Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з наведеним позовом до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Івано-Франківського регіонального відділення ПАТ «Брокбізнесбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу в розмірі 441 836 грн. 26 коп. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та нею було укладено договір №D_090677627 банківського строкового вкладу (депозиту), за умовами якого вкладник передав, а Банк прийняв на зберігання грошові кошти у гривні в розмірі 500 000 грн. на строк 122 дні з 23 грудня 2013 року до 24 квітня 2014 року. 09 січня 2014 року позивачка додатково внесла на рахунок банку 190 000 грн. Відповідно до умов договору банк щомісячно нараховує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі 24 % річних. Однак в порушення договірних зобов'язань станом на день подачі позову до суду за відповідачем наявна заборгованість за договором №D_090677627 банківського строкового вкладу (депозиту) в розмірі 441 836 грн. 26 коп., а саме: 420 212 грн. 59 коп. - неповернутий вклад, 21 623 грн. 67 коп. несплачені відсотки. За наведених обставин позивачка просить суд стягнути вказану заборгованість з ПАТ «Брокбізнесбанк» в свою користь та зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію «Брокбізнесбанк» виплатити їй залишок банківського вкладу разом з нарахованими процентами в сумі 441 836 грн. 26 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав наведених в письмових запереченнях на позовну заяву. Зазначила, що рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №9 від 28.02.20144 р. ПАТ «Брокбізнесбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено в ньому Тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 03.03.2014 р. по 02.06.2014, на період дії якої задоволення вимог вкладників не допускається. Крім того посилалась на те, що відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 року №339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11 червня 2014 №45 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» на період з 11.06.2014 до 10.06.2015 включно. З цих підстав просила у задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського строкового вкладу (депозиту). 23 грудня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) (Вклад «Різдвяний») №D_090677627 на строк 122 дні з 23 грудня 2013 року до 24 квітня 2014 року. На виконання умов договору позивачка внесла на депозитний рахунок банку кошти в розмірі 500 000 грн. 09 січня 2014 року позивака поповнила вклад на 190 000 грн. Відповідно до п. 1.4 договору банк щомісячно нараховує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі 24 % річних. Згідно п. 17 договору №D_090677627 від 23 грудня 2013 року по закінченню строку вкладу банк повертає вклад вкладникові у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок вкладника. Однак відповідач у строк закінчення дії договору кошти не повернув. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Як встановлено судом та визнано сторонами спору 20 червня 2014 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] було виплачено 188 787 грн. 41 коп., у зв'язку із чим сума неповернутого вкладу становить 420 212 грн. 59 коп. Окрім того, згідно проведеної банком виписки по рахунках від 11 липня 2014 року заборгованість ПАТ «Брокбізнесбанк» по виплаті позивачці процентів становить 21 623 грн. 67 коп. (а.с. 7). 28 лютого 2014 року на підставі постанови Правління Національного Банку України № 107, АТ «Брокбізнесбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 03 березня 2014 року по 02 травня 2014 року. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки ( штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів. Однак, згідно п. 1 ч. 2 ст. 46 вказаного закону якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Постановою Правління Національного банку України № 339 від 10.06.2014 р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Броубізнесбанк» постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Брокбізнесбанк». Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичнизх осіб від 11 червня 2014 року № 45 «Про початок ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію вирішено розпочати ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами з 11 червня 2014 року 21 липня 2014 року позивачкою була пред'явлена вимога до ПАТ «Брокбізнесбанк» про негайне повернення суми вкладу та процентів за договором №D_090677627 від 23 грудня 2013 року, однак така вимога залишилась без задоволення. Суд вважає, що відкликання ліцензії, початок процедури ліквідації Банку, як юридичної особи, не означає, що юридичну особу вже припинено і що Банк не повинен виконувати зобов'язання, що виникли в правовідносинах, стороною яких є позивачка. Частиною 2 ст.1066 ЦК України визначено, що банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Крім того, згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що банк порушив умови договору, тим самим позбавив позивачку права вільно володіти та користуватися належними їй грошовими коштами, а тому для поновлення вказаного права позов в частині стягнення з ПАТ «Брокбізнесбанк» в користь [PERSON] заборгованості за договором банківського строкового вкладу (депозиту) №D_090677627 від 23 грудня 2013 року в розмірі 441 836 грн. 26 коп. підлягає до задоволення. Разом з тим не підлягає до задоволення вимога позову про зобов'язання уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію «Брокбізнесбанк» виплатити [PERSON] залишок банківського вкладу разом з нарахованими процентами в сумі 441 836 грн. 26 коп., оскільки стороною позивача не доведено яким чином вказаною особою було порушено права [PERSON] у спірних правовідносинах з ПАТ «Брокбізнесбанк». Окрім того, задоволення вимоги про стягнення заборгованості в даному випадку є достатнім способом захисту прав вкладника у випадку порушення цих прав зі сторони банку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати підлягають відшкодуванню зі сторони відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в дохід держави. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial