Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю. Позов обгрунтовує тим, що згідно розпорядження №9 від 21 квітня 1998 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було приватизовано квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 5 червня 2007 року встановлено порядок користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Виділено [PERSON], її донці [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 16,4 кв.м; виділено [PERSON] та неповнолітній донці [PERSON] ізольовану житлову кімнату площею 11,3 кв.м. В жовтні 2012 року співвласник [PERSON] знявся з реєстрації у квартирі та переїхав на постійне місце проживання в смт. Драбів, де постійно проживав до своєї смерті [INFO]. Будучи необізнаною в правових питаннях щодо спадкування майна, вона вважала 1/5 частку квартири, що належала її батькові [PERSON] своєю власністю, після смерті батька заяву про прийняття спадщини не подавала. Фактично спадщину після смерті [PERSON] прийняв її брат [PERSON], який юридично її не оформив, так як передчасно помер [INFO]. Спадкоємцем майна після його смерті є його дружина - [PERSON], відповідачка по справі, яка подала відповідну заяву до нотаріальної контори. [PERSON] має право на оформлення у власність 1/5 частки квартири , але фактично відмовилась від неї не отримавши свідоцтво про право на спадщину. Починаючи з 1998 року вона добросовісно, відкрито, безперервно, володіє, користується нерухомим майном - 1/5 часткою квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], слідкує за її технічним станом, регулярно сплачує комунальні послуги, проводить поточний та капітальний ремонт усієї квартири. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Просить суд визнати за нею право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], за набувальною давністю. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити повністю. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву в якій позов визнала повністю, справу просила розглянути у її відсутності. Ухвалою суду від 2 листопада 2017 року, занесеною до журналу судового засідання відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки визнання позову суперечить закону. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 22 квітня 1998 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно довідки КП «ЧООБТІ» від 12 травня 2017 року, станом на 1 січня 2013 року квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 5 червня 2007 року встановлено порядок користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Виділено [PERSON], її донці [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 16,4 кв.м; виділено [PERSON] та неповнолітній донці [PERSON] ізольовану житлову кімнату площею 11,3 кв.м. [INFO] в смт Драбів Черкаської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №49848518 від 14 листопада 2017 року вбачається, що спадкова справа після смерті після смерті [PERSON], померлого [INFO], не заводилась. Разом з тим, як вбачається з будинкової книги будинку [ADDRESS], [PERSON] на момент своєї смерті постійно проживав з сином [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 цієї статті, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON], який на момент смерті проживав разом із спадкодавцем. При цьому суд враховує, що позивачка по справі не прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], оскільки з відповідною заявою до нотаріальної контори не зверталась. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30 червня 2009 року, [PERSON] помер [INFO] Як вбачається з спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], спадщину після його смерті прийняла його дружина [PERSON], яка звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За таких обставин суд вважає, що твердження позивачки про те, що відповідачка відмовилася від спадщини після смерті свого чоловіка є безпідставним. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Як вбачається з роз'яснень, викладених у п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи і які відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). З огляду на положення статті та роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Отже володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] зазначала, що починаючи з 1998 року вона добросовісно, відкрито, безперервно, володіє, користується нерухомим майном - 1/5 часткою квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], слідкує за її технічним станом, регулярно сплачує комунальні послуги, проводить поточний та капітальний ремонт усієї квартири. З доданих до позовної заяви квитанцій вбачається, що позивача сплачувала комунальні послуги за користування квартирою протягом 2014-2017 років. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що вона відкрито володіла квартирою [ADDRESS] та дане володіння було давнім та безперервним, тому визнання за нею права власності на вказану квартиру суперечить вимогам закону. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного, ст.ст. 344,1268,1297 ЦК України

Outcome: dismissed