Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обгрунтований наступними обставинами. З 29 грудня 1984 позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано Палацом укладення шлюбів м. Одеси, актовий запис № 1831. У позовній заяві позивач вказала, що причинами розпаду сімї стали відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя. Зазначила, що разом не проживають з 1991 року, спільного господарства не ведуть, відносин не підтримують. Відповідач громадянин республіки Афганістан, навчався в м. Одеса, у військовій академії та був зареєстрований за адресою: [INFO]. Рішення про розірвання шлюбу є остаточним. Позивач у відкрите судове засідання не зявилась, разом із позовною заявою подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у відкрите судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно до ч. 11 ст. 128. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок здійснення права на припинення шлюбу та регулюються Главою 11 Розділу ІІ СК України. Судом встановлено, що 29 грудня 1984 року у Палаці одруження Відділу запису актів громадянського стану Виконкому Одеської міської Ради Народних депутатів УРСР між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 13 серпня 1985 року, Серії ІІ-ЖД № 410068, актовий запис № 1831. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що з 1991 року сторони не підтримують відносин, спільного господарства не ведуть. Причинами розпаду сімї стали відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя. Неповнолітніх дітей не мають. Рішення про розірвання шлюбу є остаточним. Тому суд, враховуючи викладені обставини задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу позивачем було змінене дошлюбне прізвище «Васильєва». Відповідач просить після розірвання шлюбу залишити собі прізвищем «Абдул». Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved