Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась\~до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказує, що [PERSON] є її рідною сестрою, а неповнолітня [PERSON] - племінницею, з якими вона вела спільне господарство. 16 червня 2016 року відповідачі були зареєстровані у будинку, що належить позивачу, а у вересні 2016 року вони виїхали на постійне місце проживання до Росії, де отримати дозвіл на тимчасове проживання та вид на проживання іноземного громадянина. Вказує, що сестра та племінниця мають бажання знятися з реєстрації, проте не можуть приїхати. Факт реєстрації відповідачів у будинку, належному позивачу створює для неї перешкоди в реалізації права на відчуження. У зв`язку із цим, просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник адвокат Калімбет Т.А. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просять суд задовольнити позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явились. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести за відсутністю відповідачів. Вказує, що вона та її неповнолітня донька [PERSON] не мають можливості прибути у судове засідання через віддаленість місця проживання, оскільки наразі проживають у Російській Федерації, м. Усінськ, [ADDRESS] . Так, [PERSON] зазначає, що визнає позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Вказує, що виїхали з будинку позивача ще 27 вересня 2016 року та наразі мешкають у Росії, де вона із донькою отримали вид на проживання іноземного громадянина та містять реєстрацію місця проживання. Представник третьої\~особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області Малецький Я.М. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вказав, що службою наданий висновок, яким вважають можливим визнати малолітню [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Суд, вислухавши позивача та її представника, представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , право власності на яке було набуте нею після смерті батька, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2018 року, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Як вбачається з матеріалів справи 16 червня 2016 року [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у будинку, належному позивачу. Вказане вбачається з відмітки у паспорті громадянки України відповідача [PERSON] , довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданої виконавчим комітетом Новоолексіївської селищної ради № 2768 від 03 червня 2019 року. Факт того, що малолітня [PERSON] [INFO] являється донькою відповідача [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про її народження, серії [NUMBER] , виданого 10 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції Херсонської області, акт. запис № 17. Обставини щодо того, що відповідачі не мешкають у будинку, належному позивачу з 27 вересня 2016 року підтверджуються актом депутата Новоолексіївської селищної ради, а також показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , зі слів яких, відповідачі являються сестрою та племінницею позивача, які три роки тому поїхали на тимчасове проживання до Російської Федерації, де досі мешкають. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] фактично мешкають у Російській Федерації, про що свідчить дозвіл на тимчасове проживання від 27 вересня 2016 року та відмітка у паспорті [PERSON] від 08 листопада 2016 року. 28 вересня 2017 року відповідачу [PERSON] та її доньці видали посвідчення вид на проживання іноземного громадянина, що підтверджується відповідними копіями та письмовими поясненнями самої [PERSON] . Таким чином, [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку, належному позивачу без поважних причин з вересня 2016 року, не цікавляться житловим приміщенням, не приймають ніякої участі в його утриманні. Крім того, відповідач [PERSON] має бажання знятися з місця реєстрації проживання разом зі своєю донькою, проте не мають можливості приїхати через віддаленість місця проживання. У висновку районної державної адміністрації від 02 вересня 2019 року служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації вважає можливим визнати малолітню дитину - [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 405 ЦК України,\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла і законом. Частина 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлює, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. З аналізу ст. 160 СК України виходить, що місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Таким чином, відповідач [PERSON] разом із своєю малолітньою донькою [PERSON] з вересня 2016 року без поважних причин не проживають у жилому будинку, що належить позивачу на праві власності, оскільки поїхали на постійне місце проживання до іншої країни, що підтверджується зібраними у справі доказами. Їх реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, між сторонами\~не існують\~договірні відносини\~з приводу\~користування житлом,враховуючи, що [PERSON] визнає вимоги у повному обсязі та наголошує, що задоволення позову відповідає її інтересам та інтересам її малолітньої дитини, з урахуванням висновку служби у справах дітей, суд прийшов до висновку, що позовна вимога щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщення, є обґрунтованою та підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved