Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, відсотків за користування коштами, 3% річних, посилаючись на те, що 19.02.2012 року між нею та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів в сумі 3500 доларів США та 500 Євро, про що було складено розписку. Згідно даної розписки кінцевий термін повернення коштів погоджено не було. При цьому, відповідач зобовязана була повернути кошти в семиденний термін з дня предявлення вимоги, і подання позову є такою вимогою. 02.03.2013 року та 11.04.2013 року між нею та відповідачкою було укладено договори позики грошових коштів в сумі відповідно 5000 доларів США та 500 Євро і 5000 доларів США та 500 Євро, про що було складено відповідні розписки, згідно яких кінцевий термін повернення коштів встановлено - до жовтня 2013 року. Проте, в зазначений час кошти їй повернуті не були, і в подальшому відповідач кошти їй не повернула. Курс долара згідно розпорядження НБУ станом на момент подачі позову (23.03.2016 року) становить 26,10грн. за 1 долар США, а курс євро становить 29,26грн. за 1 Євро. Враховуючи викладене, з [PERSON] підлягає стягненню на її користь за договором позики від 19.02.2013 року - 105980грн., за договором позики від 02.03.2013 року - 145130грн., за договором позики від 11.04.2013 року - 145130грн. Також з відповідача підлягають стягненню і відсотки за користування коштами, згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, за договором позики від 02.03.2013 року в розмірі 67186,48 грн., за договором від 11.04.2013 року 65992,43 грн.. Крім того, з відповідача також підлягає стягненню відповідно до ст.625 ЦК України 3 % річних, які згідно проведеного розрахунку становлять: за договором позики від 02.03.2013 року в сумі 371,91 доларів США, що еквівалентно 9707,05 грн. та 37,19 Євро, що еквівалентно 1088,17 грн., всього 10795,22 грн.; за договором позики від 11.04.2013 року 3% річних становить - 371,91 доларів США, що еквіваленто 9707,05 грн. та 37,19 Євро, що еквівалентно 1088,17 грн., а всього 10795,22 грн..Тому позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просить позов задоволити та стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість: за договором позики від 19.02.2012 року у розмірі 3500 дол.США, що еквівалентно 91350 грн. та 500 Євро, що еквівалентно 14630грн.; за договором позики від 02.03.2013 року у розмірі 5000 дол.США, що еквівалентно 130500грн., та 500 Євро, що еквівалентно 14630грн., відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 67186,48грн. та 3% річних у розмірі 10795,22грн.; за договором позики від 11.04.2013 року у розмірі 5000 дол.США, що еквівалентно 130500грн., та 500 Євро, що еквівалентно 14630грн., відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 65992,43грн. та 3% річних у розмірі 10795,22грн. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, суду пояснив, що кошти відповідачем згідно розписок не повернуто, а тому просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в розмірі 5000 доларів США та 500 Євро, пояснивши, що дійсно в лютому 2012 року вона позичили в [PERSON] гроші в сумі спочатку 3500 доларів США та 500 Євро, а потім ще 1500 доларів США. В березні 2013 року вона на прохання [PERSON] написала розписку на загальну суму позики 5000 доларів США та 500 Євро, при цьому першу розписку остання їй не повернула. Також пізніше вона написала, ще одну розписку на прохання [PERSON] в якій вказала паспортні дані, проте грошей згідно останніх двох розписок вона не отримувала. Після написання першої розписки за 4 місяці вона віддала [PERSON] 550 доларів США, а влітку 2015 року ще віддала 200 Євро, 1500 грн. та 500 грн.. Гроші вона повертала особисто, також гроші позивачці носила її дочка, однак розписок про це вона не брала. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позики 19.02.2012 року, 02.03.2013 року, 11.04.2013 року, згідно яких [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в розмірі: 3500 доларів США та 500 Євро, згідно розписки від 19 лютого 2012 року; 5000 доларів США та 500 Євро на строк до жовтня 2013 року, згідно розписки від 02.03.2013 року; 5000 доларів США та 500 Євро на строк до жовтня 2013 року, згідно розписки від 11.04.2013 року, що підтверджується відповідними розписками [PERSON]. На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу за розписками від 02.03.2013 року і 11.04.2013 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів в березні 2016 року, [PERSON] не повернула позивачу кошти. Стаття 526 Цивільного кодексу України\~визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За\~ст.1047 Цивільного кодексу України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до\~ст. 1046 Цивільного кодексу України\~за\~договором\~позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші\~речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, \~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у\~строк\~та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з вимогами\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, відповідач не надала до суду у передбаченому ст.ст.60,61 ЦПК України\~порядку належних та допустимих доказів, які б свідчили про повернення нею грошових коштів, та на спростування доводів позивачки про укладення трьох договорів позики і наданих нею розписок. Не підтверджують вказаних обставин і матеріали перевірки №264 Південно-Західного ВМ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області по заяві [PERSON] Покази свідка [PERSON] про те, що вона носила [PERSON] гроші на погашення позики і їй відомо, що її мати брала в позику гроші лише один раз, суд до уваги не приймає як належний та допустимий доказ на підтвердження заперечень відповідачки, оскільки вказанні показання не містять даних про те коли саме вона повертала гроші і згідно якого договору позики. При цьому, суд враховує, що відповідач в судовому засіданні визнала, що розписки від 19.02.2012 року, 02.03.2013 року, 11.04.2013 року написані нею власноручно, і вона не зверталась до суду із позовом про оспорювання договорів позики укладених між сторонами, та письмових доказів на підтвердження факту повернення коштів позивачці суду не надала. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики від 19.02.2012 року, 02.03.2013 року, 11.04.2013 року позивачем доведені та підлягають задоволенню. Виходячи зі змісту\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника\~процентів\~від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні\~облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у ч.1\~ст.1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики не передбачений\~ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи, що договорами позики, укладеними між сторонами 02.03.2013 року та 11.04.2013 року, не встановлено розмір процентів за користування позикою, розрахунок суми процентів у відповідності до ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позивачем здійснено з урахуванням облікової ставки Національного банку України, отриманої з офіційного сайту НБУ. Так, згідно розрахунку відсотків проведеного судом загальний розмір нарахованих відсотків: - за договором позики від 02.03.2013 року за період з 02 березня 2013 року по 23 березня 2016 року становить 2315,96 доларів США, що станом на день проведення розрахунку позивачем 23.03.2016 року по курсу 26.10грн. за 1 долар США еквівалентно - 60446,55грн., та 231,56 Євро, що станом на день проведення розрахунку позивачем 23.03.2016 року по курсу 29.26грн. за 1 євро еквівалентно 6775,44грн., а всього 67221,99грн.; - за договором позики від 11.04.2013 року за період з 11 квітня 2013 року по 23 березня 2016 року становить 2274,86 доларів США, що станом на день проведення розрахунку позивачем 23.03.2016 року по курсу 26.10грн. за 1 долар США еквівалентно - 59373,84грн., та 227,45 Євро, що станом на день проведення розрахунку позивачем 23.03.2016 року по курсу 29.26грн. за 1 євро еквівалентно 6655,19грн., а всього 66029,03грн. Розрахунок судом проведено наступним чином: - з 02.03.2013 р. по 09.06.2013 р.: розмір облікової ставки НБУ становив 7,50%, даний період містить 100 днів, тому розмір процентів становить 102,74 дол.США (5000,00*7,50*100/365/100); 10,27 євро (500,00*7,50*100/365/100); за договором позики від 11.04.2013 року за період з 11.04.2013 року по 09.06.2013 р. - 61,64 дол.США (5000,00*7,50*60/365/100); 6,16 євро (500,00*7,50*60/365/100); - з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року розмір облікової ставки НБУ становив 7,00%, даний період містить 64 дні, тому розмір процентів становить 61,37 дол.США (5000,00*7,00*64/365/100); 6,14 євро (500,00*7,00*64/365/100); аналогічний розрахунок відсотків за вказаний період за договором позики від 11.04.2013 року; - з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року розмір облікової ставки НБУ становив 6,50%, даний період містить 245 днів, тому розмір процентів становить 218,15 дол.США (5000,00*6,50*245/365/100); 21,81 євро (500,00*6,50*245/365/100); аналогічний розрахунок відсотків за вказаний період за договором позики від 11.04.2013 року; - з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року розмір облікової ставки НБУ становив 9,50%, даний період містить 93 дні, тому розмір процентів становить 121,03 дол.США (5000,00*9,50*93/365/100); 12,10 євро (500,00*9,50*93/365/100); аналогічний розрахунок відсотків за вказаний період за договором позики від 11.04.2013 року; - з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року розмір облікової ставки НБУ становив 12,50%, даний період містить 119 днів, тому розмір процентів становить 203,77 дол.США (5000,00*12,50*119/365/100); 20,37 євро (500,00*12,50*119/365/100); аналогічний розрахунок відсотків за вказаний період за договором позики від 11.04.2013 року; - з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 14,00%, даний період містить 85 днів, тому розмір процентів становить 163,01 дол.США (5000,00*14,00*85/365/100); 16,30 євро (500,00*14,00*85/365/100); аналогічний розрахунок відсотків за вказаний період за договором позики від 11.04.2013 року; - з 06.02.2015 року по 03.03.2015 р. розмір облікової ставки НБУ становив 19,50%, даний період містить 26 днів, тому розмір процентів становить 69,45 дол.США (5000,00*19,50*26/365/100); 6,94 євро (500,00*19,50*26/365/100); аналогічний розрахунок відсотків за вказаний період за договором позики від 11.04.2013 року; - з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 30,00%, даний період містить 177 днів, тому розмір процентів становить 727,40 дол.США (5000,00*30,00*177/365/100); 72,74 євро (500,00*30,00*177/365/100); аналогічний розрахунок відсотків за вказаний період за договором позики від 11.04.2013 року; - з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 27,00%, даний період містить 28 днів, тому розмір процентів становить 103,56 дол.США (5000,00*27,00*28/365/100); 10,35 євро (500,00*27,00*28/365/100); аналогічний розрахунок відсотків за вказаний період за договором позики від 11.04.2013 року; - з 25.09.2015 року по 23.03.2016 року розмір облікової ставки НБУ становив 22,00%, даний період містить 181 день, тому розмір процентів становить 545,48 дол.США (5000,00*22,00*181/365/100); 54,54 євро (500,00*22,00*181/365/100); аналогічний розрахунок відсотків за вказаний період за договором позики від 11.04.2013 року. Проте, згідно розрахунку проведеного позивачем він просить стягнути відсотки за користування коштами за договором позики від 02.03.2013 року в сумі 67186,48грн. та за договором позики від 11.04.2013 року в сумі 65992,43 грн., що менше ніж у розрахунку проведеним судом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому, вимоги позивача в частині стягнення відсотків за користування позикою підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Також, згідно зі\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3 % річних зроблений позивачем виходячи з періоду прострочення виконання зобов'язання у 905 днів (з 01.10.2013 року по 23.03.2016 року) і суми заборгованості 5000 доларів США та 500 Євро за договорами позики від 02.03.2013 року та 11.04.2013 року, та дорівнює 371,91 доларів США (5000х3%х905/365/100), що еквівалентно станом на день проведення розрахунку 23.03.2016 року по курсу 26.102грн. за 1 долар США - 9707,59грн. і 37,19 Євро (500х3%х905/365/100), що станом на день проведення розрахунку позивачем 23.03.2016 року по курсу 29.26грн. за 1 євро еквівалентно - 1088,17 грн., а всього 10795,76 грн. Проте, позивач просить стягнути з відповідача 10795,22 грн. за кожним договором позики. Враховуючи положення ст.11 ЦПК України позовні вимоги в цій частині підлягають в межах заявлених вимог в сумі 10795,22грн. Слід зазначити, що згідно ч.1 ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Частиною третьою статті 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач просить стягнути позику в доларах США, і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 19.02.2012 року в розмірі 90643 грн. та 14517 грн. (що еквівалентно станом на 06.10.2016 року по курсу НБУ 25,898грн. за 1 дол.США та 29,034 грн. за 1 Євро, відповідно 3500 доларів США та 500 Євро), а всього 105160 грн.; за договором позики від 02.03.2013 року в розмірі 129490 грн. та 14517 грн. (що еквівалентно станом на 06.10.2016 року по курсу НБУ 25,898грн. за 1 дол.США та 29,034 грн. за 1 Євро відповідно 5000 доларів США та 500 Євро), 67186,48 грн. відсотків за користування коштами та 10795,22 грн. 3% річних, а всього 221988,70 грн.; за договором позики від 11.04.2013 року в розмірі 129490 грн. та 14517 грн. (що еквівалентно станом на 06.10.2016 року по курсу НБУ 25,898грн. за 1 дол.США та 29,034 грн. за 1 Євро відповідно 5000 доларів США та 500 Євро), 65992,43 грн. відсотків за користування коштами та 10795,22 грн. 3% річних, а всього 220794,65 грн.. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 5479,23 грн. (551009,35грн. / 100% = 5510.09грн.; 547943,35грн. / 5510,09грн. = 99,44%; 5510,10 / 100% х 99,44%). На підставі викладеного та

Outcome: partial