Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та її сина [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] належить будинок [ADDRESS] У зазначеному будинку зареєстрована донька та онук позивача [PERSON], та [PERSON], однак вони не проживають у будинку більше року, оскільки останні 10 років постійно перебувають в Росії, де офіційно проживають. Представник позивача та позивач у судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її сина, одночасно повідомила, що позов визнає, оскільки дійсно не проживає за вказаною в позові адресою із своїм сином, а постійно проживає в Росії, де офіційно зареєстрована. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON]. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власниками будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] є донькою та онуком позивача, у зв'язку з чим були зареєстровані в будинку на правах члена сім'ї. З 2003 року відповідач постійно не проживає за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. ст. 321 та 391 ЦК України). Як встановлено матеріалами справи, позивач є власником квартири, розташованої в [ADDRESS] Відповідачі зареєстровані на правах членів сім'ї. З 2003 року відповідач не проживає за місцем реєстрації. Крім того, відповідач визнала позов та підтвердив факт не проживання за зазначеною вище адресою, оскільки постійно проживає в Росії. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved