Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 06.06.1998 року позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради за актовим записом № 244. Від шлюбу в подружжя народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних стосунків у зв`язку непримиримими розбіжностями в основних життєвих принципах. Кожний із подружжя має різні погляди на сімейне життя. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі, оскільки сімейні скандали призвели до погіршення стану здоров`я позивачки. На підставі викладеного позивач просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між нею та [PERSON] , який був зареєстрований 06.06.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради за актовим записом № 244. Ухвалою судді від 25.01.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. 15.03. 2019 року дану цивільну справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить розгляд справи провести без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, не повідомив суд про причини неявки. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.1998 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради за актовим записом № 244. Від шлюбу у подружжя народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] ( згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] ). Позивач зазначає, що сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних стосунків у зв`язку непримиримими розбіжностями в основних життєвих принципах. Кожний із подружжя має різні погляди на сімейне життя. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі, оскільки сімейні скандали призвели до погіршення стану здоров`я позивачки. Як вбачається з матеріалів справи стороною відповідача не подано до суду жодних заперечень, відзиву сприводу позову, такий жодного разу не з`явився в судові засідання. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач відзиву на позов не подав. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знаходить. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений ним судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved