Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 30000 гривень моральної шкоди внаслідок вчиненого 31.07.2016 року [PERSON] ДТП, за наслідками якого [PERSON] отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, понад 21 день. Ухвалою суду від 02.09.2020 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Станом на 19.10.2020 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В ході розгляду справи сторонами заяви чи клопотання не подавались. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. 31.07.2016 року о 22.35 годині [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercedes-BENZ 112 CDI (Vito)», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині вул. Магістральної зі сторони вул. Карпенка-Карого в напрямку вул. автодороги Харків-Сімферополь в м. Запоріжжі, зі швидкістю не менше ніж 67,6 км/год., яка перевищує максимальну допустиму швидкість в населеному пункті. В цей час в районі зупинки громадського транспорту «Заводоуправління», на проїжджу частину вул. Магістральної в недозволеному для цього місці, вийшла пішохід [PERSON] , яка почала перетинати проїжджу частину зліва-направо по ходу руху автомобіля «Mercedes-BENZ 112 CDI (Vito)». Під час руху по вищевказаній вулиці водій [PERSON] , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода [PERSON] , яка рухалась по проїжджій частині, а також технічну можливість уникнути на неї наїзду шляхом зниження швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, належних заходів не вжив та допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушив вимоги пп. 12.3, 12.4, 12.9 б Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2011 року, відповідно до яких: - п.12.3 ПДР України «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди». - п.12.4 ПДР України «В населених пунктах руху транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год». - п.12.9 ПДР України «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки відповідно до пунктів «і» пункту 30.3 цих Правил. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, а саме: закриті переломи хрестця, лонних і лівої седалищної кісток, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя, але спричинили за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день. Закритий внутрішньо суглобний осколковий перелом проксимального мета епіфіза правої великогомілкової кістки з проходженням лінії перелому через медіальний мищелок і міжмищелкове піднесення, закритий осколковий перелом голівки правої малогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів у [PERSON] кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, не безпечні для життя, але спричинивши за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день. Струс головного мозку, рана в ділянці правої брови, забій м`яких тканин в лівій тьмяно - потиличній ділянці у [PERSON] в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Набряк м`яких тканин в ділянці правого колінного суглобу, садна в ділянці кінцівок у [PERSON] кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Ухвалою суду від 20.08.2019 року звільнено [PERSON] , [INFO] , від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 1 КК України відповідно до ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності та кримінальне провадження стосовно [PERSON] за звинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, закрито відповідно до ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України. Згідно з виписним епікризом з історії хвороби №12232, [PERSON] була госпіталізована 31.07.2016 року до КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» де перебувала на стаціонарному лікуванні по 07.09.2016 року. За період перебування у лікарні перенесла 4 операції (31.07.2016 року та 18.08.2016 року) та 07.09.2016 року виписана у задовільному стані для продовження консервативного лікування за місцем мешкання. Також [PERSON] надані рекомендації щодо подальшого лікування. Позивачем до матеріалів справи також долучено виписку із медичної картки стаціонарного хворого №15022 КУ «МКЛЕ та ШМД м. Запоріжжя», згідно з якою, [PERSON] з 18.09.2016 року по 01.10.2016 року перебувала на лікуванні у зв`язку з госпіталізацією до відділення травматології для санації місць запалення. 21.09.2016 року проведено демонтаж АВФ. Після виписки їй надано рекомендації щодо нагляду у лікаря травматолога, ЛФК, фізлікування у поліклініці, розробки рухів у правому колінному та голіностопному суглобах, ходьба на милицях/ходунках протягом 1 місяця, вживання ліків. При вирішенні питання суд виходить з наступного. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вказані обставини, встановлені вироком суду у кримінальній справі, не підлягають доведенню в ході розгляду даної цивільної справи. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, як мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, суд вбачає підстави для задоволення позову, оскільки наведені у позові обставини підтверджені дослідженими доказами, [PERSON] дійсно зазнала травм та фізичного болю, а також і психологічної травми внаслідок ДТП, другим учасником якого був [PERSON] , через отримані травми тривалий час лікувалась та згодом відновлювала можливість рухатись, отже на час відновлення функцій організму змінився й спосіб життя позивача. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. На підставі викладеного, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved