Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що на підставі підробленого документу, між сторонами 20.04.2016 року було укладено фіктивний шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чечельницького районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №5. Дітей у сторін від шлюбу немає. Позивач вказує, що фактично із відповідачем ніяких стосунків не мала, реально у шлюбних відносинах з ним жодного дня не перебувала, бачила його один раз у житті, шлюб існує формально, що перешкоджає її намірам створити повноцінну сім`ю, а тому просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Ухвалою суду від 30.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась, надала письмову заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечила проти винесення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Враховуючи зазначене, суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. \~ \~ \~ \~Як вбачається із свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого повторно 03.09.2020 року, 20.04.2016 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чечельницького районного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.22). Дітей від шлюбу сторони не мають. Сторони не підтримують подружніх відносин, сім`я фактично розпалася, шлюб існує формально. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати подружжя проживати разом, цікавитися їх приватним життям, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків, а надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду (ВС/КЦС, № 761/33261/16-ц, 26.11.18). Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Примушування до збереження шлюбних відносин не допускається. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення для справи. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст. 137 та 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу та сума сплаченого судового збору. Враховуючи те, що позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано квитанцію від 15.12.2020 року, відповідно до якої остання сплатила за послуги правничої допомоги в сумі одна тисяча гривень, заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення саме в сумі одна тисяча гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved