Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вище зазначеним позовом. Позивач посилається на те що, 21 липня 1984 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Починаючи з 2006 року і по сьогоднішній час перебуває в Італії на роботі. Зароблені кошти надсилала на потреби сім`ї навчання дітей, будівництво житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . Фактично до 2015 року будівництво було закінчено. 19 квітня 2017 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. В 2018 році відповідач звертався до суду про визнання її такою, що втратила право на житло в спільно збудованому будинку. Також коли приїжджала в Україну, не впускав у житло. Дані обставини свідчать, що ним заперечується її право на дане майно, як спільну сумісну власність подружжя, а тому змушена звернутися до суду з позовом про поділ та визнання за нею права на Ѕ його частину. В ході розгляду справи представником позивача змінено предмет позову, зокрема заявлено вимоги про реальний поділ нерухомого майна та призначення експертизи можливості та варіантів його поділу. В судовому засіданні представник позивача вимоги в частині визнання за позивачкою права на Ѕ спірного майна підтримав. Що стосується варіантів поділу зазначених у висновку експерта то покладається в цьому випадку на позицію відповідача. Відповідач, його представник, вимоги визнали частково, та пояснили, що житловий будинок дійсно збудовано спільними коштами, а отже є майном подружжя. Що стосується господарських будівель то відповідачка участі в їх будівництві не приймала. Вони збудовані коштами та працею [PERSON] , синами [PERSON] . Проте якщо, суд прийде до висновку про задоволення позовних вимог, просять провести розподіл майна, згідно варіанту розподілу №1. Також просять виділити у власність відповідача підвал та вхід у підвал, які зазначені в технічному паспорті будинковолодіння, проте не були досліджені під час проведення експертизи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. У частині першій статті 61\~СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння,користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Правилами статті 70\~СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової або іншоїматеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Отже, стаття 60 СК України, стаття 368\~ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У частині другій статті 89\~ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21 липня 1984 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який 19 квітня 2017 року розірвано. Рішенням Млиновецької сільської ради Зборівського району від 20 жовтня 1994 року №16 виділено [PERSON] земельну ділянку площею 0,27 га. під будівництво житлового будинку та будівель в с.Тустоголови Зборівського району. Згідно зведеного оціночного акту будиковолодіння, рік забудови житлового будинку - 1994, господарських будівель - 2009. Рішенням виконавчого комітету Млиновецької сільської ради присвоєно адресу забудови [ADDRESS] . Допитані в судовому засіданні свідок [PERSON] , син сторін, підтвердив, що спірне майно збудовано за рахунок коштів батьків. Він приймав участь у будівництві фізичною працею та частково коштами, які потім йому повернула мати. Таким чином вищезазначені докази дають суду підстави зробити висновок, що спірне майно набуте за час шлюбу, а отже є спільною сумісною власністю подружжя. По справі проведено судово-будівельну експертизу, якою надано два варіанти поділу в натурі по Ѕ частині будинковолодіння відповідно до ідеальних часток співвласників. Враховуючи позицію сторін, а саме, що відповідач бажає провести поділ згідно першого варіанту, що не заперечується представником позивачки, суд вважає, що поділ слід провести по даному варіанту. Зокрема даний варіант передбачає виділення [PERSON] : кімнату 1-2 площею 18,4 м.кв. вартістю 24156 грн.; кімнату 1-3 площею 22,9 м.кв. вартістю 30063 грн., разом по житловому будинку площею 41,3 м.кв., вартістю 542219 грн. Ѕ огорожі 1-2 вартістю 3297 грн.; Б літню кухню вартістю 49078 грн.; В комору вартістю 9468 грн. Разом 1-2, [PERSON] вартістю 61843 грн., а всього майно на суму 116062 грн. [PERSON] : коридор 1-1 площею 12,2 м.кв. вартістю 16016 грн.; кімнату 1-4 площею 21,7 м.кв. вартістю 28488 грн., санвузол 1-5 площею 6,5 м.кв. вартістю 8533 грн.; котельню 1-6 площею 3,3 м.кв. вартістю 4332 грн.; кухню 1-7 площею 11,9 м.кв. вартістю 15622 грн.; разом по житловому будинку площею 55,6 м.кв., вартістю 72991 грн. Ѕ огорожі 1-2 вартістю 3297 грн.; Г стайню вартістю 25290 грн. Разом 1-2, Г. вартістю 28587 грн., а всього майно на суму 101578 грн. Також [PERSON] слід виділити підвал та вхід у підвал, які є невід`ємною частиною стайні та які в технічному паспорті зазначені як «пд» і «вх» Згідно експертизи слід провести ремонтно-будівельні роботи по переобладнанню житлового будинку з влаштуванням окремих входів, а саме: між приміщеннями 1-1 і 1-2 демонтувати дверний блок та замурувати дверний проріз; між приміщеннями 1-1 і 1-3 демонтувати дверний блок та замурувати дверний проріз; між приміщеннями 1-2 і 1-3 пробити дверний проріз та влаштувати дверний блок; для входу в приміщення 1-3 в зовнішній стіні влаштувати дверний проріз та вставити дверний блок; приміщення 1- розділити і влаштувати коридор, кухню та санвузол. Суд вважає, що проведення даних робіт слід покласти на позивача - [PERSON] . Відповідно до висновку експертизи вартість майна, яке виділяється [PERSON] є на 7242 грн. меншою ніж [PERSON] . Проте враховуючи, що йому додатково у власність виділено підвал та вхід у підвал, суд не вбачає підстав для стягнення в його користь даної різниці. По справі проведено будівельно-технічну експертизу вартість, якої становить 6908 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає, що з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути половину її вартості, що становить 3454 грн.

Outcome: approved