кіфаскаліоз а супутній пієлонефрит (а. с. 17). Перебування на відпочинку у ДЗОВ санаторного типу «Сонячний», «Святі Гори», [PERSON], 12 травня 2004 р. н., з 1 серпня 2016 року по 14 серпня 2016 року підтверджується відповідною довідкою (а. с. 18). Відповідно до довідки від 4 червня 2014 року вбачається, що [PERSON], яка мешкає по пров. Хрустальному 27 в м. Донецьку, навчалась в 4-му класі Ясинуватської санаторної школі-інтернаті № 14 з 2 вересня 2013 року по 31 травня 2014 року (а. с. 19). Згідно із довідкою школи № 135 міста Донецька вбачається, що [PERSON] дійсно навчається у 7-А класі вказаного навчального закладу, що також підтверджується копією табелю про закінчення дитиною 6-А класу із переведенням у 2016 році [PERSON] до сьомого класу (а. с. 29, 30). На підтвердження відвідування неповнолітньою [PERSON] м. Ханти-Мансійськ, Росія, позивачкою суду були надані фотознімки за участю доньки [PERSON] у вказаному місті. Згідно із ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у ст. 2 цього Закону, за якою серед інших документів, які дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. За ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється на термін три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За п. 3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі за текстом рішення Правила перетинання кордону), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п. 4 Правил перетинання кордону виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: а) якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; б) якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; в) у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). У судовому засіданні було встановлено, що малолітня [PERSON] на теперішній час не досягла 16-річного віку, тому у відповідності до змісту ст. 313 ЦК має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі. Враховуючи, що у [PERSON] наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон, однак відсутня згода відповідача, батька дитини, для її виїзду з України, то необхідною умовою для перетинання дитиною державного кордону України у супроводі позивачки, матері дитини, в пунктах пропуску буде наявність рішення суду про надання дозволу на виїзд з України [PERSON] без згоди та супроводу другого з батьків. На підставі ст. ст. 9, 11 Конвенції «Про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При вирішенні наявного спору суд враховує, що батько малолітньої [PERSON] разом із донькою не мешкає, та місцезнаходження якого невідоме. В свою чергу малолітня [PERSON] має низку захворювань, які потребують належного лікування, в тому числі з можливістю виїхати за межі України. Встановлені факти та вказані обставини у сукупності свідчать, що [PERSON] потребує у періодичному проходженні оздоровлення та відпочинку з метою покрашення свого стану здоровя та самопочуття. В такому випадку відсутність згоди батька дитини на виїзд малолітньої [PERSON] за держаний кордон України може нашкодити інтересам дитини. Враховуючи перелічене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивачки шляхом надання дозволу [PERSON] на виїзд з України без згоди та супроводу [PERSON], батька дитини. Оскільки проходження лікування та оздоровлення дитини повязане із її виїздом до Російської Федерації, враховуючи періодичність виїздів, то суд вважає за необхідне надати дозвіл дитині на виїзд за межі України до Росії без згоди та супроводу відповідача до досягнення дитиною 16-річного віку, що відповідатиме інтересам малолітньої [PERSON]. На підставі ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - [PERSON]) тимчасово окупованою територією визначається, крім іншого, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Згідно із ст. 4 [PERSON] Закону на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території. За ст. 10 [PERSON] Закону громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду - виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Відповідно до п. 3 «Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 року № 367, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб п. п. 3-6 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. При цьому виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Суд також зазначає, що на підставі Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» було визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно із Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/а від 7 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Кабінетом Міністрів України на підставі Розпорядження № 1275-р від 2 грудня 2015 року було м. Донецьк Донецької області віднесено до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Згідно із вказаними нормативно-правовими актами місто Донецьк було віднесено до тимчасово окупованої території. При цьому за ст. 5 [PERSON] Закону Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Враховуючи наведені положення суд дійшов висновку, що для захисту прав і свобод неповнолітньої [PERSON] також необхідно задовольнити вимоги [PERSON] в частині надання дозволу на безперешкодний вїзд та виїзд дитини через лінію розмежування в зоні проведення антитерористичної операції, якою є уся територія Донецької та Луганської області, без згоди [PERSON], оскільки [PERSON] та [PERSON] також мешкають в м. Донецьку. З наведених вище міркувань суд вважає за необхідне надати дозвіл на безперешкодний вїзд та виїзд [PERSON] до Автономної Республіки Крим з метою відпочинку та оздоровлення неповнолітньої дитини без згоди та супроводу її батька.

Outcome: approved