Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась з даним позовом та просить суд визнати незаконним та скасувати наказ філії «Дирекція первинної мережі ПАТ «Укртелеком» № 489-К від 31 березня 2015 року про її звільнення з посади провідного інженера електрозв»язку відділу технічної експлуатації станційних споруд, поновити на посаді з 01 квітня 2015 року, стягнути з ПАТ «Укртелеком» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період вимушеного прогулу з 01 квітня 2015 року по день поновлення на посаді, зобов»завши ПАТ «Укртелеком» здійснити на вказану суму індексацію інфляції, стягнути з ПАТ «Укртелеком» моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та недоплачену заробітну плату. Свої вимоги мотивувала тим, що при звільненні с посади та здійснені розрахунку були порушені вимоги чинного законодавства України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2015 р. за заявою представника позивача провадження по справі [PERSON] в частині визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито у зв»язку із прийняттям відмови від позовних вимог. Остаточно представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 20 000,00 грн. з урахуванням індексу інфляції та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Пояснив суду, що у грудні 2014 р. та січні, лютому, березні 2015 року позивачу не було виплачено частину заробітної плати, про зменшення останньої [PERSON] попереджено не було. З відомостей заробітної плати у 2013-2014 році заробітна плата позивача була стабільною за розміром у 2013 - 9 240 грн. 13 коп., у 2014 р. - 9 525 грн. 18 коп. З довідки про середню заробітну плату вбачається, що премія позивача, яка була складовою заробітної плати [PERSON] не виплачувалась. Таким чином заборгованість становить 14 404 грн. 76 коп. Таке зменшення є незаконним зважаючи на положення ст.ст. 31, 103 КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про оплату праці». З урахуванням індексу інфляції сума невиплаченої частини заробітної плати становить 20 000,00 грн. У зв»язку із незаконними діями відповідача [PERSON] було спричинено і моральну шкоду, грошовий еквівалент якої становить 10 000,00 грн. Моральна шкода виникла, оскільки позивач з дня звільнення перебуває у глибокому стресі, вживає заспокійливі препарати. У позивача порушені звичайні повсякденні зв»язки з колишніми колегами, налагодженими протягом не одного десятиліття. Представник ПАТ «Укртелеком» заперечував щодо задоволення позову. Зазначив, що премія, яка нараховалась позивачеві не входить до складу заробітної плати і може нараховуватись працівнику, як це передбачено відповідним положенням. Дана обставина підтверджується і наданими представником позивача доказами - архівними відомостями де розмір премій не становить одну й ту саму суму. Просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне. Встановлено і не заперечується сторонами, що позивач працював в філії «Дирекція первинної мережі ПАТ «Укртелеком» на посаді провідного інженера електрозв»язку відділу технічної експлуатації станційних споруд та 31 березня 2015 року звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Як зазначає представник позивача [PERSON] з грудня 2014 р. та січень-березень 2015 р. не виплачено заробітну плату повною мірою, а саме не нараховувалась премія, що є порушенням трудового законодавства та не виплачена сума має бути стягнута з відповідача з урахуванням індексу інфляції, а всього стягненню підлягає 20 000,00 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. За положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати включає в себе основну заробітну плату, додаткову заробітну плату, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до них належать - виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. За приписами ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Частиною 3 ст. 32 КЗпП України встановлено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Натомість, як зазначив представник відповідача такі премії нараховувались відповідно до додатку № 1 до Колективного договору, а саме Положення про порядок преміювання працівників товариства за основними результатами господарської діяльності. Положенням про порядок преміювання працівників товариства, а саме п. 1.2. передбачено, що премія за основними результатами господарської діяльності може бути нарахована працівникам, які не мали виробничих недоліків, дисциплінарних стягнень за фактично відпрацьований час. Премія за результатами господарської діяльності не є обов»язковою для нарахування. Пунктом 2.1.1. Положення встановлено, що премія за основними результатами господарської діяльності розподіляється та нараховується працівникам при виконанні умов та показників преміювання працівників підрозділів відповідних напрямків діяльності філії, затверджених керівником філії. При цьому розмір премії щодо конкретного працівника, згідно до п. 3.1. Положення визначається керівником за компетенцією та залежно від оцінки роботи кожного окремого працівника. Як свідчать матеріали справи позивачеві протягом часу роботи на підприємстві виплачувались премії, що підтверджується відомостями копії яких долучено до матеріалів справи і ця обставина не заперечувалась представником відповідача. Розмір премії, і це не заперечувалось представником позивача не був однаковим протягом часу її нарахування та таке нарахування та виплати відбувались на підставі діючого на підприємстві Положення про преміювання. Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Беручі до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що представником позивача не доведено, що премія, яка нараховувалась [PERSON] не є тією складовою заробітної плати, яка обов»язкова для нарахування та виплати, а отже відсутність її нарахування не може свідчити про зміну істотних умов праці, порушення прав працівника, а тому не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині. Згідно до ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зважаючи на те, що під час розгляду справи не отримано доказів порушення з боку відповідача прав [PERSON] підстави для задоволення вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. відсутні. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed