Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом шляхом виселення з квартири [ADDRESS]. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 01.11.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 632, є власником квартири [ADDRESS], до якої потрапити не може через дії відповідача змінив замки на вхідних дверях, не впускає в житло. Вказує, що незадовго до купівлі квартири [PERSON] вселився до колишньої власниці квартири в якості співмешканця, хоч вона була проти цього. Зазначає, що квартира потрібна для власного проживання її та членів сім»ї і оскільки право проживання відповідача було похідним від права власності колишнього власника квартири, то будь-яких правовідносин з відповідачем щодо спірного житла не має бажання продовжувати. Оскільки відповідач створює перешкоди у здійснені права власності, то відповідно до ст.ст.317,319,321,383,391 ЦК України просить захистити право власності шляхом виселення з неї відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і до викладеного в позовній заяві доповнив, що про укладення договору купівлі-продажу квартири відповідач знав ще до смерті продавця, яка була єдиним власником житла і єдиною особою, що мала право на користування і розпорядження спірною квартирою. Зазначив, що з приводу перешкод у користуванні квартирою позивач зверталась до поліції. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав повністю і суду пояснив, що померла 29.12.2016 року продавець квартири [PERSON] і відповідач проживали однією сім»єю, разом за спільні кошти купували спірну квартиру і в ній проживали до смерті [PERSON], а [PERSON] продовжує там проживати. Не заперечував, що [PERSON] зареєстрований в [INFO], але будинок там непридатний для постійного проживання, використовували його разом з померлою як дачу. Зазначив, що позивач є сторонньою особою як для відповідача, так і для померлої [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] донька відповідача суду пояснила, що батько з померлою [PERSON] жили однією сім»єю, в 2002 році як подружжя купували для себе житло за спільні кошти, допомагала їм обирати цю квартиру, до цього вони разом проживали в [PERSON]. Вказала, що в жовтні 2016 року вперше в лікарні, де перебувала на стаціонарному лікуванні [PERSON] при її відвідуванні, побачила незнайому жінку, яка в подальшому неодноразово приходила до померлої. Зазначила, що про укладення договору купівлі-продажу спірної квартири дізналась 07 листопада 2016 року, хто здійснювавв поховання [PERSON] не знає, але вважає, що батько має право на спірне житло. Доповнила, що відповідач перебував у шлюбі до 1997 року, коли мати померла. Вислухавши представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи: інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.4), довідку адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернігівській області (а.с.17), виписки-епікрізи з історії хвороби [PERSON] і [PERSON] (а.с.24,25), направлення [PERSON] на обстеження (а.с.26), ксерокопії перших сторінок амбуларних карток [PERSON] і [PERSON] (а.с.27,28), копю посвідчення ветерана війни-учасника війни [PERSON] (а.с.29), копія договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2016 року (а.с.30-31), довідку ОЖБК № 3083 від 19.09.2016 року (а.с.32), суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсягу. При цьому суд виходить з наступного: Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2016 року, укладеного між нею та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] , зареєстрованому в реєстрі за № 632 є власником квартири [ADDRESS] (а.с.4, 30-31). На даний час у вказаній квартирі проживає відповідач [PERSON], який в ній не зареєстрований, зареєстроване постійне місце проживання якого - смт Короп Чернігівської області (а.с.17), що учасниками судового розгляду не оспорюється і підтверджується показами допитаного свідка [PERSON] Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] має право на користування спірною квартирою жодним доказом не підтверджені, покази свідка в цій частині суд не приймає до уваги, оскільки вони не є визначальними правового статусу відповідача в спірному житлі, в цій квартирі [PERSON] (продавець за договором купівлі-продажу) була зареєстрована сама, на час укладення договору у шлюбі не перебувала, право інших осіб, в тому числі і [PERSON] на користування цією квартирою не оформлене і належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України, стороною відповідача, не доведено. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України -використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб, здійснювати ремонт і зміни в квартирі; зміст права власності розкрито в статтях 317 і 319 ЦК України право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. При цьому обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав і в порядку, передбачених законом (ст.321 ЦК України). Оскільки [PERSON] на даний час є власником квартири [ADDRESS], але здійснювати право власності, в розумінні ст.317 ЦК України в повному обсягу не може, через існуючи з боку [PERSON] перешкоди, а тому відповідно до ст.ст. 16, 383, 391 ЦК України її порушене право підлягає захисту заявленим способом, який є адекватним змісту цього права і враховує характер порушення - усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-92цс15 і не суперечить п.33, п.35 постанови № 5 Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову пркатику в справах про захист права власності та інших речових прав». Проаналізувавши і дослідивши всі надані сторонами докази в їх сукупності із фактичними обставинами даної справи, заявленими підставами позову і правовими нормами, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] (негаторний позов) підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору (а.с.2). На підставі наведеного,

Outcome: approved