Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що 25.01.2014 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі держаної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено актовий запис за № 20 від 25.01.2014 року. Внаслідок укладення шлюбу вона змінила своє дошлюбне прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]». [INFO] в них з відповідачем народилася донька [PERSON], яка на даний час є малолітньою. Після реєстрації шлюбу вони з відповідачем не проживали разом та не вели спільного господарства, їхньою спільною дитиною відповідач також не опікувався, припинив підтримувати жодні відносини з нею та донькою, що характерні відносинам подружжя та батьківства. На даний час вона та відповідач проживають окремо у зв'язку із створенням неприязної побутової обстановки та неодноразовим застосуванням щодо неї погроз фізичного насильства. Крім того, відповідач з 2015 року взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати їх сім'ю, внаслідок чого матеріальне забезпечення сім'ї та потреб дитини здійснюється виключно за її рахунок. На даний момент спільне господарство ними не ведеться, сумісне проживання остаточно припинено, а також фактично припинено спілкування. Постійні суперечки і конфліктні відносини між ними шкідливо відображаються на розвитку доньки, а тривалість таких негативних взаємовідносин свідчить про неможливість подальшого існування їхнього шлюбу та необхідність припинення такого шляхом розірвання. Спору з приводу нерухомого майна, участі у вихованні та місця проживання дитини у них немає. Для недопущення до психологічного травмування їх малолітньої дитини після розірвання шлюбу донька залишиться проживати разом з нею. На підставі викладеного позивач просила суд шлюб, укладений 25.01.2014 року між нею та відповідачем [PERSON], розірвати, а їхню малолітню доньку [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу залишити на проживанні та виховання при матері. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.11.2018 року прийнято до провадження матеріали цивільної справи за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явилася, при цьому через канцелярію суду подала заяву від 12.12.2018 року, в якій зазначила, що на підтвердження позовних вимог і позиції відповідача стосовно заявленого позову, просить долучити до матеріалів справи нотаріально засвідчену заяву відповідача від 12.12.2018 року про визнання позову і розгляд справи без його участі. Оскільки таку заяву відповідачем складено тільки сьогодні (12.12.2018 року), долучити її до позову раніше у неї не було змоги, відтак просить визнати поважними причини неподання даного доказу до справи раніше. Просить вирішити справу по суті у даному засіданні, не надавати строк для примирення, оскільки можливості зберегти сім'ю немає, що визнає і відповідач. Також просить врахувати, що збереження даного шлюбу суттєво шкодить її правам на створення нової повноцінної сім'ї. Одночасно просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що позов підтримує повністю. До даної заяви в якості додатку позивач долучила оригінал нотаріальної засвідченої [PERSON] від 12.12.2018 року, зареєстрованої за № 3180 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Резвановою І.Д. Разом з тим, у поданій заяві позивач зазначила, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини та її виховання не підтримує (зменшує). Відповідач у підготовче засідання не з'явився, однак згідно з поданою позивачем заявою [PERSON] від 12.12.2018 року, справжність підпису в якій засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Резванова І.Д., зареєстрованої в реєстрі за № 3180, даною заявою [PERSON] підтверджує, що ним отримано копію позовної заяви [PERSON] до нього про розірвання шлюбу. Заявлені позовні вимоги він визнає повністю. Не заперечує проти задоволення судом позову [PERSON] до нього про розірвання шлюбу. Участі у розгляді даної справи брати не бажає, просить розглянути справу без його участі. Ні відводів до складу суду, ні інших заяв чи клопотань по даній справі не має і заявляти такі не бажає. Розірвання шлюбу буде відповідати його інтересам і просить не надавити їм строк для примирення, оскільки ні бажання, ні можливості зберегти даний шлюб у нього немає. Не заперечує також щодо задоволення судом вимоги позивача про залишення їхньої дитини - [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу на вихованні та проживанні разом з її матір'ю. Копію рішення суду просить надіслати поштою на адресу його реєстрації: [ADDRESS]. Також зазначив, що наслідки подання даної заяви, а також права, передбачені ст. ст. 43, 49 ЦПК України, зміст ст. ст. 24, 104, 105, 112, 113 СК України йому роз'яснено адвокатом, відомі та зрозумілі. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 25.01.2014 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], укладено шлюб, який зареєстровано у відділі держаної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 20, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 25.01.2014 року. У сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 25.01.2014 року, де її батьком значиться [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Донька сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося та між ними втрачено почуття любові, вони разом тривалий час не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, останній позов про розірвання шлюбу визнав повністю, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 352,40 грн. судового збору.

Outcome: approved