Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позовній заяві посилається на те, що 04.10.2003 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований виконавчим комітетом Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 14 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), які проживають разом з нею. Життя з відповідачем не склалося. Причиною для подання заяви про розірвання шлюбу стала відсутність любові, довіри та поваги один до одного, постійні сварки та побутові проблеми. Два роки вони проживають окремо. Заходи досудового врегулювання спору шляхом розмов з відповідачем про цінність сім`ї, обов`язків та поваги до дружини не дали результату. Відповідач не робить жодних заходів для збереження сім`ї, тому вона змушена звернутися до суду. Підстави, які б перешкоджали зверненню до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, зокрема таких як вагітність або недосягнення дитиною одного року, відсутні. Спору про поділ майна немає. Відновлювати дошлюбне прізвище не бажає. [PERSON] та [PERSON] після розлучення залишаються проживати разом з нею, спору з цього питання немає. Батько має можливість вільно бачитися, спілкуватися з дітьми та займатися їх вихованням. Просить суд задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та не може будуватися на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Зазначає, що одночасно виникає необхідність стягнення аліментів з відповідача. Вона на даний час тимчасово не працює. Відповідач працює в управлінні ДСНС України в Закарпатській області, тому доцільним буде стягнення аліментів з нього у частці від доходу в розмірі 1/3 від заробітку. [PERSON] навчається в ЗОШ № 8 у сьомому класі, а менший син [PERSON] у другому класі, у зв`язку з чим для належного утримання дітей їй необхідні кошти для оплати харчування, гуртків, забезпечення шкільним приладдям, одягом та взуттям. Договір про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно або про сплату аліментів між нею та відповідачем не укладалися. На підставі викладеного позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 04.10.2003 року та зареєстрований виконавчим комітетом Сторожницької сільської ради Ужгородського району за актовим записом № 14; стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму з моменту подання позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повнолітнього віку; стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить розгляд даної справи провести за її відсутності та відсутності її представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розгляді даної справи провести за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 04.10.2003 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано у Сторожницькій сільській раді Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 14, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 04.10.2003 року виконавчим комітетом сільської ради. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: сини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.06.2006 року, та [PERSON] , [INFO] , що свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.01.2011 року. Діти сторін проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. [PERSON] однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося та між ними втрачено почуття любові, вони разом тривалий час не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, яки позов в частині розірвання шлюбу визнав повністю, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, їх спільні діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, потребують матеріального забезпечення. При визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує\~майновий стан\~позивача,\~яка веде\~догляд за\~ синами,\~вік та\~стан здоров`я\~дітей,\~матеріальне становище\~платника аліментів\~(відповідача),\~який є\~особою молодого\~та працездатного\~віку,\~офіційно працевлаштованийта отримує сталий дохід, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у відповідача аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову в частині вимог про стягнення аліментів, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільних дітей синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення ними повноліття. При цьому, при визначенні\~розміру аліментівсуд бере до уваги, що згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року установлено прожитковий мінімум 2027 грн., з 1 липня 2118 грн., з 1 грудня 2218 грн. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Таким чином, з огляду на викладені обставини суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення повністю. При цьому, оскільки позов пред`явлений 21.03.2019 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін не заявлено. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 384,20 грн. судового збору. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату правничої допомоги адвоката у сумі 7000 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З матеріалів справи вбачається, що до позову додано договір про надання правової допомоги, укладений 19.03.2019 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Холмогорова Л.В., розрахунок суми гонорару, акт [ADDRESS] -передачі від 21.03.2019 року та оригінал квитанції про сплату 7000 грн. за надання правової допомоги. Згідно розрахунком суми гонорару загальна сума за надання адвокатом правничої допоміг позивачеві складає 7000 грн., з яких: попередня консультантці щодо характеру спірних правовідносин та ознайомлення з документами клієнта, складання договору про надання правої допомоги у цивільній справі 2800 грн.; складання документів (позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів) 2800 грн.; участь у судових засіданнях 1400 грн. Оскільки у даному випадку судове засідання не проводилося, так як сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі, виходячи з наведеного до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5600 грн.

Outcome: approved