Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди (дозволу) та супроводу батька. Просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини, [PERSON], [INFO], з України до Єгипту на період з 01 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року без згоди (дозволу) та супроводу батька, [PERSON], [INFO], в супроводі матері, [PERSON], [INFO] (а.с. 49). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.12.2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб. 13.11.2011 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Проте, сімейні стосунки між подружжям не склалися, в звязку з чим рішенням суду від 29.06.2016 року шлюб між останніми розірвано та досягнуто згоди щодо проживання дитини разом з позивачем. Також, рішенням суду від 07.06.2016 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина. Станом на 31.08.2017 року у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 25 518,72 грн. З моменту окремого проживання позивача з дитиною та відповідача, останній майже не спілкується з [PERSON], зустрічі батька з сином відбуваються дуже рідко, носять епізодичний характер, так як відповідач самоусунувся від виконання батьківських обовязків по вихованню сина. З урахуванням стану здоровя дитини, та рекомендацій лікаря-педіатра [PERSON] потребує зміцнювального оздоровлення та санаторно-курортного лікування. Проте, відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за межі України для відпочинку та оздоровлення. В звязку з чим, [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв та відзиву до суду не подавав. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Вирішення питання щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди (дозволу) та супроводу батька залишив на розсуд суду. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17.12.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.06.2016 року розірвано (а.с. 13-14). Від вказаного шлюбу сторони мають дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії 1-ОЛ № 122295, виданого 25.11.2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 11). Згідно довідки від 22.06.2017 року [PERSON] проживає разом з матірю, [PERSON] (а.с. 15). З [PERSON] на користь позивача на утримання дитини [PERSON] стягнуто аліменти, заборгованість по яким станом на 31.08.2017 року становить 25 518,72 грн. (а.с. 18). В матеріалах справи містяться акти від 17.11.2017 року та 20.11.2017 року, складені вихователем групи № 5 ЗДО № 61 «Гніздечко» [PERSON] та помічником вихователя [PERSON], в яких зазначено, що [PERSON] відвідує навчальний заклад ЗДО № 61 «Гніздечко» з 29.06.2013 року. За час відвідування [PERSON] дитячого садочка, приводить та забирає його мама. Батько [PERSON] [PERSON] відвідував його в садочку лише кілька разів. Зустрічі відбувалися в присутності працівників закладу, носили короткостроковий характер. Участь у святах, батьківських зборах, будь-яких інших заходах, що проводилися вказаним закладом, [PERSON] не приймав (а.с. 19-21). За інформацією Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Кіровограда» від 01.12.2017 року [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом дільничної служби АЗПСМ № 4 КЗ ЦПМСД № 2 м. Кіровограда. За станом здоровя знаходиться на диспансерному обліку, як дитина, яка часто хворіє гострими респіраторними інфекціями і тому потребує зміцнювального оздоровлення та вітамінотерапії (а.с. 60). Зазначене також підтверджується виписками з медичної картки [PERSON] (а.с. 58-59). Позивачка, має можливість для організації відпочинку та профілактичного лікування дитини за кордоном, розширення світогляду дитини за рахунок організації відпочинку в іншій країні світу. Однак через припинення відносин з відповідачем, останній відмовляється давати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон разом з матірю, що суперечить інтересам дитини, яка таким чином позбавлена вказаних можливостей. В судовому засіданні був допитаний в якості свідка [PERSON], який доводиться братом [PERSON] по лінії матері. Свідок зазначив, що проживає разом з позивачем та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідач останній рік взагалі не спілкується зі своїм сином, [PERSON], ні за місцем поживання дитини, ні в дитячий садочок не приходить. Аліменти не сплачує. Водночас, [PERSON] часто хворіє, а саме: 5 6 разів на рік, в звязку з чим потребує оздоровлення. [PERSON] зазначив, що чув розмову матері та [PERSON] з приводу виїзду [PERSON] в Єгипет. Відповідач не дав згоди на виїзд дитини на відпочинок за кордон. В обмін на надання дозволу щодо вказаного виїзду, просив віддати йому плазмовий телевізор. При цьому, [PERSON] знає про заплановану поїздку до Єгипту та чекає її. Законодавство України передбачає можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей з одним з батьків за межі України, без дозволу іншого, який безпідставно не дає згоду на виїзд дитини з одним з батьків. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України. За відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Встановивши, що відповідач безпідставно відмовляється дати згоду на тимчасові поїздки дитини разом з матірю за межі України, суд, спираючись на вказані норми права, та ст. 33 Конституції України, дійшов висновку про можливість надати дозвіл на виїзд [PERSON] за межі України без згоди батька. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та вимогам ст. 3 Конвенції про права дитини, згідно з якою, при здійсненні дій щодо дітей, необхідно приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Разом з тим, суд звертає увагу на положення закону, що регулює питання виїзду громадян за кордон та видачу проїзних документів. Проїзний документ на дитину видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини та оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18 річного віку. Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 11 липня 2007 року, затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України. З п.2-2 Правил, вбачається, що виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків здійснюється у разі предявлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, для виїзду дітей разом з одним із батьків за межі України у випадках, коли другий не дає згоди на це, суд повинен вирішувати не лише питання виїзду дитини без згоди батька, а й без його супроводу. Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Питання розподілу судового збору вирішується у відповідності до ст. 141 ЦПК України, зокрема, у відповідності до ч. 1 та ч. 2 цієї статті судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За вказаного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640 грн. судового збору та 2000 грн. документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Outcome: approved