Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтуванні позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала із відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Із самого народження син проживав з позивачкою, оскільки відповідач створив іншу сім`ю. Після того, як сторони перестали проживати разом однією сім`єю, між ними почали часто виникати сварки. Відповідач коштів на утримання дитини не надавав. Інколи батько забирав сина із дитячого садка, не попередивши про це позивачку, що змушувало її хвилюватися за дитину. Періодично син проживав у батька, однак після зустрічей з ним вів себе агресивно та роздратовано. 29.06.2019 року син пішов до батька, після чого позивачка не могла з ним зв`язатися, оскільки у нього був вимкнений телефон. Пізніше відповідач повідомив їй, що дитина тепер буде проживати з ним. У серпні 2019 року син повернувся жити до матері за її місцем проживання, де створені усі належні умови для його гармонійного розвитку, мати повністю забезпечує сина усім необхідним, піклується про нього та цікавиться його життям. Оскільки відповідач може у будь-який час забрати дитину, не повідомивши про це позивачку та не даючи їй поспілкуватися з дитиною, вона просила визначити місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] за місцем її реєстрації та проживання: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачка просила позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала та пояснила, що на даний час дитина проживає з нею із серпня 2019 року. Періодично, коли вона виїжджала за кордон на роботу, то залишала сина проживати у батька, однак йому більше уваги та піклування приділяла бабуся по лінії батька. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні також підтримав позов та просив його задовольнити, додатково зазначив, що на даний час батько працює за кордоном, однак, коли він повертається до України, може періодично забирати дитину зі школи без попередження, що змушує позивачку хвилюватися, оскільки після цього зв`язок із сином [PERSON] припиняється і мати змушена розшукувати свою дитину. Спілкування батька з дитиною проходить у неприпустимій формі та дитина психологічно краще відчуває себе проживаючи разом із матір`ю. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином через офіційний веб-сайт судової влади України, зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради - Онуфрак І.І. у судовому засіданні пояснила, що комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про доцільність проживання дитини разом із матір`ю, було проведено обстеження умов проживання, а також з`ясовано думку дитини. Вважає, що позов потрібно задовольнити, оскільки проживання Марка разом з матір`ю відповідає його інтересам. У судовому засіданні суд також допитав свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Свідок [PERSON] , яка є знайомою родини, пояснила, що про дитину постійно піклується позивачка. Дитина постійно проживає з матір`ю, однак періодично гостює у батька. Між сторонами існує конфлікт, у ході якого відповідач ображає позивачку та принижує її. Свідок [PERSON] , яка є вчителькою у школі, де навчається дитина, пояснила, що між матір`ю та сином дуже теплі та дружні стосунки. Вона піклується про дитину, слідкує за його зовнішнім виглядом та навчанням, конфліктів між ними ніколи не виникало. Батько у школі з`явився лише 1 раз, коли забирав сина зі школи, дитина після цього не з`являлася на навчання декілька днів. Свідок [PERSON] , яка була класним керівником дитини, пояснила, що у той час, коли дитина проживала разом із батьком, [PERSON] не завжди відвідував школу, натомість, коли дитина проживає з матір`ю, то будь-які проблеми із навчанням відсутні. Марк проживав з батьком у той час, коли мати працювала за кордоном, та дуже чекав її повернення. До навчання сина мати ставиться більш відповідально, аніж батько. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від фактичних шлюбних стосунків мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якого батьком вказаний відповідач (а.с.12). Сторони разом не проживають, на даний час дитина проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2019 року, винесеної старшим державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській \~ \~ \~ \~ області Кравченко Ю.О. на підставі судового наказу, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська, із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення із 04.03.2019 року (а.с.13). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №59094405 заборгованість відповідача станом на 01.07.2019 року становить 5070,00 грн. (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради від 17.04.2015 року №84/1 призначено дні побачень батькові дитини [PERSON] , 1984 року народження, із малолітнім [PERSON] , [INFO] , кожні першу та третю суботу із 10-00 години до 17-00 години неділі (а.с.21). Згідно з Актом обстеження умов проживання від 07.03.2019 року за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання матері встановлено, що умови для проживання дитини за вказаною адресою створені, дитина забезпечена усім необхідним (а.с.22). Відповідно до Акту про з`ясування думки дитини від 07.02.2019 року встановлено, що дитина іноді відвідує батька, але на даний час він проживає з матір`ю та батько його давно не відвідував, зі слів дитини батько погано до нього ставиться (а.с.23). Із Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради від 22.10.2019 року №4/4-1025 вбачається, що було проведено обстеження умов проживання як за адресою матері, так і за адресою батька, також з`ясовано думку дитини, та приймаючи до уваги результати проведених КЗ «Дніпропетровським центром соціально-психологічної допомоги» ДОР психологічних діагностувань [PERSON] та малолітнього [PERSON] , встановлено, що проживання дитини разом із матір`ю буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини (а.с.206-209). Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належність та допустимість доказів регламентуються ст.ст. 77, 78 ЦПК України за якими, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2\~ст.150 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.2\~ст.155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Так,\~статтею 21 Конституції України\~проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у\~статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї\~статті Конституції України\~закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване\~ст. 33 Конституції України. За\~ч.ч. 1, 4 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1\~ст. 160 СК України). На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що як мати, так і батько приймають участь у житті дитини, батько неодноразово надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон разом із матір`ю (а.с.24,25), певний час дитина проживала з батьком, що не спростовується позивачкою, однак суд звертає увагу на те, що між батьками існує конфлікт, який відображається на поведінці, психологічному та емоційному стані дитини, що підтверджується характеристиками на дитину, наданими КЗО «ДНЗ (ясла-садок) №323 КТ» (а.с.18-20), довідкою КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР щодо психологічних діагностувань [PERSON] та малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.212-215). При вирішенні даного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені у судовому засіданні факти щодо відповідального ставлення матері [PERSON] до виконання своїх обов`язків. Згідно з п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року №39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках. Суд вважає, що усі зібрані по справі докази у їх сукупності дають переконливі підстави дійти висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] за місцем її реєстрації та проживання: [ADDRESS] .

Outcome: approved