Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованим 30 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис №147), посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини припинені, сімейне життя не склалося внаслідок нехтування з боку відповідача сімейними цінностями, вчиненням сварок. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю. В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО №242769, виданого 30.07.2011 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій області 30.07.2011 року сторони уклали шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис за №147. Відповідно до свідоцтва про народження І-НО №544203 від 17 вересня 2013 року під час шлюбу у сторін 04 вересня 2013 року народилася донька [PERSON]. Виходячи з позиції сторін, фактичного не проживання однією сімєю, судом встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини, оскільки збереження шлюбу без почуття взаємної любові та поваги здатне спричинити додаткові страждання як сторонам, так і їх дітям, може мати негативні наслідки для подальшого життя сторін. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За розгляд позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., який підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved