Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вказавши, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]П по 1/5 частці кожному. Рішенням суду був визначений порядок користування квартирою, а саме [PERSON] та [PERSON] у користування виділено одну кімнату, відповідачам інші три кімнати, а коридор, комора, туалет, ванна кімната та кухня залишені у спільному користуванні сторін. Вказуючи, що відповідачі добровільно відмовляються пустити її у квартиру, а відповідач [PERSON] змінив замки, тож їй чиняться перешкоди у користуванні належною їй власністю. По суті позовних вимог просить усунути перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні власністю квартирою № 32 по вул. Стефанова, 46 у м. Запоріжжя та вселити її в квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсягу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 31.07.2017 року по суті позову пояснила, що фактично вона у квартирі [ADDRESS] не мешкає, виїхала звідти, оскільки вийшла заміж та на цей час мешкає постійно у житлі чоловіка, наміру мешкати у спірній квартирі не має. У квартирі [ADDRESS] мешкає постійно [PERSON] разом із родиною, [PERSON] та [PERSON] у квартирі не мешкають, перешкод у користуванні позивачеві квартирою не чинять. Позивач пропонувала [PERSON] викупити належні їй та її доньці [PERSON] частки у квартирі, однак, [PERSON] відмовився, вказуючи на відсутність коштів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, вказуючи, що дійсно у спірній квартирі мешкає разом зі своєю родиною, відповідачі [PERSON] та [PERSON] у квартирі не мешкають. Жодних перешкод позивачеві у вселенні та проживанні у квартирі не чинилось та не чиниться зараз, оскільки позивачка вийшла заміж та переїхала мешкати до свого чоловіка, наміру проживати у квартирі вона не має, комунальних послуг не сплачує. Позивач пропонувала відповідачеві придбати належну їй частку у квартирі, однак, на цей час у нього немає відповідної суми коштів. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що позов не визнає, оскільки у спірній квартирі він не мешкає, [PERSON] перешкод у користуванні чи проживанні у квартирі ніколи не чинилось. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вказуючи, що у спірній квартирі він не проживає, [PERSON] перешкод у проживанні у квартирі не чиниться та не чинилось, позивач мешкає у свого чоловіка та наміру проживати у квартирі не має, а хоче лише продати належну їй частку. Також позивач неодноразово вказувала, що у разі якщо відповідачі не бажають придбати належну їй частку у праві власності на квартиру, тож вона вселить до своєї кімнати наймачів. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] до суду не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлена в установленому порядку, звернулась до суду за заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. При вивченні письмових доказів судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить п'яти особам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частці кожному (а.с. 5). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18.05.2016 року (а.с. 6-9). Встановлений порядок користування квартирою № 32 по вул. Стефанова, 46 у м. Запоріжжя, а саме у спільне користування [PERSON] та [PERSON] виділено кімнату площею 16,9 кв.м., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спільне користування виділено три кімнати площею 11 кв.м., 9.2 кв.м., 7.9. кв.м. У спільному користуванні усіх співвласників залишені коридор, комора, туалет, ванна кімната та кухня. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як вказує ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас стаття 3 ЦПК України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, підставою для захисту прав в судовому порядку є їх порушення, оспорювання чи невизнання іншими особами. Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ч. 1 ЦПК України зобовязує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін суд дійшов висновку, що позивачем не доведено створення з боку відповідачів будь-яких перешкод у користуванні їй належною їй на праві спільної часткової власності квартирою, а також створення перешкод у проживанні у квартирі. Навпроти позивач самостійно підтвердила в судовому засіданні, що у квартирі не мешкає та мешкати там наміру немає, оскільки проживає разом з чоловіком в іншому житлі. Позивачем не вказано в судовому засіданні та не надано жодного доказу того, що вона дійсно намагалась вселитися до квартири та їй створювались перешкоди у цьому. Більш того, ані позивач, ані її представник не змогли пояснити суду підстави звернення з позовом до [PERSON] та [PERSON], які у квартирі фактично не мешкають, тож створювати будь-які перешкоди позивачі взагалі не мають можливості. Статтею 386 ЦК України, на яку позивач посилалась як на підставу звернення з позовом, вказує, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Водночас з відповідними вимогами про встановлення заборони відповідачам вчиняти конкретні визначені дії або зобов'язання відповідачів вчинити такі дії позивач не вказувала, а лише просила усунути їй перешкоди у користуванні, володінні та розпорядження квартирою, не вказавши яким саме чином та які саме перешкоди належить усунути, та вселити її. Фактично позиваючись до відповідачів [PERSON] намагається спонукати їх до придбання належної їй частки у квартирі. Водночас суд не повинен бути обєктом маніпулювання чи засобом здійснення впливу однієї особи на іншу з метою досягнення будь-якої мети. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що її право власності в частині користування чи проживання у спірній квартирі порушено відповідачами, які не заперечували проти проживання позивача у квартирі, а сама [PERSON] вказала про те, що наміру мешкати у квартирі вона не має, тож такі права не можуть бути захищені в судовому порядку, адже на час звернення до суду з позовом та розгляду справи не є порушеними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed