Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності та виділення частки житлового будинку. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з 13 червня 1992 року уклала шлюб із [PERSON] . [INFO] помер батько її чоловіка - [PERSON] , якому на праві приватної власності належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який її чоловік успадкував шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті. Пізніше вказаний будинок було знесено, а під час шлюбу ними було побудовано самовільно тимчасовий житловий будинок за цією ж адресою. Первинна технічна інвентаризація вказаного житлового будинку була проведена 02.06.1986 року і загальна площа його становила 33.8 кв.м. Рішенням Ківерцівської міської ради народних депутатів від 23.02.1995 року № 134 їм було дозволено провести реконструкцію будинку з добудовою мансарди із збільшенням житлової площі на 40 кв.м., що було ними здійснено і вже станом на 26.09.2018 року загальна площа житлового будинку за вищевказаною адресою становила 87,5 кв. м., житлова - 57,4 кв.м. 18 червня 2002 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, [INFO] останній помер. Вона звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса. [INFO] сестра померлого [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що в [ADDRESS] . Ухвалою суду її було залучено в якості третьої особи до розгляду вказаної цивільної справи, саме з цього часу вона дізналася про порушення її права. Вважає спірний будинок спільною сумісною власністю подружжя: її та [PERSON] , так як був побудований ними за час шлюбу, хоча і не узаконений належним чином. На підставі викладеного, просить визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] об`єкт незавершеного будівництва у виді садибного (індивідуального) житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного об`єкту незавершеного будівництва як на частку спільного сумісного майна подружжя. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки як сама вказує позивач, первинна технічна інвентаризація житлового будинку була проведена ще 02.06.1986 року, коли шлюб вона уклала лише 13.06.1992, тобто за 6 років до укладення шлюбу. На підставі договору купівлі-продажу від 11.11.1952 року [PERSON] набув у власність 1/2 частини будинку по [ADDRESS] (згодом [ADDRESS] . Інша частина вказаного житлового будинку належала [PERSON] та [PERSON] . Вперше технічна інвентаризація вказаного житлового будинку була проведена 14.05.1976 року - загальна площа будинку становила 68, 4 кв.м., будинок ідентифікований як «А-1». У зв`язку з тим, що у 1980 роках старий дерев`яний будинок почав руйнуватися, за цією ж адресою [PERSON] самовільно збудував окремий житловий будинок, вперше інвентаризація якого була проведена 02.06.1986 року, встановлено, що його площа становить 33,8 кв.м., будинок позначений як «В-1». В період з 1986 року по 1992 року саме [PERSON] було проведено реконструкцію будинку «В-1», побудовано мансарду, внаслідок чого площа будинку збільшилась до 66,6 кв.м. Самостійно [PERSON] жодного будівництва не вів, а лише успадкував частину належного його батькові - [PERSON] , будинковолодіння. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки 28.08.2007 року [PERSON] зверталася до суду із позовом до [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна подружжя - спірного житлового будинку, однак ухвалою суду від 12.12.2007 року вказану позовну заяву залишено без розгляду. Таким чином відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Лисюком В.В. було подано відповідь на відзив, згідно з якою вважають, що у відзиві на позовну заяву відповідачем не наведено та не обґрунтовано заперечень на позовну заяву, а саме обставина т правових підстав позову. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в судовому засіданні суду показали, що позивач вводить суд в оману, вказуючи що спірний будинок був побудований нею та померлим [PERSON] за час шлюбу, так як вже у 1986 році була проведена інвентаризація спірного будинку, що виключає його будівництво з 1992 року. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 13.06.1992 року, який було розірвано 18.06.2002 року (а.с. 10, 12). [INFO] [PERSON] помер як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.03.2018 року (а.с. 13). Позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріуса у встановленому законом порядку (а.с. 14). Як вбачається із договору купівлі-продажу від 11.11.1952 року (а.с. 36-37) [PERSON] набув право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] площею 49,6 кв.м. У технічній документації від 14.05.1976 року вказаний будинок ідентифікований як «А-1» (а.с. 39). Відповідно до технічної документації від 02.06.1986 року (а.с. 41) інший житловий будинок за вказаною ж адресою загальною площею 33,8 кв.м. ідентифікований як «В-1». Рішенням виконавчого комітету Ківерцівської міської ради Волинської області від 23.03.1995 року № 192 «Про узаконення житлового будинку та дозвіл на будівництво хліва і літньої кухні» вирішено узаконити раніше побудований будинок з мансардою [PERSON] у [ADDRESS] ; дозволено будівництво хліва та літньої кухні (а.с. 45). 12.05.1995 року виготовлено технічний паспорт на вказаний житловий будинок (а.с. 46-48). Водночас, відповідно до архівної копії рішення виконавчого комітету Ківерцівської міської ради Волинської області № 134 від 23.02.1995 року дозволено [PERSON] провести реконструкцію житлового будинку з добудовою мансарди із збільшенням житлової площі на 40 кв.м. в [ADDRESS] (а.с. 49). В силу ст. 22 КЗпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач [PERSON] вказувала, що спірний житловий будинок побудований під час перебування її у шлюбі із померлим [PERSON] , спільними зусиллями та за спільні кошти, а тому є їхньою спільною сумісною власністю подружжя. Допитана в якості свідка позивача [PERSON] стверджувала, що вона за особисті кошти, спільним зусиллями її батька та брата проводила будівництво спірного будинку, то він є спільною сумісною власністю подружжя, отже їй належить його половина. Заперечує факт належності [PERSON] (батьку чоловіка) спірного будинку, так як батьківський будинок це взагалі окремий будинок, який з часом був зруйнований, на його місці зовсім інші особи побудували власний будинок. Однак як було встановлено в судовому засіданні судом, спірний житловий будинок не зареєстрований за померлим [PERSON] , навпаки набутий ним в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] , яким і було проведено його будівництво. Доказів того, що спадковий житловий будинок був реконструйований під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] суду надано не було. В силу п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Аналогічна норма міститься і у ст. 24 КЗпШС - майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Таким чином, оскільки у судовому засіданні позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які би підтверджували обставини, що спірний житловий будинок був побудований нею та померлим [PERSON] за час перебування у шлюбі в період з 1992 року по 2002 рік, тому суд вважає позовні вимоги в безпідставними та необґрунтованими. Крім того, у 2007 році позивач вже зверталась до суду із позовом про поділ спільного нажитого майна подружжя до [PERSON] , а саме виділення їй половини спірного житлового будинку зі спільної сумісної власності подружжя, шлюбі між нею та [PERSON] у 2002 року, таким чином про порушення її прав їй було відомо ще 2007 року, таким чином позивачем пропущено строк позовної давності. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed