Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, вказавши, що 07.09.2016 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики на суму 5500 доларів США, про що відповідач власноруч 07.09.2016 року написала розписку, відповідно до якої вона надала а відповідач отримала грошові кошти в розмірі 5500 доларів США та зобов'язалася повернути позику 01.02.2017 року. Однак відповідач свої зобовязання по поверненню суми позики не виконала, грошові кошти їй не повернула, у звязку з чим вона вимушена звертатися до суду за захистом своїх прав, зокрема з вимогою про примусове стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 149454,14 грн., з яких 148940,00 грн. сума основного боргу; 514,14 грн. 3% річних від простроченої суми.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], кожний окремо надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] кожний окремо надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, з позовними вимогами згодні та проти не заперечують. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки, складеної 07 вересня 2016 року, [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 5500,00 доларів США зі строком повернення 01.02.2017 року (а.с. 9- розписка). В обумовлений строк, відповідач свої зобовязання не виконала, борг не повернула. Згідно зі ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. \~ Договір позики укладається у письмовій \~формі, \~якщо \~його сума \~не \~менш \~як \~у \~десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На \~підтвердження \~укладення \~договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або \~інший \~документ, який посвідчує \~передання \~йому \~позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] надав позивачу розписку про отримання в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору. Спірні правовідносини регулюються статтями 1046-1049 ЦК України відповідно до положень яких, за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких встановлюється договором. Позичальник повинен повернути гроші в обумовлений договором позики термін. За змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, яка є обов'язковою для судів загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Сума боргу станом на 16.03.2017 р. (із розрахунку 1 долар США = 27,08 грн.) по розписці від 07.09.2016 р. з терміном повернення до 01.02.2017 р. складає 148940 грн. (5500 * 27,08). Нормами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний 3 % річних від простроченої суми. Розрахунок 3% річних проводиться виходячи з наступного: сума боргу * 3% * кількість днів прострочення / 365 днів (кількість днів у році). Сума боргу станом на 16.03.2017 р. (із розрахунку 1 долар США = 27,08 грн.) складає 148940 грн. (5500 * 27,08). Кількість днів прострочення складає з 02.02.2017 року по 16.03.2017 рік - 42 дні. Сума санкцій складає: 148940*3*42:365:100=514,14 грн. Таким чином, сума заборгованості відповідача з урахуванням 3% річних становить 149454,14 грн. Враховуючи викладене суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем грошового зобовязання, тому вимоги позивача щодо стягнення основного боргу та 3% річних підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору в сумі 1494,54 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved