Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до ТзОВ «Просто позика» про відшкодування моральної шкоди. У своєму позові посилається на те, що 04 травня 2016 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого їй було надано в кредит грошові кошти в сумі 4000 гривень у строк на 28 тижнів під 275% річних. Кредитні кошти нею повернуті в повному обсязі, що підтверджується актом про надання фінансових послуг. У вересня 2016 року на будинках по [ADDRESS] вона помітила розклеєні листівки з її фото, адресою проживання, засобами зв`язку та написами про те, що вона шахрайка та не повертає кредити. Стверджує, що це є неправдива інформація, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, завдає їй душевних страждань, та просить у відшкодування завданої їй моральної шкоди стягнути з відповідача на її користь 5000 гривень. В судове засідання позивач не з`явилась, її представник [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовільнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТзОВ «Просто позика» у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, повідомлення про причини неявки до суду не надіслав, відзиву на позов не подав. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача, який не з`явився. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом достовірно встановлено, що між позивачем [PERSON] та ТзОВ «Просто Позика» 04 травня 2016 року було укладено кредитний договір 16/00570, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 4000 гривень, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти Кредитодавцю відповідно до умов договору. Як стверджує позивач у своєму позові кредитні кошти нею сплачені повністю. У вересні 2016 року на будинках по [ADDRESS] позивач виявила розклеєні листівки такого змісту: «Увага шахраї. [PERSON] [ADDRESS] Обережно … … З вами поряд живуть шахраї ……..» та «Дорогі сусіди! Я , [PERSON] [ADDRESS] Я люблю брати кредити та не погашати їх. Я переховуюсь та не відповідаю на телефонні дзвінки кредиторів Допоможіть!!!!!! Мій тел..[NUMBER]» із фотографією позивача. 04 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Рівненського відділу поліції ГУНП із заявою про те, що працівники кредитної спілки нарахували штрафні санкції за невиконання умов договору. Проте проведеною перевіркою встановлено наявність цивільно-правових відносин між сторонами, що є компетенцією суду. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст.3, 28 Конституції України). Відповідно до положень статті 32 Конституції Українин не допускається збирання, зберігання, використання і поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди; кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої інформації. Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь - якими засобами не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Суд вважає, що розклеюванням листівок у громадських місцях відповідач без згоди позивача здійснила поширення інформації про місце проживання позивача та засоби зв`язку, що утворює склад правопорушення та є підставою для відшкодування завданої цим моральної шкоди. Положеннями норми ч.1 ст.297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності їх діянь загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових,службових, громадських чи інших обовязків. Згідно ст.275 ЦК України, особа має право на захист свого немайнового права від протиправних посягань з боку інших осіб. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Як роз`яснено у п.п.15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи №1 від 27.02.2009 року при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення інших дій (порушення принципів моралі, загальних правил співжиття тощо), яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації (п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи №1 від 27.02.2009 року. У даному випадку висловлювання відповідача про позивача як шахрая породжує не лише негативне сприйняття суспільством її як людини, але й негативну оцінку і її людських якостей. Також судом встановлено, що відповідачі розповсюдили недостовірну інформацію значній кількості осіб. Крім того, за змістом ч.1 ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд погоджується з доводами позивача і вважає доведеним завдання їй неправомірними діями відповідача моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, повязаних із поширенням конфіденційної інформації про позивача, а також приниженням її гідності та честі поширенням неправдивої інформації. Вирішуючи питання грошового відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди суд враховує характер вчиненого відповідачем правопорушення та спосіб поширення образливої інформації, глибину й тривалість завданих душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості вважає достатньою сатисфакцією стягнення з відповідача 2000 грн. За таких обставин, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved