Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Гребінківської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, що є предметом позову. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, до 22 липня 2014 року перебувала з відповідачем у шлюбних відносинах. _Під час перебування у шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2015 року [PERSON] ухвалено сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON], у розмірі 500 грн щомісячно до повноліття дитини, однак рішення суду відповідач не виконує близько року. Востаннє, за словами позивачки, відповідач бачив дитину у двомісячному віці. Після розлучення [PERSON] жодного разу не виявив бажання побачитися з сином. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання. [PERSON] не хоче, щоб [PERSON] був «формальним» батьком дитини, а позбавлення його батьківських прав надасть можливості іншому чоловіку усиновити її сина та стати справжнім батьком. Позивачка вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїх обов'язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків та дає підстави позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Однак, 18.02.2017 надіслав суду пояснювальну записку, в якій позов не визнав та вказав, що до призначення аліментів постійно надавав допомогу дитині: купував одяг, надсилав гроші тощо. Після призначення в судовому порядку аліментів щомісячно надсилав позивачці кошти на карту ПАТ КБ « Приватбанк», одержувач - [PERSON] Востаннє надіслав аліменти в розмірі 700 грн 29.02.2016, на підтвердження цього приєднано копії квитанцій. Тривалу несплату аліментів аргументує тим, що після скоєння на нього розбійного нападу в м. Києві він потрапив в Київську лікарню, в реанімацію, у відділення інтенсивної терапії, деякий час знаходився в комі. Внаслідок цього стан здоров'я погіршився. Невиконання обов'язку з виплати аліментів зумовлена зазначеним та неможливістю працевлаштуватися. У поясненні вказується, що [PERSON] телефонував [PERSON] та просив деякий час почекати з виплатою аліментів, доки стан здоров'я нормалізується і він зможе заробляти гроші. Відповідач від дитини не відмовляється. Причину неявки до суду пояснив доглядом за матір'ю через тяжкий її стан здоров'я. Представник третьої особи - служба у справах дітей Гребінківської районної державної адміністрації, в судове засідання не з'явився та надав суду заяву про розгляд справи у відсутності їх уповноваженого представника /а.с. 63/. Суд шляхом заслуховування пояснень позивача та дослідження матеріалів справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за таких підстав. Судом встановлено, що до [INFO] сторони перебували у шлюбних відносинах, під час шлюбу в них народився син [PERSON] /а.с. 5, 6/ . Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 04.08.2015 у справі № 528/374/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] щомісячно в розмірі 500 грн, починаючи з 4.08.2015 і до досягнення сином повноліття /а.с. 7-9 /. Дитина весь час проживає з матір'ю, яка займається її вихованням та матеріальним забезпеченням. Гребінківська районна державна адміністрація у висновку від 15.03.2017 № 01-25/83 у зв'язку з відсутністю доказів, які б засвідчували ступінь участі [PERSON] у вихованні, розвитку та утриманні його малолітнього сина [PERSON], [INFO], просить рішення прийняти на розсуд суду /а.с. 64/. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини четвертої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з частиною п'ятою цієї статті подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У пункті 15 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України вкеказується, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними справі доказами, малолітня дитина народилась під час шлюбу батьків, після припинення сімейно-шлюбних стосунків дитина залишилась проживати разом з матір'ю, перебуває на повному її утриманні, батько дитини протягом року не виконує обов'язку зі сплати аліментів та тривалий час не займається вихованням дитини, не дбає про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, до подання позову до суду спору між батьками щодо місця проживання дитини та визначення порядку спілкування та виховання дитини не виникало, з такими вимогами до суду батько дитини не звертався. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі статтями 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральнийрозвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Водночас згідно з Конвенцією про права дитини від 29 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Як встановлено при судовому розгляді та визначено в позові у цій справі, тривале невиконання [PERSON] аліментих зобов'язань стало причиною для звернення [PERSON] з позовом про позбавлення його батьківських прав. Суд констатує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батька, не відповідає інтересам дитини і можливо лише при доведенні винної поведінки відповідача, його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками. Суд при розгляді позовних вимог у цій справі прийняв до уваги пояснення [PERSON] стосовно того, що він тривалий час не бачився сином через перебування в лікарні та у зв'язку із доглядом за хворою матір'ю. Відповідач не відмовляється від сина та обов'язку виплачувати аліменти. Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] бажає приймати участь у житті та вихованні сина. Суд приходить до висновку про відмову на даний час в задоволенні заявлених вимог про позбавлення батьківських прав та вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Outcome: dismissed