Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. В позові вказувала, що 27.05.2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №590. У шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. На даний вони досягли згоди, що син [PERSON] проживає з ним, його вихованням та утриманням займається чоловік, а донька залишиться проживати з нею, на її утримання відповідач надає матеріальну допомогу. Посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Між ними постійно виникали суперечки з приводу вирішення спільних питань та виховання дітей, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. З часом стали чужими людьми, припинили подружні стосунки, проживали в різних кімнатах, в них різні бюджети. Починаючи з вересня 2014 року чоловік став проживати з іншою жінкою, з якою в подальшому має намір створити сім'ю та зареєструвати шлюб. З приводу проживання їх спільного сина вони домовились з відповідачем, що дитина залишиться проживати з ним, зважаючи на його кращі побутові умови та наявність житла. Їй важко давати раду обом дітям, оскільки зайнята доглядом за донькою, та займається роботою на дому. Крім того, батько має більший вплив та авторитет на сина. Вважала, що подальше спільне життя, як подружжя суперечить її інтересам та інтересам їх дітей, які були свідками постійних сварок та суперечок між ними. Крім того, і сам відповідач не бажає зберегти шлюб, і згоден на розірвання шлюбу. Питання про поділ спільного майна подружжя буде вирішено в добровільному порядку. Просила: розірвати шлюб між нею та [PERSON], що зареєстрований 27.05.2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №590; після розірвання шлюбу малолітнього сина - [PERSON], [INFO], залишити проживати з [PERSON], малолітню доньку - [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею; витрати по розірванню шлюбу покласти на обох сторін порівну. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належно повідомленою про місце, день та годину слухання справи, в адресованій суду заяві просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, на примирення не згідна. Після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, в адресованій суду заяві просив справу розглядати за його відсутності, позов визнає повністю, на примирення не погоджується. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.05.2006 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №590, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 27.05.2006 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище [PERSON]. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серія [NUMBER] від 14.02.2007 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції та серія [NUMBER] від 25.09.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз'яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, разом не проживають з вересня 2014 року, спільного господарства не ведуть, на примирення не згідні, а отже ї їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, їх сім'я розпалась остаточно, а тому вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] надалі іменуватись шлюбним прізвищем [PERSON]. Вирішуючи питання про залишення малолітнього сина - [PERSON], [INFO] проживати з [PERSON], а малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] проживати з [PERSON] суд вважає доцільним у задоволенні цієї вимоги відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Крім того, спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються органом опіки та піклування за заявою батька, матері дитини, як визначено ст.158 СК України. Суд роз'яснює, що спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються судом у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ст.159 СК України). З позову вбачається, що спору про участь батьків у вихованні дітей між сторонами немає, і органом опіки та піклування не вирішувався. Вимога щодо визначення місця проживання дітей перед судом не ставиться. Крім того суд вважає, що в задоволенні вимоги про покладення на обох сторін витрат по розірванню шлюбу необхідно відмовити, оскільки вказані витрати не відносяться до судових витрат і сторони при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу сплачують їх самостійно. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами. На підставі ст.ст.110, 112-114, 157 СК України,

Outcome: partial