Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Ротмистрівської сільської ради Смілянського району про визнання права власності на спадщину посилаючись на те, що 31 березня 1992 року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з будинковолодіння № 25 по вул.. Артема в с. Ротмистрівка, Смілянського району, Черкаської області. Після його смерті спадщину прийняла його донька [PERSON] В нотаріальному оформленні права на спадщину позивачу було відмовлено у звязку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на будинковолодіння. Позивач в судове засідання не зявилась, але до суду надійшла заява від представника позивача за довіреністю, [PERSON], яка просила провести розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав наведених у позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але до суду надійшла заява від Ротмистрівської сільської ради Смілянського району про визнання позову та розгляд справи у відсутність їх представника. Відповідно до ст.206 ЦПК України наслідком визнання відповідачем позову є ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену письмово, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31 березня 1992 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії ІІ СР № 410791 від 31 березня 1992 року (а.с.17). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з: будинковолодіння № 25 по вул.. Артема в с. Ротмистрівка, Смілянського району, Черкаської області. Судом встановлено і це обєктивно підтверджується копією посвідки про народження (а.с.13), копією свідоцтва про народження (а.с.15) та копією свідоцтва про шлюб (а.с.14) (що підтверджує зміну прізвища позивача), що позивач [PERSON] є донькою померлого 31 березня 1992 року [PERSON], а відтак вона є спадкоємцем першої черги. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК України (1963 р.), що діяв на момент відкриття спадщини на момент смерті [PERSON], оскільки позивач проживала зі спадкодавцем однією сімєю, вступила в управління та користування спадковим майном, вважається такою, що прийняла спадщину належним чином. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступ в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] вступила в право користування та володіння спадковим майном після смерті свого батька [PERSON] Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкодавцеві з часу відкриття. Отже, фактично з моменту смерті [PERSON] його донька [PERSON] позивач по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За правилом ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до відповіді Смілянської державної нотаріальної контри № 2142/01-16 від 1 грудня 2017 року з заявами про прийняття чи відмову від спадщини після смерті [PERSON] державного нотаріуса ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Як вбачається з копії заповіту (а.с.12) від 2 листопада 1988 року, посвідченого секретарем виконкому Ротмистрівської сільської ради [PERSON] заповів будинковолодіння № 25 по вул.. Арема, в с. Ротмистрівка, Смілянського району, Черкаської області [PERSON] позивачу по справі та [PERSON], яка відповідно до заяви, завіреної нотаріусом нотаріального округу міста Вороніж Вороніжської області від 13 вересня 2017 року (а.с.22) відмовилась від своєї частки спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] Таким чином судом встановлено, і підтверджується дослідженими доказами, що [PERSON], яка згідно заповіту є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] фактично проживала разом з ним, та не зверталась до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. З огляду на ці обставини суд вважає, що у такий спосіб [PERSON] прийняла спадщину та набула право власності на будинковолодіння № 25 по вул.. Артема, в с. Ротмістрівка, Смілянського району Черкаської області. Померлий [PERSON] був власником будинковолодіння, яке є предметом спору, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 2 грудня 1968 року (а.с.18) та копією довідки виконкому Ротмістрівської сільської ради Смілянського району № 349 від 4 вересня 2017 року (а.с.23). Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засідання встановлено, що оригінал правовстановлюючого документу на будинковолодіння було втрачено, а тому нотаріус відмовляє позивачу у визнанні за нею права власності на спадкове майно. З метою усунення обставини, яка перешкоджає оформленню права власності на спадкове майно, суд вважає, що за [PERSON] належить визнати право власності на будинковолодіння № 25 по вул. Артема, в с. Ротмістрівка, Смілянського району, Черкаської області. На підставі ст. 549 ЦК 1960 року (який діяв на момет смерті спадкодавця), ст. 392, 1261, 1268, 1273 ЦК України,

Outcome: approved