Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення права власності на 1/6 частину квартири, з виплатою грошової компенсації, визнання права власності. Посилалась на те, що вона є власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . 1/3 частина спірної квартири належить доньці позивача, [PERSON] , яка проживає разом із чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] разом із позивачем. Зазначила, що відповідач по справі у спірній квартирі ніколи не проживав, має у власності свій власний будинок за адресою [ADDRESS] . [PERSON] став власником 1/6 частини квартири [ADDRESS] 15.11.2017 року згідно договору дарування. Також власником 1\\6 частини спірної квартири являється з 15.11.2017 року [PERSON] .. Співвласник [PERSON] та його батько [PERSON] у спірній квартирі ніколи не проживали. Зазначила, що щодо користування спірною квартирою між ними існують спори. У добровільному порядку вирішити питання права володіння, користування та розпорядження власністю, квартирою, як спільною частковою власність, не вдається. Між ними відбуваються конфліктні ситуації. Мали місце звернення до правоохоронних органів. Посилалась на те, що відповідач має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , а тому забезпечений житлом. Вважає, щоб не порушувати цілісність її права на власність,право її доньки [PERSON] , як співвласниці, прав на житло членів її сім`ї,можливе припинення права власності [PERSON] на його 1/6 частину спірної квартири з виплатою йому грошової компенсації та визнання за нею права власності на 1/6 частину спірної квартири. Частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, частка є неподільною, спільне володіння і користування 1/6 частки спірної квартири є неможливим. У позовній заяві просила суд припинити право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] з виплатою йому грошової компенсації за 1/6 частину спірної квартири у розмірі 132 950 грн.. Визнати за позивачем право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2020 року відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 07.10.2020 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що [PERSON] був власником 1/3 частки спірної квартири, але не мав можливості нею користуватись, так як цьому чинила перешкоди позивач, що підтверджується рішенням суду по справі №552/1127/17. Після рішення суду [PERSON] так і не зміг вселитися до спірної квартири і цьому чинила перешкоди рідна сестра [PERSON] .. 15.11.2017 року було укладено договір дарування 1/3 частки квартири від [PERSON] двом його синам [PERSON] та [PERSON] , у яких виникло право на 1/6 частку спірної квартири відповідно. Посилалась на те, що [PERSON] , [PERSON] також не мали змоги вселитись до спірної квартири, бо цьому чинила перешкоди [PERSON] , викликаючи до квартири працівників поліції та звертаючись до поліції з заявами. Зазначила, що [PERSON] та [PERSON] бажали і бажають користуватись спірною квартирою, у зв`язку з чим вони 18.11.2019 року звернулись до суду із позовом про визначення порядку користування житловим приміщенням в спірній квартирі, що перебуває у спільній частковій власності. Вже після відкриття провадження у тій справі позивач 02.12.2019 року подарувала 1/3 частину своїй дочці [PERSON] , а останні зареєструвалась у квартирі разом з своєю неповнолітньою дочкою. Також, посилалась на те, що позивач намагається у судовому порядку позбавити [PERSON] права власності на 1/6 частку, не беручи до уваги того факту, що [PERSON] також має право власності у цій квартирі на 1/6 частку, він в квартирі зареєстрований разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] . Також у квартирі зареєстрований [PERSON] , який і бажав би користуватись кімнатою в цій квартирі разом з своїми синами та онуком. Просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 15.10.2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначила,що рішенням суду було встановлено, що виділення частки на яку претендує відповідач є неможливим, оскільки кімната площею 20,9 кв.м. та 16,9 кв.м. є суміжними і мають один прохід та перебувають у користуванні позивача, її доньки [PERSON] , малолітньої [PERSON] , [PERSON] та їх виділення відповідачу призведе до порушення їх прав. Також зазначила, що доданий представником відповідача [PERSON] до відзиву на позовну заяву висновок експерта спростовує твердження останньої, що 1/6 частки відповідача може бути виділена йому в натурі. Посилалась на те, що відповідач має дружину та дитину. Має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , а тому припинення права власності відповідача [PERSON] на 1/6 частки не завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї. Також зазначила, що ніяких перешкод по вселенню до квартири [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вона не чинила, а лише намагалась завадити [PERSON] та його синам здійснювати перепланування квартири. У зв`язку з викладеним просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28.10.2020 року у даній справі було призначено судова оціночно - будівельна експертиза. Провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року провадження у справі відновлено. Ухвалою від 11.02.2021 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. У судовому засіданні третя особа [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити. Треті особи [PERSON] , [PERSON] належним чином повідомлені про день і час розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, третю особу, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.11.2016 року./а.с.10/ Відповідно до договору дарування від 03.12.2019 року 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] /а.с.8/ 1/6 частина квартири за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] відповідно до договору дарування від 15.11.2017 року. 1/6 частина квартири за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] відповідно до договору дарування від 15.11.2017 року. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21.04.2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавського області від 03.08.2017 року, встановлено, що з технічного паспорта вбачається, що квартира [ADDRESS] складається з 3 кімнат житловою площею 46,8 кв.м. у тому числі 1-а кімната площею 20,9 кв.м 2-а кімната площею 16,9 кв.м., 3-я кімната площею 9 кв.м. коридор площею 5,3 кв.м, кухні площею 9,6 кв.м, кладової площею 0,5 кв.м. кладової площею 0,5 кв.м, ванної площею 2,8 кв.м, вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 4,9 кв.м. Кімнати площею 20,9 кв.м., та 16,9 кв.м. є суміжними та мають один прохід. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] має у власності 2/3 частини вищевказаної квартири та проживає в ній з 2011 року. Відповідач [PERSON] займає кімнату площею 20,9 кв.м., в іншій кімнаті площею 16,9 кв.м. проживає її донька з онукою. Отже, враховуючи, що у власності позивача 1/3 частина квартири та той факт, що кімната 16,9 кв.м., яку просить виділити позивач є прохідною, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про виділення йому в користування даної кімнати. Крім того, виділ позивачу кімнати 16,9 кв.м. в користування призведе до порушення права власності відповідача [PERSON] , оскільки вона має у власності 2/3 частини спірної квартири. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі № 6-81 цс 11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду від 18 липня 2019 року по справі № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18 (ЄДРСРУ № 83105519). Відповідно до ч. 2ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно висновку експерта [PERSON] №109 від 11.12.2020 року встановлено, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] , станом на лату проведення дослідження складає 1 002 100 грн., у тому числі 1/6 частина 167017 грн.. На підтвердження виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України позивачем надано квитанцію про внесення грошових коштів еквівалентних вартості спірної 1/6 частини квартири у розмірі 167 017 грн.. В судовому засіданні встановлено та вбачається з матеріалів справи , що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності, від 05.10.2010 року. Враховуючи, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, у сторін постійно виникають конфлікти та склалися неприязні стосунки, що унеможливлюють спільне володіння та користування квартирою, суд приходить до висновку, що спільне володіння та користування сторонами спірним майном є неможливим. Крім того, на підставі викладеного, суд приходить до переконання, що припинення права [PERSON] на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника майна та членам його сім`ї, і не порушить його прав, оскільки він має у власності житловий будинок, який розташований [ADDRESS] а Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача про наміри подарувати свою частку квартири брату, оскільки будь-яких доказів вчинення відповідних дій не надано. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. позивачем надано квитанцію №б/н від 07.10.2020 року, рахунок - фактура №1 від 14.05.2021 року. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076 -VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 5000 грн, оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі . Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. на правничу допомогу та судовий збір в розмірі 1329 грн..

Outcome: approved