Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», [PERSON], треті особи приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору № 072/08/1 від 18.06.2008 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.06.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Імексбанк» та її чоловіком [PERSON] було укладено іпотечний договір № 072/08/1, відповідно до якого [PERSON] виступив майновим поручителем. Вищевказаним правочином забезпечувались вимоги Акціонерного комерційного банку «Імексбанк» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 072/08/ від 18.06.2008 року, що був укладений між останнім та приватним підприємством «Ранг», який в свою чергу є позивальником за таким договором. Відповідно до іпотечного договору від 18.06.2008 року [PERSON] передав в іпотеку земельну ділянку, площею 0,0930 га. з кадастровим номером 5610100000:01:026:0122, що розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування офісного центру, право власності на яку підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 246349, виданого Рівненським міським управлінням земельних ресурсів 03.08.2007 року на підставі рішення Рівненської міської ради від 19.07.2007 року № 931 та від 26.04.2007 року №701, договору купівлі - продажу від 28.12.2006 року за №3346, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010758301177. Крім того, за вищевказаним іпотечним договором було передано частку 95/100 (дев'яносто п'ять сотих) незавершеного будівництва офісного центру по [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], згідно рішення Рівненського міського суду від 03.12.2007 року у справі № 2-8281/07, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №17082313 виданого Комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» 17.12.2007 р. реєстраційний №21455906, номер запису 218-3938 у Книзі 20 Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації». В подальшому було укладено ряд додаткових договорів до іпотечного договору 072/08/1 від 18.06.2008 року відповідно до яких було збільшено обсяг відповідальності майнового поручителя, а саме 25.07.2008 року було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої було збільшено суму кредиту до 3000000 грн., 26.08.2008 року було укладено додаткову угоду №2, якою було збільшено суму кредиту до 3500000 грн., 17.09.2008 року було укладено додаткову угоду №3, якою було збільшено суму кредиту до 3900000 грн., 08.10.2008 року було укладено додаткову угоду №4 якою було збільшено суму кредиту до 4100000 грн. [PERSON] вважає, що під час укладення та нотаріального посвідчення іпотечного договору 072/08/1 від 18.06.2008 року не було дотримано норм чинного законодавство. У зв'язку із наведеним зазначає, що 04.07.1998 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. [PERSON] стверджує, що будівництво офісного центру по [ADDRESS] відбувалось [PERSON] та нею за спільні кошти. Таким чином, все майно, що було набуто подружжям за час проживання у шлюбі належить подружжю на праві спільної сумісною власності, а тому на вчинення дій щодо розпорядження майном, у тому числі щодо передачі такого майна в забезпечення виконання зобов'язань, слід одержувати згоду іншого подружжя при чому підпис на такій заяві посвідчується нотаріально. [PERSON] стверджує, що своєї згоди на укладання іпотечного договору 072/08/1 від 18.06.2008 року вона не надавала, а також вона не надавала свою згоду передачу спільного сумісного майна подружжя в забезпечення виконання зобов'язань, про укладання цього договору їй взагалі нічого відомо не було, а тому просить суд визнати такий договір недійсним. Представник позивача позов підтримав, представник відповідача - ПАТ «Імексбанк» просив суд відмовити в задоволенні позову, надав суду письмове заперечення та документи на спростування позову . Представник відповідача - [PERSON] вважає позов підставним та не заперечує щодо його задоволення. Представник третьої особи приватного нотаріуса [PERSON] вважає, що позов безпідставний, просить відмовити в задоволенні позову, надав суду письмове заперечення та документи на спростування позову . Представник третьої особи [PERSON] не заперечує щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення представників сторін дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.07.1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Новобуським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області в книзі реєстрації актів про одруження було здійснено запис №48 від 04.07.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 04.07.1998 року серії ФП №047434. Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 03.12.2007 року у справі 2-8281/07 за [PERSON] було визнано право власності на частку в розмірі 95/100 незакінченого самочинного будівництва офісного центру на [ADDRESS], виконання робіт на якому складає 15,7% від об'ємів робіт, передбачених проектом, розробленим Приватним підприємством «Фірма Атріум». Вищевказане рішення було зареєстровано КП«Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17082313 від 17.12.2007 реєстраційний №21455906 номер запису 218-3938 в книзі 20, при чому процент готовності незавершеного будівництвом будівлі офісного центру - 19%. 18.06.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Імексбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Імексбанк) було укладено іпотечний договір №072/08/1, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №4240, відповідно до якого було передано в іпотеку частку 95/100 незавершеного будівництва офісного центру по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0930 га. з кадастровим номером 5610100000:01:026:0122, що розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування офісного центру. Відповідно до пункту 2.1.1. іпотечного договору №072/08/1 від 18.06.2008 року, «Дружина іпотекодавця (майнового поручителя), [PERSON], дала свою письмову згоду в довіреності на розпорядження всім майном, посвідченій [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 30 березня 2007 року за реєстром № 2589». Після укладання іпотечного договору [PERSON] з дозволу АКБ «Імексбанк» із належної йому частки 95/100 незавершеного будівництва офісного центру по [ADDRESS] було реалізовано різним фізичним та юридичним особам частку 11/100 будівлі зазначеного офісного центру у рахунок погашення кредитної заборгованості ПП «Ранг» перед АКБ «Імексбанк», у зв'язку із чим [PERSON] залишився власником частки 84/100 будівлі офісного центру. 26.12.2008 року виконавчим комітетом Рівненської міської ради було видано [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого [PERSON] належить 84/100 будівлі офісного центру по [ADDRESS]. В подальшому [PERSON] із належної йому частки 84/100 будівлі офісного центру було реалізовано різним фізичним та юридичним особам 47/100 частки будівлі офісного центру, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» №25640162 від 22.03.2010, реєстровий номер 21455906, таким чином [PERSON] належить частка 37/100 будівлі офісного центру. У 2013 році ПАТ «Імексбанк» звернулось до Рівненського міського суду з позовом [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме 37/100 частки будівлі офісного центру на [ADDRESS] Ухвалою Рівненського міського суду від 04.06.2013 року до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог було залучено [PERSON] та [PERSON] Як пояснив представник позивача, в ході розгляду справи [PERSON]стало відомо про рішення Рівненського міського суду від 03.12.2007 року у справі 2-8281/07 згідно якого за [PERSON] було визнано право власності на частку в розмірі 95/100 незакінченого самочинного будівництва офісного центру на [ADDRESS]. [PERSON] було оскаржено вищевказане рішення в апеляційному порядку, ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 21.10.2013 року апеляційне провадження у даній справі закрито. Представником [PERSON] - [PERSON], було подано касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21.10.2013 року, відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22.01.2014 року, оскаржувану ухвалу було скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд. Як вказано у вищевказаній ухвалі суддя апеляційного суду, вирішуючи питання про закриття апеляційного провадження, з підстав, зазначеній в оскаржуваній ухвалі, не звернув уваги на те, що об'єкт нерухомості, на який за [PERSON] визнано право власності, було побудовано у період шлюбу сторін, та не враховано, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції зачіпаються права апелянта на частку у цьому об'єкті нерухомості, як цілісного об'єкта чи будівельних матеріалів, використаних для його спорудження. За результатами повторного розгляду провадження відповідно до ухвали апеляційного суду Рівненської області від 11.02.2014 року було закрито за клопотанням представника [PERSON]- [PERSON] у зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки на момент апеляційного розгляду за результатами перегляду справи за нововиявленими обставини судом було прийнято заяву позивача про залишення позовної заяви без розгляду, про що свідчить ухвала Рівненського міського суду від 02.12.2013 року у справі №569/22021/13-ц. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку. Статтею 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до положень ч.5 ст. 65 СК України, для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до пункту 44 Інструкції про порядок вчинення нотаріусами України нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, яка була чинна на момент виникнення правовідносин, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Договори щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом за наявності письмової згоди другого з подружжя. Згода на укладення такого договору повинна бути посвідчена нотаріально. Про наявність згоди другого подружжя зазначається в тексті договору з посиланням на реєстровий номер, за яким ця згода посвідчена, та дату її посвідчення. Відповідно до ст. 578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передано у заставу лише за згодою усіх співвласників. Згідно з ч.2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Таким чином, чинним законодавством встановлений порядок надання погодження укладання правочинів подружжям щодо розпорядженням майном, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, шляхом надання згоди у письмовій формі, підпис такого подружжя повинен бути посвідчений нотаріально. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що частки [PERSON], та [PERSON] не були виділені в натурі, таким чином будівля офісного центру належала подружжю на праві спільної сумісної власності. Крім того, як вбачається з кредитного договору про відкриття кредитної лінії №078/08 від 18.06.2008 року, в забезпечення виконання якого і укладався оспорюваний іпотечний договір, позичальником являється Приватне підприємство «Ранг», директором якого являється [PERSON], який відповідно до пояснень сторін по справі є також і засновником даного підприємства. Як пояснив представник позивача відповідач [PERSON] являється як директором, так і засновником приватного підприємства «Ранг», дана обставина також не заперечувалася і іншими учасниками даної справи. Відповідно до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку він представляє. Частиною третьою вищевказаної статті встановлено, що представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до п. 2.1.1. ч. 2. «Гарантії» Іпотечного договору № 072/08/1 від 18.18.06.2008 року, Дружина іпотекодавця (майнового поручителя), [PERSON], дала свою письмову згоду в довіреності на розпорядження всім майном, посвідченій [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 30 березня 2007 року за реєстром № 2589. Таким чином, при посвідченні оспорюваного договору приватним нотаріус [PERSON] замість письмової згоди іншого подружжя на укладання правочину щодо спільного сумісного майна подружжя, що підлягає нотаріального посвідченню та державній реєстрації, було взято до уваги довіреність на розпорядження всім майном [PERSON]. Проте, приватним нотаріус [PERSON] при посвідченні іпотечного договору та сторонами даного правочину при його підписанні не було враховано положень ч. 3 ст. 238 ЦК України, оскільки [PERSON] укладаючи кредитного договору про відкриття кредитної лінії №078/08 від 18.06.2008 року, Іпотечний договір № 072/08/1 від 18.18.06.2008 року, та подаючи довіреність на розпорядження майном [PERSON], вчинив правочин у своїх інтересах, оскільки останній являється засновником позичальника за кредитним договоруом про відкриття кредитної лінії №078/08 від 18.06.2008 р. в забезпечення зобов'язань якого і було укладено оспорюваний іпотечний договір, а саме приватного підприємства «Ранг», прибутки від діяльності якого і отримував відповідач. Крім того [PERSON] при укладенні даного правочину виступав як представником юридичної особи, як її директор та підписант кредитного договору від 18.06.2008 р. так і одночасно представником іншого з подружжя, а тому необхідність дачі письмової згоди на укладання оспорюваного договору була обов'язковою умовою, що не було зроблено при посвідченні іпотечного договору. Таким чином, суд дійшов до висновку, що іпотечний договір № 072/08/1 від 18.18.06.2008 року не відповідає вимогам чинного законодавства щодо порядку посвідчення такого договору, а тому даний договір слід визнати недійним. Водночас, усі послідуючі додатки , які були укладені до іпотечного договору № 072/08/1 від 18.06.2008 року також слід визнати недійсними. Доводи представника відповідача - ПАТ «Імексбанк» про те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09.01.2014р. по справі № 1715/22576/12 за позовом ПАТ «Імексбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки не встановлено жодних підстав для визнання оспорюваного іпотечного договору від 18 червня 2008 року недійсним, а встановлено, що зазначений договір укладено правомірно відхиляються судом як безпідставні та такі, що не відповідають дійсним обставинам справи. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що не підлягають доказуванню при розгляді інших справ обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі за умови, що дані рішення набрали законної сили та в них беруть/брали участь ті самі особи або особа, щодо яких встановлено ці обставини. Як вбачається з пояснень представника [PERSON] та долученої останнім до матеріалів судової справи копії ухвали апеляційного суду Рівненської області від 11.03.2014 року про відкриття апеляційного провадження по справі № 1715/22576/12 та призначення її до розгляду на 28.04.2014 року, рішення Рівненського міського суду від 09.01.2014 року оскаржується в апеляційному порядку і згідно положень ч.1. ст. 223 ЦПК України рішення на яке посилається представник банку, якщо його не буде скасовано, набираєе законної сили після розгляду справи апеляційним судом. З копії рішенням Рівненського міського суду по справі № 1715/22576/12 від 09.01.2014р. долученої, як додаток до заперечень відповідача АТ «Імексбанк», не вбачається, що судом при розгляді зазначеної справи встановлено правомірність укладення спірного іпотечного договору, як зазначено в запереченнях поданих представником відповідача. Крім того обставини на які посилається позивач [PERSON], як на підставу визнання іпотечного договору № 072/08/1 від 18.06.2008 року недійсним, не були предметом судового розгляду та не оцінювалися судом при розгляді справи № 1715/22576/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки за даним іпотечним договором. Суд не знаходить підстав для застосування термінів позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про інформованість позивача про існування іпотечного договору під час нотаріального посвідчення такого правочину, так і про існування додаткових угод до такого договору. Як вбачається з пояснень представника позивача та не спростовано представниками відповідачів та третіх осіб, [PERSON] не була присутня при посвідченні іпотечного договору та додаткових угод до нього, про існування іпотечного договору № 072/08/1 від 18.18.06.2008 року, позивачу стало відомо лише в 2013р. коли її було залучено в якості третьої особи до участі у справі № 1715/22576/12 за позовом ПАТ «Імексбанк» до [PERSON]про звернення стягнення на предмет іпотеки. Твердження представника відповідача - ПАТ «Імексбанк» про те, що початок перебігу терміну позовної давності за позовною вимогою [PERSON] слід відраховувати з моменту коли [PERSON] було реалізовано різним фізичним та юридичним особам 47/100 частки будівлі офісного центру, внаслідок чого він залишився власником 37/100 частки цієї будівлі, також не заслуговують на увагу, оскільки наведене є припущенням що не підтверджується доказами, а тому не є підставою для застосування пропущення терміну позовної давності. Сплачений позивачем судовий збір в сумі 243 грн.60 коп. відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає солідарному стягненню із відповідачів на користь позивача. На підставі ст.ст. 203,ч.1 ст.215,237,238,578 ЦК України, ст.21,60,61,65 СК України,

Outcome: approved