Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 28 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позов обґрунтований наступними обставинами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Позивач вказує, що наразі не працює, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області і отримує пенсію за вислугу років у розмірі 3466,65 гривень. Цих коштів не вистачає для придбання сину продуктів харчування, одягу, шкільного приладдя та оплату комунальних коштів. Зазначає, що спільний з відповідачем син потребує постійного лікування, тому як перебуває на обліку у КНП «ДМП» №7. Натомість відповідач не бажає надавати матеріальної допомоги на утримання дитини. 17 жовтня 2019 року у відкритому підготовчому судовому засіданні представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів, адже про існування заочного рішення Малиновського районного суду від 06 жовтня 2014 року про стягнення з нього аліментів не знав. Крім того, коли відповідач дізнався про існування вищевказаного рішення, перерахував на користь позивача грошові кошти у розмірі 3000 гривень. Зазначив, що правовідносини стосовно стягнення аліментів, у цій справі, мають регулюватися законодавством, що діяло на момент первісного звернення з позовною заявою, тобто 28 липня 2014 року. На думку представника відповідача, позивач ввів суд в оману щодо місця проживання відповідача задля отримання заочного рішення, яке наразі скасовано. Додатково зазначив, що відповідно до норм СК України аліменти за минулий час можуть присуджуватись не більше як за три роки, проте фактично позивач вимагає стягнути аліменти більш ніж за 5 років. Таким чином просив суд частково задовольнити позовні вимоги шляхом зменшення розміру аліментів та періоду їх призначення. 21 жовтня 2019 року позивачем надано відповідь на відзив. Обґрунтовуючи заперечення, викладені у відзиві [PERSON] зазначила, що доводи сторони відповідача про те, що повивач начебто ввела суд в оману стосовно місця проживання відповідача є безпідставними, адже зареєстрованого місця проживання на момент ухвалення заочного рішення у відповідача не було. Щодо тверджень про відмову в прийнятті від відповідача коштів на утримання\~дитини зазначила, що вони не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами. Підтвердила, що одноразово отримала від відповідача грошові кошти розмірі 3000 гривень, проте більше ніякої допомоги чи коштів не отримувала. Зазначила, що позов про стягнення аліментів був пред`явлений 28 липня 2014 року, проте згодом був змінений, таким чином, аліменти стягуються з моменту подачі первинного позову. У даному випадку посилання відповідача на норми СК України щодо стягнення аліментів за минулий час є помилковими, тому як це не є аліментами за минулий час. Після скасування заочного рішення судом розглядається той же позов з внесеними змінами. У відкритому судовому засіданні, позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача у відкритому судовому засіданні просила позов задовольнити частково. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони\~\~виникли в зв`язку із обов`язком батьків\~утримувати дитину, а тому регулюються\~Главою 15 СК України. Судом встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 06 жовтня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (тисяча) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 28 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2019 року вищевказане судове рішення скасовано. 26 вересня 2019 року позивачем подано нову позовну заяву зі зміненим предметом позову. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Другим відділом РАЦС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 971. Малолітній [PERSON] проживає разом із позивачем, знаходиться на її утриманні. Встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивач просить стягнути з нього аліменти для забезпечення достатнього рівня життя та розвитку дитини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення . Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З наданих відповідачем доказів встановлено, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом ДРАЦС у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 402 (а.с. 112). Встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення Серії [NUMBER] (а.с. 116). Крім того, відповідач вказує, що разом із дружиною зареєстрований та проживає у своєї тещі, яка також є інвалідом ІІ групи (а.с. 117). Таким чином позивач стверджує, що він опікується та надає допомогу по утриманні двом інвалідам ІІ групи. Вирішуючи спір, суд не приймає до уваги вищевказані доводи відповідача, адже відповідачем не надано жодних доказів, на підтвердження того, що вказані особи перебувають на його утриманні. Крім того, відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказані особи отримують пенсію по інвалідності. Також суд критично ставиться до наданої відповідачем копії сторінок трудової книжки, як на підтвердження відсутності працевлаштування, адже з наданих копій не можливо встановити чи дійсно відповідач ніде офіційно не працював з 2003 року, при тому, що відповідач заявив, що вказана трудова книжка ним особисто знищена. Суду також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач за станом здоров`я, чи з інших об`єктивних причин не може працевлаштуватись та матеріально забезпечувати сина, сплачуючи аліменти на його утримання. В матеріалах справи наявна довідка Одеського МЗЦ, з якої вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку як шукаючий роботу в Одеському МЗЦ (Одеському регіоні) з 28 листопада 2019 року (а.с.149). Разом з цим, суд звертає увагу на те, що відповідач звернувся до Центру зайнятості лише 28 листопада 2019 року, а не у 2003 році з моменту звільнення з останнього офіційного місця роботи. Суд погоджується з доводами позивача, про те що позов про стягнення аліментів був пред`явлений 28 липня 2014 року, проте згодом був змінений, таким чином, аліменти підлягають стягненою з моменту подачі первинного позову. У даному випадку посилання відповідача на норми СК України щодо стягнення аліментів за минулий час є помилковими. Після скасування заочного рішення, судом розглядається первісний позов від 28 липня 2014 року зі зміненим розміром позовних вимог, відповідно до ч. 3 ст. 49 УПК України. Щодо розміру стягнення аліментів суд зазначає наступне. Встановлено, що на час ухвалення заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 06 жовтня 2014 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину був встановлений у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 08\~липня 2017\~року набув\~чинності Закон\~України «Про\~внесення змін\~до деяких\~законодавчих актів\~України щодо\~посилення захисту\~права дитини\~на належне\~утримання шляхом\~вдосконалення порядку\~стягнення аліментів»,\~відповідно до\~якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, та вважає, що збільшення мінімального розміру стягнення аліментів з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку можливе з 08 липня 2017 року. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» визначено, що у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відповідачем\~не надано\~жодних доказів\~щодо своєї\~непрацездатності,\~та будь-яких\~доказів на\~підтвердження наявності\~у відповідача інших\~дітей,\~перебуванні на\~його утриманні\~непрацездатних дружини,\~батьків тощо, то він може платити аліменти на утримання сина у розмірі ј від його заробітку (доходу). Враховуючи викладене\~вище,\~суд доходить\~висновку про\~те,\~що позовні\~вимоги [PERSON] про стягнення аліментів належить частково задовольнити, та аліменти підлягають стягненню у розмірі ј від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати\~від дня\~пред`явлення позову\~до суду,\~тобто з\~28\~липня 2014\~року до 07 липня 2017 року, а з 08 липня 2017 року у розмірі ј від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір по справі складає 243,60 гривень, який підлягає стягненню, з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial