Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що з 05 вересня 2015 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Їх шлюб був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Буринського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 81. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою, і з цього приводу спору між сторонами не заявлено. Подружнє життя у них з відповідачем не склалося з причин непорозуміння одне одного, різними поглядами на сімейні відносини та обов'язки, у зв'язку з чим вони останнім часом не проживають разом та не підтримують відносини між собою, внаслідок чого їх сім'я перестала існувати, а тому позивачка вважає, що сім'я розпалась повністю, на примирення не згодна та просить розірвати з відповідачем шлюб. У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, пояснила, що з липня 2016 року вони з відповідачем не проживають однією сім'єю, з цього часу стали проживати окремо один від одного, на примирення не згодна, просить шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]», та стягнути з відповідача судовий збір. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, на примирення не згоден, також пояснив, що з липня 2016 року вони з позивачкою не проживають однією сім'єю, донька мешкає з позивачкою. Заперечував проти стягнення з нього судового збору. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 05 вересня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою (а.с.4-5). З липня 2016 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не створили міцної, дружньої сім'ї, на примирення не згодні, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] (прізвище до шлюбу - [PERSON]) після розірвання шлюбу просить залишити їй дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них та малолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати та залишити дошлюбне прізвище позивачці - «[PERSON]». Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони пронесені нею та документально підтверджені судові витрати. Діючим законодавством не передбачено будь-яких виключень із вищевказаної норми права щодо стягнення судового збору по тій чи іншій категорії справ, зокрема, у справах про розірвання шлюбу, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки повернення витрат на оплату судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved