Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27 серпня 2002 року. Другим співвласником квартири є її батько [PERSON] . Відповідач [PERSON] - її колишній чоловік, який не проживає в квартирі з лютого 2018 року. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, з яким вони офіційно розлучились в травні 2019 року. При цьому, разом не проживають з весни 2018 року. Більше року тому відповідач забрав свої речі та виїхав з міста. Де на даний час проживає відповідач їй не відомо. За весь цей час вони жодного разу не бачились, ніяким чином не спілкувались. Свій від`їзд відповідач пояснив їй тим, що не бажає більше бачитись з нею. У них з відповідачем є спільний син, який спілкується з батьком по телефону. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є співвласником квартири [ADDRESS] , однак в ній не зареєстрований та не проживає. Проживає в с. Войнівка Олександрійського району. Позивач [PERSON] є його рідною дочкою, а відповідач - колишнім чоловіком останньої. Більше року тому відповідач забрав свої речі, і ті, які були в квартирі, і ті, які були в нього, [PERSON] , вдома в с. Войнівка, та змінив місце проживання. Де проживає на даний час відповідач йому не відомо. Заслухавши в ступне слово учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Позивач є співвласником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 серпня 2002 року, іншим співвласником квартири є [PERSON] . В зазначеній квартирі, як член сім`ї позивача, зареєстровані син [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] . На підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України), а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Наведене свідчить, що задоволення позову про позбавлення особи права користування жилим приміщенням можливе лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або члена сім`ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на те причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання понад встановлений законодавством термін. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16. Відповідно до акту, складеного житловим органом за участю сусідів встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований, але не проживає з лютого 2018 року за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15,16). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою проживає з 1977 року. Вони з позивачем [PERSON] є сусідами, знає останню фактично з самого її народження. Також вона знала і чоловіка позивача - [PERSON] . Починаючи з минулого року, а може й більше, вона жодного разу не бачила [PERSON] Раніше вона бачила як [PERSON] в один і той самий час ходив на роботу, при цьому, практично завжди він вів сина до дитячого садка, а потім перестав ходити. Зараз з сином гуляє [PERSON] , вона ж зустрічає його й з гуртка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що близько шести років її родина товаришує з родинною [PERSON] . Ще на початку літа 2018 року вони їздили разом родинами на відпочинок на море, при цьому вже тоді відносини між [PERSON] та [PERSON] були напруженими, а приблизно з середини літа того ж року сторони разом не проживають. Їй про це відомо особисто, оскільки двічі на тиждень вона водить свою дитини на заняття до репетитора, який проживає в тому ж будинку де й позивач, і ті дві години, які йде заняття, вона проводить у квартирі [PERSON] Після того як сторони розійшлись, вона ще бачила якось [PERSON] в квартирі у позивача, він приходив забирав свої речі. Більше вона не бачила відповідача ні в квартирі позивача, ні навіть в місті. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідач визнанню таким, що втратив право користування житлом -квартирою [ADDRESS] . На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягав та просив не стягувати судовий збір з відповідача. На підставі ст. ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved