Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, принципова відмінність поглядів на спільне життя в побутових питаннях, звичках, внаслідок чого погіршились взаємовідносини, сімейно-шлюбні відносини між ними припинено, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть тому просить розірвати шлюб, крім того відповідач [PERSON] не надає допомоги щодо утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] [INFO], в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на утримання неповнолітньої дитини щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття сина. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала до суду заяву в якій просила слухати справу в ї відсутність та наполягала на задоволені позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в зв'язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, згідно ст. ст. 224, 169 ч. 4 ЦПК України, за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, з 01 серпня 2012 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, в шлюбі народили сина [PERSON] [INFO] року народження. Сімейне життя позивача та відповідача не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, сімейно-шлюбні відносини подружжям не підтримуються, спільного господарства не ведуть, клопотань щодо надання строку на примирення не заявляли, за склавшихся обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають, крім того, як встановлено в ході судового розгляду неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем по справі та перебуває на її утриманні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому позов [PERSON] в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням того, що відповідач [PERSON] офіційно не працює, то позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів саме в твердій грошовій сумі є обґрунтовані, в зв'язку з чим суд вважає за доцільне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно. В порядку визначеному ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: partial