Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів про скасування державної реєстрації права власності. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідно до іпотечного договору від 03.05.2007 року, укладеного між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та нею, як майновим поручителем за зобов`язаннями [PERSON] (позичальник) за договором невідновлювальної кредитної лінії №071-22-06/07 від 03.05.2007 року та додатковими до нього договорами, нею надано в іпотеку банку в якості забезпечення зобов`язань позичальника трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Луцькою державною нотаріальною конторою 05.03.2003 року за Р№1-339. При цьому, у квартирі зареєстровано та проживає троє осіб, в тому числі і двоє неповнолітніх дітей. Вказує, що 19.05.2014 року заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі №161/213/14-ц за позовом АКБ «Укрсоцбанк» до неї та [PERSON] задоволені вимоги банку та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03.05.2007 року. Вказане рішення набрало законної сили 30.05.2014 року і у ньому зазначено, що банком правомірно обрано такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як на підставі рішення суду. При цьому, згідно п.п. 4.6.2 п. 4.6 договору іпотеки у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у рішенні суду, в т.ч. шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Разом з тим, в березні місяці 2019 року їй стало відомо, що 22.02.2019 року державним реєстратором КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Волинської області Чернюк О.О. право власності на предмет іпотеки вже зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» у спосіб та порядку, передбаченому ст.ст. 33-38 Закону України «Про іпотеку». Крім того, в лютому 2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, однак ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2019 року в задоволенні вказаної заяви було відмовлено. Зазначає, що з наведеного слідує, що банком неправомірно вчинено реєстрацію переходу права власності на предмет іпотеки, чим було позбавлено його права повноцінно використовувати своє майно. У зв`язку з чим, просить скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2019 року до участі в справі в якості правонаступника АТ «Укрсоцбанк» залучено АТ «Альфа-Банк». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві і письмових поясненнях та просив їх задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені судом належним чином. Заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позов не подали. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що відповідно до іпотечного договору від 03.05.2007 року, укладеного між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , як майновим поручителем за зобов`язаннями [PERSON] (позичальник) за договором невідновлювальної кредитної лінії №071-22-06/07 від 03.05.2007 року та додатковими до нього договорами, позивачем надано в іпотеку банку в якості забезпечення зобов`язань позичальника трикімнатну квартиру загальною площею 57.5 кв.м., житловою 36.2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Луцькою державною нотаріальною конторою 05.03.2003 року за Р№1-339 (а.с. 6-8). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.05.2014 року у цивільній справі №161/213/14-ц за позовом АКБ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] задоволені вимоги банку та стягнуто з [PERSON] 619815,27 грн. заборгованості за кредитним договором та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03.05.2007 року (а.с. 9-11). Вказане судове рішення набрало законної сили 30.05.2014 року. Судом також з`ясовано, що 22.02.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Чернюк Оленою Олексіївною зареєстровано право власності за акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» - іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Як встановлено ч.1, ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як передбачено ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку», що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 2 статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Приписи ч. 1-4 ст.\~37\~Закону України\~«Про іпотеку» визначають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Як вбачається із змісту п.4.5 іпотечного договору, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: 4.5.1. на підставі рішення суду; або 4.5.2. на підставі виконавчого напису нотаріуса; або 4.5.3. шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або 4.5.4. шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або 4.5.5. шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». 4.6. у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як було зазначено вище, відповідач вже скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. \~ \~ \~ \~Крім того, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі\~статтею 4 Закону України «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно зі\~статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Квартира [ADDRESS] виступає як забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, є місцем постійного проживання позивача, площа цієї квартири не перевищує 140 кв.м. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Отже, зазначене житло використовується як місце постійного проживання позивача та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеного в іноземній валюті, тому на нього не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. Отже, враховуючи те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не припинена, банк не мав права відчужувати предмет іпотеки без згоди власника. Як уже зазначалось, що відповідно до частини 4 статті 37 Закону «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Разом з тим, постановами Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року в справі № 915/127/18 та від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц вказано, що під час розгляду справи суди мають враховувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права. Таким чином суд вважає, що запис про проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, також необхідно поновити відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна - житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved