Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовна заява мотивована тим, що з початку 2011 року по 2014 рік вона з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від фактичних шлюбних відносин у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 3336. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року (справа №754/5484/18-ц) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 квітня 2018 року, з урахуванням сплачених [PERSON] коштів у період з 27 квітня 2018 року по 16 травня 2019 рік. На виконання вищезазначеного судового рішення, державним виконавцем відкрито виконавче провадження №59510165. Згідно з розрахунком заборгованості за аліментами за період з 27 квітня 2018 року по вересень 2019 року заборгованість відповідача складає 21869 грн. Також зазначала, що при подачі позовної заяви у справі № 754/5484/18 нею не було заявлено вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на її корить на утримання дитини за період з січня 2016 року по квітень 2018 року, який становить 54 000 грн. Ураховуючи викладене, [PERSON] , просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини з січня 2016 року по березень 2018 року у сумі 54 000 грн, пеню за несплату аліментів за 2016 рік у розмірі 54 000 грн, пеню за період несплати аліментів протягом 2016 року (кінцевий строк прострочення 31.03.2018р., оскільки з 27.04.2018р. аліменти зобов`язано сплачувати відповідача судовим наказом у справі 754/5484/18) в розмірі 21869,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просила її задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, доказів про поважність причин своєї неявки суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями. Вислухавши пояснення учасників справи судом встановлено наступне. З початку 2011 року по 2014 рік [PERSON] з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від фактичних шлюбних відносин у сторін у справі народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року (справа №754/5484/18-ц) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 квітня 2018 року, з урахуванням сплачених [PERSON] коштів у період з 27 квітня 2018 року по 16 травня 2019 рік (а.с. 51-54). На виконання вищезазначеного судового рішення, 26 червня 2019 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №754/5484/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 квітня 2018 року, з урахуванням сплачених [PERSON] коштів в період 27.04.2018р. по 16.05.2019р., державним виконавцем відкрито виконавче провадження №59510165. Згідно з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 17 вересня 2019 року, виданого старшим державним виконавцем Черухою О.М., заборгованість по аліментам з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання (17 вересня 2019 року) - відсутня. Загальний розмір заборгованості станом на 17 вересня 2019 рік становить - 22 869 грн (а.с. 10). Із постанови старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві про скасування заходів примусового виконання від 17 квітня 2020 року вбачається, що станом на 17 квітня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] погашена у повному обсязі. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявленіпозовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення аліментів за період з січня 2016 року по квітень 2018 року та пені за несплату аліментів за 2016 рік. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18, провадження №61-14531св19. [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Посилання позивача на те, що вона у січні 2016 року зверталась з позовом до суду про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини, проте за її заявою позов залишено без розгляду є безпідставні з огляду на таке. Як убачається із ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року справа № 754/190/16-ц (а. с. 60), позов [PERSON] про стягнення аліментів залишено без розгляду, у зв`язку з тим, що до початку розгляду справи по суті позивач подала заяву про залишення її позову без розгляду, відповідно до пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції 2004 року). Подання заяви про залишення позову без розгляду не свідчить про ухилення відповідача від сплати аліментів, так як це диспозитивне право позивача, передбачене ЦПК України, яке не містить обмежень у його реалізації. Оскільки позивач не довела належними і допустимими доказами підстави стягнення аліментів з відповідача за період з січня 2016 року по квітень 2018 року, тому вимоги щодо стягнення пені за 2016 рік є безпідставні. Щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів за 2018 рік Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що обов`язок щомісячно сплачувати аліменти покладено на [PERSON] заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року (справа № 672/198/19-ц), яке вступило в законну силу у червні 2019 року, виконавчий лист у справі № 672/ 198/19-ц видано 26 червня 2019 року (а.с. 63), виконавчий лист пред`явлено до виконання 17 вересня 2019 року (а. с. 10). Згідно з розрахунками заборгованості державного виконавця від 28 квітня 2020 року та 01 грудня 2020 року заборгованість згідно вищезазначеного виконавчого листа щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини відсутня. Отже із наданих сторонами доказів вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів до дня пред`явлення виконавчого листа до виконання (17 вересня 2019 року) утворилась не з вини [PERSON] , оскільки останній не був обізнаний про виконання заочного рішення суду, у подальшому сплачував аліменти, що вбачається із матеріалів справи. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ураховуючи наведене та те, що позивачем не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі частини другої статті 191 СК України, що є її процесуальним обов`язком, не надала належних та безспірних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відповідно до 196 СК України, а тому у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити у повному обсязі. На підставі статей 12, 13, 17, 19, 76-81, 83, 89, 141, 235, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed