Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконкому Токмацької міської ради Запорізької області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідачки аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі ? частини всіх доходів щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона є рідною бабою малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та матір'ю відповідачки - [PERSON], [INFO]. Батько дитини [PERSON] рішенням Токмацького районного суду від 23 травня 2006 року позбавлений батьківських прав. 27.07.2007 року, на підставі постанови адміністрації муніципальної освіти за № 02-237/07, прізвище дитини «[PERSON]» було змінено на прізвище «[PERSON]». З самого народження, тобто з 2003 року, онук позивачки [PERSON] проживає з нею разом в [ADDRESS] та весь цей час перебуває на її повному утриманні. Відповідачка, починаючи з листопада 2007 року по цей час разом з сином не проживає, нехтуючи своїми батьківськими обов'язками, свідомо залишила свого сина на неї, пішла з дому пояснивши, що має чоловіка, який не знаходить спільної мови з дитиною, тому [PERSON] з цих підстав не має можливості бути разом з сином та не заперечує, щоб [PERSON] постійно мешкав разом з нею та був на її утриманні та вихованні. На цей час її онук навчається у 5 класі Токмацької ЗОШ № 5. Раніше навчався у Токмацькій ЗОШ № 10. Учиться гарно, постійно приймає участь у суспільному житті школи. Всі заняття по кожному предмету онук відвідує з задоволенням. Має хороші результати з навчання та гарно характеризується педагогами. Особисте життя та дії відповідачки - [PERSON], відносно свого сина [PERSON], кардинально протилежні суспільним принципам щодо батьківських прав та обов'язків. Належного виховання своєму синові [PERSON] відповідачка не надає, не проявляє до нього щонайменшої материнської турботи, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання та підготовку до самостійного життя, не цікавиться його здоров'ям, ніколи не відвідувала навчальні заклади, не провідує дитину вдома, в зв'язку з чим дитина фактично не бачиться зі своєю рідною матір'ю, що також підтверджується характеристиками з міст навчання дитини [PERSON]. Відповідачка ніде не працює, свого особистого помешкання та постійного місця проживання не має, проживала зі співмешканцем - [PERSON], 1974 року народження, на квартирі в найманому будинку по [ADDRESS], з яким вона шлюб офіційно не зареєструвала, але мають спільну малолітню дитину. Співмешканець відповідачки [PERSON], також не працює та не має свого постійного помешкання, веде небезпечний та аморальний спосіб життя, що в свою чергу приводить до негативного впливу на моральний стан її онука [PERSON], на його виховання та розвиток. Відповідачка отримує на свого сина [PERSON] від держави грошову допомогу, що підтверджується копією повідомлення від 14.07.2014 року управління соціального захисту населення Токмацької міської ради, але матеріальної допомоги своєму синові [PERSON] не надає, від виконання своїх прямих батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина ухиляється, матеріально йому не допомагає та жодного з покладених законом на матір обов'язків по вихованню своєї дитини, як того вимагають статті 150, 152, 180 СК України, не виконує. З листопада 2007 року участь в житті сина [PERSON] та додаткових витратах пов'язаних з навчанням не приймає, з ним не спілкується, не виконує своїх прямих батьківських обов'язків як того вимагає ст. 185 Сімейного Кодексу України, чим завдає істотної моральної шкоди інтересам [PERSON], якому вже на цей час виповнилось 11 років. Всі питання щодо виховання та матеріального забезпечення [PERSON] вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Домовитись про добровільну участь відповідачки у матеріальному забезпеченні та в наданні достатньої матеріальної допомоги на утримання сина неможливо, в зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду про примусове стягнення аліментів на утримання неповнолітнього онука [PERSON]. Вона вважає, що розмір аліментів необхідний на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO], який зобов'язана виплачувати відповідачка згідно статей 180-182 СК України, повинен бути в розмірі 1/4 частки щомісяця від усіх видів доходу, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. На даний час відповідачка взагалі разом зі своїм співмешканцем та молодшою дитиною виїхала до Російської Федерації. [PERSON] навіть не прийшла попрощатись з сином. Будь-яких перешкод для виконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків вона ніколи не чинила. Зокрема, неодноразово пропонувала [PERSON] спілкуватися з сином [PERSON], купувати йому одяг і харчі, шкільне приладдя, відвідувати батьківські збори в школі, брати іншу участь у його вихованні та утриманні. Але цього робити відповідачка не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідачка зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров'я сина, не дбає про його інтереси, не бере педагогічної, матеріальної, трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Таким ставленням відповідачка зовсім відвернула від себе свого сина, а вказане свідчить про те, що створились умови, які шкодять інтересам дитини, бо дитина дорослішає та починає самостійно розуміти, хто про нього дбає та турбується та яким чином. Тому, з вище вказаних обставин, 16.06.2014 року, за її заявою на ім'я міського голови виконкому Токмацькой міської ради Запорізької області, та згоди відповідачки й участі служби у справах дітей виконкому Токмацької міської ради Запорізької області, їй на виховання та утримання тимчасово передано дитину, її онука - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги щодо призначення [PERSON] опікуном дитини за заявою позивачки ухвалою суду від 11.11.2014 року залишені без розгляду. Позивач [PERSON], допитана в якості свідка, в судовому засіданні пояснила, що відповідачка зовсім не турбується про сина, не займається його вихованням, не допомагає матеріально. Вона постійно казала дочці, що та повинна займатись дитиною, але [PERSON] не приходить до сина, не дзвонить, навіть, коли [PERSON] хворіє. [PERSON] приходила до них лише щоб поїсти, чи взяти грошей у діда, який у вересні 2014 року помер, для оплати кредитів. Вона як взяла онука у 2003 році з пологового будинку, так з того часу і виховує. З 2003 року вона, відповідачка та [PERSON] проживали в Росії всі разом. Потім у 2006 році відповідачка з сином поїхала в м. Токмак. В 2007 році вона також переїхала в м. Токмак і з листопада 2007 року вона проживає з дитиною. А відповідачка в 2007 році пішла від них жити до співмешканця, залишивши при цьому дитину на неї. Відповідачку цікавило лише особисте життя, а дитиною та не цікавилась. [PERSON] лише на свята могла купити [PERSON] якийсь подарунок і все. Відповідачка постійного місця проживання не має, її співмешканець має судимість, спільної мови з [PERSON] не знаходить. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Прокурор Драч Т.В. в судовому засіданні, яке відбулось 03 листопада 2014 року проти задоволення позову не заперечував, вважав позовні вимоги обґрунтованими. Прокурор Мітленко С.В., в судовому засіданні пояснив, що відповідачка не вчинила нічого страшного по відношенню до дитини, але її помилка в тому, що [PERSON] написала заяву, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, тому у суду немає підстав для відмови в задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, відповідно до наданої заяви позов визнала, просила задовольнити, проти позбавлення її батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки не заперечує. Просила справу розглянути за її відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,- Служби у справах дітей виконкому Токмацької міської ради Запорізької області, Атаманюкова Ю.О. проти позову заперечила частково, зазначила, що сім'я [PERSON] мало часу перебувала в полі зору служби у справах дітей дуже мало, лише з червня 2014 року, і позбавляти матір дитини батьківських прав передчасно. Позивачці було запропоновано звернутись до служби у справах дітей із заявою для надання [PERSON] статусу дитини, що опинилась в складних життєвих обставинах, однак позивачкою цього не було зроблено. Їй відомо, що про молодшу дитину [PERSON] турбується, тому не вірить, що до [PERSON] відповідачка ставиться погано. Вказала, що багато дітей проживають з бабою, однак це не є підставною для позбавлення їх батьків батьківських прав, а те, що матір [PERSON] допомагає своїй дочці [PERSON] є нормальним, так живе пів країни. Представник третьої особи вважає, що даний позов подано для того, щоб отримувати додаткові кошти від держави. Так, дійсно їй відомо, що відповідачка переїхала до Росії, вини знайшли її адресу, направили лист, але відповідь ще не надійшла. Тому, вона заперечує проти позбавлення [PERSON] батьківських прав, щодо стягнення аліментів покладається на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,- Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області Кривонос О.В. суду пояснила, що в червні 2014 року в УПСЗН з [PERSON] була проведена бесіда, під час якої та пояснила, що вона не може виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до сина [PERSON], оскільки в неї хвора молодша дитина і їй необхідно займатися нею. Дитина була передана на проживання бабі за умови, що [PERSON] буде надавати 700 грн. на утримання сина. Представник третьої особи вважала, що позивач переслідує корисливу мету - отримання грошей від держави. Проти задоволення позову в частині стягнення аліментів не заперечує, у задоволенні позову щодо позбавлення відповідачки батьківських прав просить відмовити Представник третьої особи Кривонос О.В. у судових засіданнях, які відбулись 22 жовтня 2014 року та 11 листопада 2014 року, також заперечувала проти задоволення в частині позовних вимог про позбавлення батьківських трав, щодо стягнення аліментів не заперечувала. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює головним державним соціальним інспектором УПСЗН Токмацької міської ради, пояснила, що [PERSON] народила другу дитину та отримувала державну допомогу в зв'язку з народженням. Тому, в червні 2014 року вона виходила за адресою, вказаною [PERSON], по [ADDRESS] з метою проведення контролю за використанням державної допомоги. Однак з'ясувалося, що за зазначеною адресою [PERSON] не проживає. [PERSON] кожного разу зазначала різні адреси, але коли вони виходили на місце, сусіди кожного разу казали, що відповідачка та її співмешканець з дочкою вже тут не проживають. З'ясувалося, що за зазначеною [PERSON] адресою по [ADDRESS] проживав її старший син, мати та дід. Після розмови з дитиною, який розказав, що маму бачить дуже рідко і його вихованням та не займається, вони викликали її для дачі пояснень. В бесіді [PERSON] пояснила, що не може займатись сином [PERSON], оскільки має молодшу доньку і та хвора. Це стало приводом для звернення з заявою до служби у справах дітей, з метою встановлення контролю за даною сім'єю. Крім того, вони проводили бесіди з сусідами, ті пояснювали, що мати не проживає з дитиною, уваги [PERSON] не приділяє. Крім того, їм стало відомо, що наприкінці вересня - на початку жовтня 2014 року відповідачка разом зі співмешканцем та донькою виїхала до Росії. Даний факт став відомий з пояснень сусідів, крім того дільничний лікар-педіатр також повідомив, що [PERSON] зняла з обліку доньку в зв'язку з переїздом, а також квартальна повідомила, що [PERSON] виїхала з останнього місця проживання по [ADDRESS]. На даний час [PERSON] проживає з бабою, дитина має придатні умови для проживання, окрему кімнату, іграшки, дитина забезпечена всім необхідним. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює державним соціальним інспектором УПСЗН Токмацької міської ради. Вона разом з [PERSON] виходила на адресу: [ADDRESS] в м. Токмак з метою контролю використання державної допомоги в зв'язку з народженням. З'ясувалося, що за зазначеною адресою [PERSON] не проживає. Позивач пояснила, що їй не відомо, де знаходиться [PERSON] Після розмови з дитиною [PERSON] стало відомо, що мати з'являється дуже рідко. [PERSON] телефоном пояснила, що проживає по [ADDRESS], але там її не було, потім вказала адресу [ADDRESS], однак і з цієї адреси вона виїхала. Крім того, дільничний педіатр дав довідку про те, що [PERSON] зняла доньку з обліку у зв'язку з переїздом. Сусіди також пояснили, що [PERSON] виїхала. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що зі сторонами вона перебуває в родинних стосунках. Позивач є її двоюрідною сестрою, а відповідач, відповідно, двоюрідною племінницею. Їй відомо, що після того, як [PERSON] вийшла заміж та завагітніла, вона трохи пожила в м. Молочанськ, а потім поїхала народжувати в Росію. Після того, як повернулась, до трьох років, [PERSON] проживала з [PERSON], а потім почала влаштовувати особисте життя, жила з різними чоловіками і припинила опікуватись дитиною, ніде не працювала. Дитину залишила на виховання бабі, а сама переїхала зі своїм співмешканцем жити за іншою адресою. До дитини приходила дуже рідко, а коли приходила з дитиною майже не спілкувалась, йшла відразу до діда взяти грошей на оплату кредитів. [PERSON] дитиною не займалась. Гроші, які отримувала на [PERSON], на нього не витрачала, дитині не давала, дитину утримувала баба - позивач по справі. І зараз, коли [PERSON] виїжджала до Росії, навіть не прийшла до сина та не попрощалась. Позивач раніше не зверталась щодо позбавлення батьківських прав, бо соромилась. Якщо дитина хворіла, лікувала його тільки баба. Ще у 2007 році, коли [PERSON] переїжджала жити за іншою адресою, [PERSON] падав на коліна, благав маму залишитись, однак [PERSON] не звертаючи на нього уваги пішла з дому. Відповідачка була дуже грубою з дитиною, інколи підіймала на нього руку, била по голові. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є родичкою як позивачки, яка є її племінницею, так і відповідачки. Крім того, вона проживає по [ADDRESS] та є сусідкою [PERSON] Їй відомо, що відповідачка привезла сина в м. Токмак, коли йому не було ще 3 років. [PERSON] ніколи не любила [PERSON], вона постійно на нього кричала через дрібниці, то він не так повернувся, то не так подивився. [PERSON] підіймала на сина руку, вона була дуже жорстокою матір'ю. Вона його била тим, що попаде під руку - віник, черевик, била руками, тягала за вуха. Одного разу штовхнула [PERSON] так, що той вдарився об стіну та розсік голову. [PERSON] була егоїсткою, байдужою до дитини, ніде не працювала. [PERSON] хотіла щастя лише для себе, постійно шукала чоловіка. Зараз дитина подорослішала, і все розуміє, [PERSON] перестав радіти приходу матері, [PERSON] зовсім не спілкується з сином. Відповідачка отримувала гроші на дитинну, однак гроші сину не давала, нічого йому не купувала. На даний час відповідачка виїхала жити разом зі співмешканцем та молодшою донькою до Росії. [PERSON] навіть не попрощалась з сином. [PERSON] займається [PERSON], вона робить для нього все. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює в ЗОШ № 5 в м. Токмак вчителем початкових класів. Вона навчала [PERSON] [PERSON] в 4 класі. Відповідачку вона жодного разу не бачила. [PERSON] до школи приводила завжди [PERSON], батьківські збори відвідувала тільки баба. У дитини з бабою дуже гарні стосунки. [PERSON] дуже розумний, розвинений. [PERSON] та [PERSON] казали, що мати з ними не живе. Вдома в [PERSON] вона не бувала, оскільки не було такої необхідності, з [PERSON] наколи не виникало ніяких проблем. Малолітній свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з мамою в нього стосунки погані, оскільки вона про нього не турбується, нічого йому не купляє, не любить, не говорить ласкавих слів, наколи не обіймає, інколи могла вдарити через якусь дрібницю. Одного разу, коли він набрид мамі, та його штовхнула, що він вдарився об батарею, розсік голову і сусідка зашивала йому голову. В 2007 році мама взагалі пішла від них, а він залишився жити з бабою та прадідом. Мама приходила до них раз на два тижні, а то і рідше. А коли приходила з ним не розмовляла, не приділяла йому уваги. А коли все ж таки приходила, йшла до прадіда та просила в нього грошей. Йому вона могла сказати лише «привіт», «пока» і все. Одного разу мама на день народження подарувала йому маленький тортик, але він відмовився його брати, оскільки дуже на неї ображений, через те, що вона його покинула. Бабуся йому не забороняла спілкуватися з мамою, просто він сам цього не хоче. До того ж він не пішов жити з мамою, оскільки та його не взяла з собою. В неї був її дядя [PERSON]. У мами з бабою були погані стосунки, оскільки баба обурювалась, що мама покинула його. За весь час мама лише в вересні цього року привезла трохи дров, так як вони зібралась виїжджати до Росії, лікувати другу дитину. Чи збиралась вона повертатись на Україну йому невідомо, вона про це нічого не казала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що зараз вона працює завгоспом ЗОШ № 10, є заступником голови СОН «Калінінський», до 2013 року працювала директором ЗОШ № 10. Також вона була в 1 та 2 класі класним керівником [PERSON]. Їй відомо, що мати з дитиною стосунки не підтримувала. В 2010 році [PERSON] прийшов до неї в перший клас підготовлений, добре вчився. [PERSON] приходила до школи лише 1 вересня і на останній дзвоник. Вона питала в [PERSON], чому мама не приходить, [PERSON] відповідав, що мама зайнята особистими справами. В школі дитина малювала лише для бабусі, робила подарунки також тільки для бабусі. Маму [PERSON] ніколи не згадував. У 1 та 2 класі, вона ходила до [PERSON] додому, мами там не було, вона проживала за іншою адресою. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює в дитячій поліклініці Токмацької ЦРЛ дільничним педіатром. Відповідачка [PERSON] приходила до неї з [PERSON] лише одного разу, ще у 2006 році. З 2007 року відповідачка перестала проживати з сином, до лікарні з дитиною постійно приходила тільки баба [PERSON] З другою дитиною - дочкою, якій зараз майже 1 рік 2 місяці відповідачка приходила регулярно, виконувала всі призначення. Вдома в відповідачки вона не була, оскільки та постійно змінювала адреси проживання. Наприкінці вересня - на початку жовтня [PERSON] забрала медичну картку дочки та пояснила, що переїжджає до Росії, навіщо вона туди їде не казала. [PERSON] залишився тут з бабою. Суд, вислухавши позивачку, її представника, прокурора, представників третіх осіб, свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є бабою малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та матір'ю відповідачки - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. 20.10.2001 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис за № 26, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого міськвиконкомом м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області. [INFO] від цього шлюбу народився [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження [NUMBER] від 27.06.2003 року та [NUMBER] від 03.08.2007 року та постановою про зміну прізвища № 02-237/07 від 27.07.2007 року. 31.10.2005 року на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області, шлюб між відповідачкою та [PERSON] (батьком дитини [PERSON]) - розірваний, що підтверджується копією вказаного рішення. 23.05.2006 року на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області, батько дитини [PERSON] - [PERSON], був позбавлений батьківських прав. 27.07.2007 року, на підставі постанови адміністрації муніципальної освіти за № 02-237/07, прізвище дитини «[PERSON]» було змінено на прізвище «[PERSON]», що підтверджується копією вказаної постанови. Судом встановлено, що з народження дитини, тобто з 2003 року, [PERSON], син відповідачки, проживав разом з матір'ю та бабою. Відповідачка, починаючи з листопада 2007 року й по цей час, разом з сином не проживає, нехтуючи своїми батьківськими обов'язками, свідомо залишила свого сина на бабу, пішла з дому пояснивши, що вона має чоловіка, який не знаходить спільної мови з дитиною, тому вона з цих підстав не має можливості бути разом з сином та не заперечує, щоб її син постійно мешкав у сім'ї баби та був на її утриманні та вихованні, що підтверджується актом «про обстеження матеріально-побутових умов сім'ї» від 04.07.2014 року, складеним інспектором управління соціального захисту населення Токмацької міської ради - [PERSON] та висновком служби у справах дітей виконкому Токмацької міської ради Запорізької області «Про доцільність передачі дитини - [PERSON], [INFO]» від 16.06.2014 року. На цей час [PERSON] навчається у 5 класі Токмацької ЗОШ № 5. Раніше навчався у Токмацької ЗОШ № 10. Дитина учиться гарно, постійно приймає участь у суспільному житті школи. Всі заняття по кожному предмету відвідує з задоволенням. Має хороші результати з навчання та гарно характеризується педагогами. Всі ці обставини та факти також підтверджується відповідними довідками та характеристиками його класних керівників. Особисте життя та дії відповідачки - [PERSON], відносно свого сина [PERSON], кардинально протилежні суспільним принципам щодо батьківських прав та обов'язків. Належного виховання своєму синові [PERSON] відповідачка не надає, не проявляє щонайменшої материнської турботи, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання та підготовку до самостійного життя, не цікавиться здоров'ям, не відвідувала навчальні заклади, не провідує дитину вдома, в зв'язку з чим дитина фактично не бачиться зі своєю рідною матір'ю, що також підтверджується характеристиками з міст навчання дитини [PERSON]. Відповідачка ніде не працює, свого особистого помешкання та постійного місця проживання - не має, проживала зі співмешканцем - [PERSON], 1974 року народження, на квартирі в найманому будинку по [ADDRESS], з яким шлюб офіційно не зареєструвала, але мають спільну малолітню дитину, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 15.10.2013 року, та довідкою з місця проживання. Співмешканець відповідачки [PERSON], також не працює та не має свого постійного помешкання. На даний час відповідачка разом зі співмешканцем та молодшою донькою виїхала до Росії, покинувши при цьому сина на бабу. Відповідачка отримувала на свого сина [PERSON] від держави грошову допомогу, що підтверджується копією повідомлення від 14.07.2014 року управління соціального захисту населення Токмацької міської ради, але матеріальної допомоги своєму синові [PERSON] не надавала, від виконання своїх прямих батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина [PERSON] ухиляється, матеріально йому не допомагає та жодного з покладених законом на матір обов'язків по вихованню своєї дитини, як того вимагають статті 150, 152, 180 СК України не виконує, з листопада 2007 року участі в житті сина [PERSON] та додаткових витратах пов'язаних з навчанням не приймає, з ним не спілкується, чим завдає істотної моральної шкоди інтересам свого сина. Всі питання щодо виховання та матеріального забезпечення [PERSON] взяла на себе баба [PERSON] Дитина знаходиться на її повному утриманні. Домовитись про добровільну участь відповідачки у матеріальному забезпеченні та в наданні достатньої матеріальної допомоги на утримання її сина, якому на цей час 11 років, неможливо, оскільки вона самоусунулась від виконання своїх обов'язків. У зв'язку з тим, що дитина не проживає з матір'ю, УПСЗН було припинено виплату державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям як таку, що використовується не за призначенням. Будь-яких перешкод для виконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків баба не чинила. Згідно пояснень позивачки [PERSON], допитаної в якості свідка, вона неодноразово пропонувала [PERSON] спілкуватися з сином [PERSON], купувати йому одяг і харчі, шкільне приладдя, відвідувати батьківські збори в школі, брати іншу участь у його вихованні та утриманні. Але цього робити відповідачка не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідачка зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров'я сина, не дбає про його інтереси, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Відповідачка лише одного разу принесла бабі гроші для сина [PERSON] в розмірі 600 грн., однак та відмовилась їх взяти. На цьому намагання [PERSON] щодо утримання сина закінчились. Звісно, відмова баби від грошей в розмірі 600 грн., які відповідачка одного разу запропонувала бабі на сина, не на користь дитини, однак це не виправдовує [PERSON], оскільки [PERSON] її син, і обов'язок по його утриманню лежить саме на відповідачці, це не позбавляло її можливості самостійно купувати для дитини речі, продукти харчування тощо. Відповідачка не бажала утримувати та виховувати сина, навпаки, вона його покинула, спочатку переїхавши за іншою адресою, а потім взагалі до іншої країни. Про небажання виконувати свої батьківські обов'язки свідчить і власноруч написана відповідачкою заява, в якій [PERSON] згодна з позбавленням її батьківських прав. І якщо відповідачка свідомо відмовляється він свого сина, суд вважає, що не можна говорити про те, що вона зацікавлена у своїй дитині і має намір її виховувати. Ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків має місце. Вона не піклуються про фізичний і духовний розвиток свого сина [PERSON], його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з сином [PERSON] в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Передбачений статтею 51 Конституції України обов'язок по утриманню дитини до повноліття відповідачка ігнорує, не проявляє про сина [PERSON] щонайменшої материнської турботи, хоча має таку можливість. Вказані обставини підтверджують той факт, що відповідачка [PERSON] з власної ініціативи не бажала та не бажає мати ніяких зв'язків з власним сином [PERSON]. Таким ставленням відповідачка відвернула від себе свого сина, що підтверджується поясненнями самого [PERSON], а вказане свідчить про те, що створились умови, які шкодять інтересам дитини, бо дитина дорослішає та починає самостійно розуміти, хто про нього дбає, турбується та яким чином. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідачки від виховання дитини [PERSON] лише за умови винної поведінки відповідачки, свідомого нехтування своїми обов'язками. 16.06.2014 року за заявою [PERSON] на ім'я міського голови виконкому Токмацькой міської ради Запорізької області, зі згоди відповідачки й участі служби у справах дітей виконкому Токмацької міської ради Запорізької області, бабі на виховання та утримання передано тимчасово дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією заяви від 16.06.2014 року, актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 04.07.2014 року, актом від 16.06.2014 року про факт передачі дитини та висновком про доцільність передачі дитини - [PERSON] [INFO], від 16.06.2014 року за №01-13/310. Разом з тим, суду надано висновок виконавчого комітету Токмацької міської ради від 10 листопада 2014 року № 2349/21-39 про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Позиція третьої особи, щодо невизнання позовних вимог про позбавлення батьківських прав є суперечливою, оскільки відповідно до акту від 16.06.2014 року про факт передачі дитини та висновку про доцільність передачі дитини - [PERSON] від 16.06.2014 року за №01-13/310, третя особа вважала за доцільне передати дитину на виховання бабі, але водночас суду було надано висновок виконкому Токмацької міської ради про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Тобто, передаючи дитину на проживання та утримання в сім'ю баби [PERSON], третя особа визнавала той факт, що мати не виконує свої батьківські обов'язки, а в своєму висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав зазначили, що в них було дуже мало часу для спостереження за цією сім'єю. Хоча з червня по 10 листопада 2014 року третя особа жодного разу не відвідала дану родину. Вже після того, як відповідачка переїхала до іншої країни представники третьої особи вийшли за адресою м. Токмак [ADDRESS], де проживає баба з дитиною та склали акт обстеження умов проживання від 10.11.2014 року, де зазначено, що дитина має нормальні умови для проживання, забезпечена всім необхідним. Представники третіх осіб зазначили, що вони зацікавлені в тому, щоб зберегти зв'язок матері з дитиною, але яким чином це можливо, враховуючи, що відповідачка переїхала жити до іншої країни, а також враховуючи, що відповідачка написала заяву, в якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, суду не доведено. Суд не приймає до уваги безпідставні твердження представника третьої особи Атаманюкової Ю.О. про те, що в заяві відповідачки від 30 вересня 2014 року, де та погоджувалась із задоволенням позовних вимог, стоїть не підпис [PERSON], судом представнику третьої особи було роз'яснено право звернутись до суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи, однак такого клопотання не надходило. До того ж у суду не виникає сумніву, що дана заява подана [PERSON] особисто, оскільки вона надійшла через канцелярію Токмацького районного суду, де вповноваженою особою перевірялись її паспортні дані. Тому, якщо сама мати вказує, що вона не заперечує проти позбавлення батьківських прав, тобто вона не заперечує, що не виконує батьківські обов'язки, то не можна стверджувати, що вона гарна мати та виконує свої обов'язки, суд насамперед керується інтересами дитини. У відповідності до ч. 4 та 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування з наданням письмового висновку щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з ч. 6. ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Крім того, пунктами 21,22 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 передбачено, що для надання дитині статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, служба у справах дітей за місцем походження дитини протягом двох місяців повинна зібрати необхідні документи (свідоцтво про народження дитини та документи, що засвідчують обставини, за яких дитина залишилась без батьківського піклування). Однак органом опіки та піклування та службою у справах дітей виконкому Токмацької міської ради не здійснено жодних дій по захисту прав та інтересів дитини, хоча у третіх осіб було достатньо для цього часу. Тому, в даному випадку суд не погоджується з висновком, оскільки він суперечить інтересам дитини. Жодних доказів того, що мати виконує батьківські обов'язки суду не надано. Те що, мати займається лікуванням молодшої дитини, не виправдовує [PERSON], оскільки доньці відповідачки лише рік, а батьківські обов'язки щодо сина [PERSON] вона перестала виконувати ще з 2007 року, коли пішла з дому. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. [PERSON] самоусунулась від їх виконання і цього не заперечувала. В своїх пояснення наданих до УПСЗН відповідачка вказувала, що навідує дитину через день, однак це суперечить показам свідків, позивачки допитаної в якості свідка та малолітнього свідка. Відповідно до статей 150, 152 СК України, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Так дійсно, відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як вбачається із абзацу 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Повно, об'єктивно та всебічно аналізуючи показання свідків та надані суду письмові докази, в тому числі і заяву відповідачки, в якій вона не заперечувала проти позбавлення батьківських прав, суд прийшов до висновку, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і це є тією виключною підставою для позбавлення її батьківських прав щодо дитини - [PERSON], [INFO]. Іншого заходу впливу до [PERSON] застосувати неможливо та налагодити зв'язок матері з дитиною також неможливо, оскільки вона виїхала до іншої країни. Відповідно до ст.169 СК України в разі зміни поведінки [PERSON], вона має право на звернення до суду з позовом про поновлення її батьківських прав. Крім того, відповідно до абз. 7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що дитина не отримує від матері матеріальної допомоги, а тому суд вирішує питання щодо стягнення аліментів на утримання дитини і у разі ухвалення рішення про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Статтею 51 Конституції України передбачено обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, в ст. 180 СК України зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. N 789-XII), дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи подану відповідачкою заяву, в якій вона не заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання сина в розмірі ? частини її доходів, а також те, що згідно акту про факт передачі дитини на утримання та виховання бабі від 16.06.2014 року [PERSON] переданий бабі [PERSON], суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини доходів відповідачки, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав на підставі ст.164 Сімейного кодексу України, оскільки вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. та в дохід держави в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved