Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Червонопрапорної сільської ради Генічеського району Херсонської області, в якому просила поновити її на посаді прибиральниці в Червонопрапорній сільській раді; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобовязати відповідача відшкодувати спричинену моральну шкоду у розмірі 2\~000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з грудня 2009р. переведена на посаду прибиральниці службових приміщень Червонопрапорної сільської ради, а саме Семихатського сільського клубу. 01 квітня 2015р. розпорядженням №8 позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення не законним з тих підстав, що з наказом про звільнення її ознайомлено не було, копія наказу не видавалась; вона має переважне право на залишення на роботі, оскільки має більший стаж роботи та має на утриманні неповнолітніх дітей. Зазначає, що оскільки відповідач порушив вимоги діючого трудового законодавства, допустив безпідставне її звільнення, тому просить поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, та спричинену моральну шкоду у розмірі 2000 грн. У судовому засіданні позивач подала заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині поновлення на роботі, оскільки більше не має наміру вступати у трудові відносини з відповідачем. Зазначила, що оскільки про звільнення її повідомлено не було, вона продовжувала виходити на роботу ще півтора місяці, тому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з квітня по середину травня 2015р., та спричинену моральну шкоду у розмірі 2000грн. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, зазначила, що звільнення позивача відбулось у суворій відповідності до вимог діючого трудового законодавства України. Звільнення працівників відбулось вимушено, у звязку з відсутністю належного фінансування Червонопрапорної сільської ради. Копію наказу про звільнення нею особисто було передано завідувачу Семихатського сільського клубу для ознайомлення та вручення позивачу. Проте що позивач з квітня по середину травня 2015р. виходила на роботу їй про це відомо не було. Просила у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані сторонами докази, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що згідно розпорядження №Р-25/03 від 27 грудня 2009р. [PERSON] була прийнята на посаду прибиральника службових приміщень по переводу з районного відділу культури в Семихатський сільський клуб Червонопрапорної сільської ради. 02 лютого 2015р. сільським головою Червонопрапорної сільської ради [PERSON] винесено розпорядження №3 «Про попередження про можливе наступне скорочення та зміну істотних умов праці». Даним розпорядженням попереджались усі працівники бюджетних установ ради про можливе наступне скорочення та зміну істотних умов праці з 01 квітня 2015р. Дане розпорядження було доведено до відома усіх працівників,в тому числі і [PERSON], яка у судовому засіданні підтвердила факт ознайомлення з ним у лютому 2015р. 23 березня 2015р. Червонопрапорна сільська рада на засіданні XXXVII сесії VI скликання прийнято рішення №247, яким вирішено: скоротити по Семихатському сільському клубу 0,5 ставки завідувача, 1 ставку прибиральника службових приміщень. Згідно п.3 вказане рішення набирало чинності з 01 квітня 2015р. Крім того, по Червонопрапорному будинку культури також була скорочена посада прибиральниці. Розпорядження голови Червонопрапорної сільської ради [PERSON] за №8 від 01 квітня 2015р. «Про звільнення з роботи» звільнено прибиральницю службових приміщень Семихатського сільського клубу [PERSON] з 01 квітня 2015р. по скороченню штатів, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Також, 01 квітня 2015р. сільським головою Червонопрапорної сільської ради [PERSON] затверджено новий штатний розпис, згідно якого у Червонопрапорному будинку культури та Семихатському сільському клубі було введено посади «робітник». 01 квітня 2015р. у трудовій книжці [PERSON] зроблено запис №4 про звільнення її з посади по скороченню штатів, та проведено розрахунок. Трудова книжка була направлена на адресу [PERSON] засобами поштового звязку, та отримана нею 20 червня 2015р. Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2015р. позовну вимогу [PERSON] в частині поновлення на роботі залишено без розгляду. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. У відповідності до положень п. 1. ч. 1 ст. 40 КЗпП\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За правилами\~ст. 42 КЗпП України\~при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Згідно з\~ст. 49-2 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Судом встановлено, що внаслідок зменшення фінансування Червонопрапорної сільської ради, головою сільської ради [PERSON] було прийнято розпорядження «Про попередження про можливе наступне скорочення та зміну істотних умов праці». Рішенням сесії Червонопрапорної сільської ради від 23 березня 2015р. «Про скорочення штатних одиниць», скорочено усі посади прибиральниць. На думку суду, позивач належним чином за два місяці була попереджена про звільнення із займаної посади та відсутність вакантних посад, які можуть бути їй запропоновані роботодавцем. Із долучених до матеріалів справи штатних розписів відповідача вбачається, що станом на\~\~01 квітня 2015 р., де працювала позивач, вакантні посади були відсутні. На основі з'ясованих обставин справи, суд дійшов висновку, що звільнення позивача за п. 1\~ст. 40 КЗпП України\~відбулося з дотриманням вимог чинного трудового законодавства України, відповідачем дійсно було здійснене скорочення штату працівників, що підтверджується його штатним розписом, де відсутні вакантні посади, переведення позивача на іншу посаду неможливе. Відповідно до частин 1, 2 та 5\~ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Положеннями\~ст. 116 КЗпП України\~визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є компенсацією працівникові в разі вирішення трудового спору на його користь при незаконному звільненні.\~\~ Отже, враховуючи те, що позовні вимоги в частині поновлення на роботі залишені без розгляду, тому позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та спричиненої моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від первісної вимоги. Крім того, суд зазначає, що позивач ставлячи вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при незаконному звільненні, фактично обґрунтовувала її тим, що з квітня по середину травня 2015р. продовжувала перебувати у трудових відносинах з відповідачем, а тому має право на отримання заробітної плати. Однак, суд зазначає, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при незаконному звільненні та стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільнені є різними гарантіями захисту прав працівників від неправомірних дій роботодавця. Вони не пов'язані між собою, не залежать одна від одної і як форми відповідальності роботодавця мають різні підстави застосування. Відповідно до ч.1\~ст 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки протягом розгляду справи судом, позивач позовні вимоги не змінювала, суд розглянув справу в межах лише заявлених вимог і прийняв рішення лише за цими вимогами. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі з'ясованих обставин справи, з урахуванням наданих сторонами доказів, досліджених в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження, а тому підлягають залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed