Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд: зобовязати відповідача [PERSON] усунути та не чинити перешкод у користуванні належною її на праві приватної власності 1/2 квартири [ADDRESS] шляхом передачі ключів до вхідних дверей у квартиру та заборонити самостійно проводити заміну і встановлення замків на вхідних дверях без її згоди; заборонити [PERSON] без згоди [PERSON] вселяти у квартиру сторонніх осіб та надавати їм право проживання у квартирі; встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою №26, будинку №8 по вул. Короленка в м. Броди, закріпивши за [PERSON] право користуваня кімнатою. Площею 14 кв.м., а [PERSON] залишити у користуванні кімнату площею 9,4кв.м., решту загальної площі квартири (коридор, ванна, туалет та кухня) залишити у спільному користуванні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на такі обставини: [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Бродівського районного суду. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей сина (2009 р.н.) та доньку (2012 р.н.) Під час шлюбу вони придбали квартиру за адресою м. Броди вул. Короленка 8/26, яка після розлучення була поділена між ними по 1/2 частці кожному. Але, незважаючи на рішення суду, відповідач перешкоджає позивачу користуватись належним на праві приватної власності майном. На квартирі відповідач змінив замок, ключ від вхідних дверей не дає, дверей не відчиняє. Добровільно пустити її в квартиру та визначити із нею порядок користування кімнатами відповідач відмовляється і через його неправомірні дії вона не має можливості користуватися своєю власністю. Вона зверталася до відділу поліції Бродівського району, на що отримала відповідь про вирішення суперечок подібного характеру у судовому порядку. Так як домовитись з відповідачем про порядок користування квартирою неможливо та відповідач демонструє явну неможливість спільного проживання, вона змушена звернутись де суду за захистом порушених прав з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування. Позивач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, і не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. В той же час, відповідачем 28.02.2017р. було подано письмове заперечення, в якому він пояснив, що рішенням Бродівського районного суду від 29.06.2016 року житлова квартира по вул. Короленка, 8/26 , м. Броди Львівської області була поділена між Відповідачем та Позивачкою порівну, тобто 1/2 частка квартири кожному. [PERSON] не заперечує проти того, що 1/2 частка квартири Позивачки є її приватною власністю. Однак, твердження Позивачки про те, що він перешкоджає їй в користуванні даною квартирою є хибним. Інформація про те, що відповідач нібито поміняв замок у квартирі та не дає позивачці ключі від неї є недостовірною. Після розлучення, та у відсутності відповідача, [PERSON] самовільно вийняла серцевину із вхідних дверей спірної квартири, забрала свої особисті речі та залишила квартиру відчиненою. Після чого, [PERSON] був змушений поставити новий замок для того щоб зачинялись вхідні двері. Крім того, з позивачкою він спілкується у соціальній мережі «Однокласники», і він неодноразово їй говорив та писав, що добровільно дасть їй ключі від квартири, коли повернеться із-за кордону, або хай забере у його родичів. [PERSON] на даний час має нову сімю та дитину, планують з дружиною ще народити дітей, тому їм для спільного проживання необхідна також більша кімната. У відповідача на відміну від позивачки іншого житла не має. Звинувачення позивачки у його сторону нічим не підтверджується. Також, позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, оскільки [PERSON] робить припущення про те, які можуть бути майбутні дії відповідача та дає їм оцінку. У звязку із неявкою відповідача [PERSON] у судове засідання, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, враховуючи, що позивач не заперечив проти такого, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відповідності до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши пояснення сторін та позивача, повно та всебічно дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають частковому задоволенню з огляду на такі міркування. Судом встановлено, що за час подружнього життя [PERSON] та [PERSON] було придбано квартиру №26 в будинку №8, що знаходиться по вул. Короленка в місті Броди Львівської області, що підтверджується рішенням Бродівського районного суду від 29.06.2016р. справа №439/75/16-ц про поділ спільного нажитого в шлюбі майна (а.с.8). А також право власності на 1/2 частку даної квартири зареєстровано за [PERSON], що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.08.2016р. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до рішення Бродівського районного суду Львівської області від 29.06.2016, яким було поділено спільне майно подружжя із визначенням часток, квартира №26 в будинку №8, що знаходиться по вул. Короленка в місті Броди Львівської області, перебуває на праві спільної часткової власності у сторін [PERSON] та [PERSON] Частка кожного становить 1/2. \~Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. ст. 319, 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Здійснення права власності може бути обмежено або припинено виключно у випадках і в порядку встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. [PERSON], як співвласник даної квартири, має право на користування нею. Як встановлено судом, і вказана обставина визнається відповідачем, [PERSON] доступу до спірної квартири не має, оскільки відповідачем [PERSON] були замінені замки від вхідних дверей і ключів від таких замків у [PERSON] немає. Тим самим, у [PERSON] створені перешкоди зі сторони [PERSON] у користуванні житловою квартирою, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з правовом висновком Верховного Суду України у постанові від 3 квітня 2013 р. у справі N 6-12цс13 норма ст. 358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об'єкт самостійної власності кожного з них. Питання про виділ в натурі частки позивача із спільного майна перед судом не заявлялося. Як встановлено судом, між сторонами немає згоди щодо порядку користування приміщеннями житлової квартири, яка перебуває у їхній спільній частковій власності. Як встановлено, спірна житлова квартира загальною площею 42кв.м., складається із двох житлових кімнат площею 14 кв.м. та 9,4кв.м. відповідно, а також із коридору (6,8 кв.м.), кухні (6,0 кв.м.), ванної кімнати ( 2,7кв.м.) вбиральні (1,3 кв.м.) Враховуючи, що на утриманні [PERSON] перебувають двоє малолітніх дітей. які проживають разом із нею, суд вважає за необхідне виділити у користування [PERSON] більшу за площею кімнату (14кв.м.), а відповідачу [PERSON] кімнату площею 9,4кв.м. Допоміжні приміщення кухню, ванну, вбиральню, коридор, залишити в спільному користуванні співвласників. Заявлену позовну вимогу щодо заборонити [PERSON] без згоди [PERSON] вселяти у квартиру сторонніх осіб та надавати їм право проживання у квартирі, суд вважає безпідставною, оскільки таке обмеження суперечитиме змісту ст. 383 ЦК України, відповідно до якого, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Вказаною нормою, а також нормами чинного законодавства передбачено можливість використання співвласником житлової квартири для проживання будь-яких осіб, відповідно до його волі, та не передбачено необхідності узгодження з іншими співвласниками можливості проживання у такій квартирі осіб, які визначені одним із співвласників.

Outcome: partial