Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

[PERSON]\~звернулась до\~суду із\~позовом до\~[PERSON]\~про \~стягнення суми\~боргу,\~посилаючись на\~те,\~що 01.07.2011\~року між\~[PERSON],\~ який\~діяв від\~її імені\~на підставі\~нотаріально посвідченої\~довіреності від\~30.06.2011 року та [PERSON] було укладено договір позики на суму 232\~000 грн., зі строком повернення грошових коштів до 01.01.2012 року. В підтвердження факту укладання договору позики та одержання від [PERSON] грошей у зазначеній сумі, відповідач написав розписку. Відповідач частково повернув суму позики, а саме: 01.12.2014 року та 01.11.2017 року було повернуто по 1000 грн., що разом складає 2\~000 грн., тобто сума неповернутої позики складає 230\~000 грн. Своїх зобовязань за договором [PERSON] не виконав. На вимоги [PERSON] щодо повернення грошових коштів відповідач не реагує, добровільно повернути кошти не бажає, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 230\~000 грн. 00 коп., проценти за користування позикою за період з 01.07.2011 року по 17.10.2018 року в сумі 223258,18 грн., 3 % річних за період 01.01.2012 року по 17.10.2018 року у розмірі 47\~163,78 грн., та судовий збір в розмірі 5004,22 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, жодних доказів та заперечень суду не надав. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені\~такі факти\~та відповідні\~їм правовідносини. 01.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON], від імені якої виступав [PERSON] за дорученням було укладено договір позики на суму 232\~000 грн., зі строком повернення грошових коштів до 01.01.2012 року. 30.06.2011 року [PERSON] надала довіреність [PERSON], якою уповноважила останнього управляти та розпоряджатися належним їй на праві особистої власності нерухомими майном, укладати всі дозволені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником створює, змінює, припиняє цивільна права та обовязки особи, яку він представляє. Тобто, зазначений договір укладено [PERSON] від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності відповідно до вимог ст. 237 ЦК України. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. [PERSON] частково повернув суму позики двома платежами в сумі по 1000 грн. 01.12.2014 року та 01.11.2017 року. Тобто, залишок суми боргу за договором позики складає 230\~000,00 грн. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Згідно ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У статті 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про те, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем проценти за користування позикою за період з 01.07.2011 року по 17.10.2018 року на рівні облікової ставки НБУ, яка за вказаний період змінювалась, складають 223 258,18 грн. Згідно розрахунку, сума 3 % річних за період 01.01.2012 року по 17.10.2018 року складає 47\~163,78 грн. Зазначений розрахунок ніким не спростовано, тому суд приймає його як правильний. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача за договором позики від 01.07.2011 року грошових коштів у розмірі 500\~421 грн. 96 коп., які включають 230\~000 грн. сума позики; 223\~258,18 грн. проценти за користування позикою за період з 01.07.2011 року по 17.10.2018 року; 3 % річних за період з 01.01.2012 року по 17.10.2018 року у сумі 47\~163,78 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved