Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON], про що [INFO] в книзі реєстрації актів про смерть відділом реєстрації актів громадянського стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області зроблено запис за № 25, свідоцтво про смерть [NUMBER] від 16 січня 2004 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, місцем відкриття якої є місто Борислав Львівської області. До спадкового майна належить частина квартири [ADDRESS]. Квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачці, [PERSON], [PERSON], та [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 14 жовтня 1996 року, виданого виконавчим комітетом Бориславської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 14 жовтня 2017 року № 4313, зареєстрованого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та записаного у реєстрову книгу № 4313. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Василевич О.Р. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49257661 від 27 вересня 2017 року, номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 61293817, номер спадкової справи у нотаріуса 25/2017. Однак, приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Василевич О.Р. листом від 28 вересня 2017 року № 165/02-14 відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]. За таких підстав позивачка просила встановити факт спільного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO]., однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини, тобто до [INFO] та визнати за нею право власності на 1/3 ідеальну частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] та позивачка позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку та свідків, суд прийшов до таких висновків. [PERSON] допитана в якості свідка, повідомила про те, що її мати в 1946 році познайомилася з [PERSON], з того часу вони проживали разом однією сім'єю. У 1996 році квартира за адресою: [ADDRESS] була приватизована. Покійний інших спадкоємців не мав, вона похоронила його за власний кошт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що давно проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває в дружніх стосунках з сім'єю [PERSON], довгий час не знала, що позивачка не є рідною донькою [PERSON], якого остання доглядала до смерті; позивачка і [PERSON] постійно проживали однією сім'єю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що проживає за адресою: [ADDRESS] з 1962 року, сім'я позивачки вже проживала за адресою: [ADDRESS], протягом 15 - ти років не здогадувалася, що позивачка не є рідною донькою [PERSON], коли останній хворів, позивачка за ним доглядала, похоронила його за власний кошт. Відповідно до ч. 2ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з п. 5 ч. 1ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт спільного проживання [PERSON], [INFO], разом зі спадкодавцем [PERSON] підтверджується свідченнями [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні, довідкою ПП «Бориславкомфорт» № 1592 від 25.09.2017 р. із якої вбачається, що позивачка та відповідач проживали спільно, були пов'язані спільним побутом, копією будинкової книги. Після смерті [PERSON] ( свідоцтво про смерть від [INFO]., [NUMBER], видане ВРАГС Бориславського міського управління юстиції Львівської області) відкрилась спадщина на спадкове майно, яке склалось квартири [ADDRESS] загальною площею 58,1 м.кв. З наявної в матеріалах справи копії листа приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області № 165/02-14 від 28.09.2017 р. вбачається, що позивачка звернулась до приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на майно проте, отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю доказів, які б підтверджували факт проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім'єю. Таким чином судом встановлено, що позивачка та відповідач проживали однією сім'єю. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1264 ЦП України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз'яснень, наданих Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) виданого згідно з розпорядженням виконкому Бориславської міської ради народних депутатів від 14.10.1996 року № 4313 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно технічного паспорта, складеного 02.10.1996 р. Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації, загальна площа квартири [ADDRESS] складає 58,1 м.кв. Згідно копії будинкової книги у вищевказаній квартирі зареєстровані - [PERSON] з 10.04.1968р. по даний час, [PERSON] був зареєстрований з 15.12.1982р. по день смерті, [PERSON] - з 03.07.1988р. по даний час. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved