Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась із заявою про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтування якого посилається на те, що рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 22.12.2016 року було задоволено її позов до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про стягнення грошових коштів, однак при ухваленні даного рішення суд не вирішив вимогу про визнання договору недійсним, яка заявлена на стадії досудового розгляду справи заявою про збільшення розміру позовних вимог. На підставі наведеного, просить ухвалити додаткове рішення, в якому вирішити вимогу про визнання договору недійсним. Позивач [PERSON] подала заяву про проведення судового розгляду у її відсутності, вимоги заявлені підтримала в повному обсязі, заяву просить задовольнити. Представник відповідача ТОВ «АвтоПросто» у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши докази, приходить до наступних висновків. Як вбачається із заяви про збільшення та уточнення позовниг вимог від 24.10.2016 року, позивач [PERSON] вважає недійсною укладену угоду за наступних підстав. Згідно умов укладеного Договору, а також п.п.3,17,19,22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач виступає виконавцем певних послуг, зазначених у ст.1 зазначеної угоди, а позивач - є їх споживачем. Позивач вважає, що в умовах цього Договору наявне відображення дії пірамідальної схеми під назвою «система придбання в групах АвтоТак». З аналізу положень ст. 2 Договору та Розділу ІІ Договору вбачається, що виникнення права на отримання нею автомобіля залежить від внесення коштів іншими учасниками системи «АвтоТак», а вирішення питання щодо надання їй права на отримання автомобілю залежить лише від волі відповідача (ТОВ «Авто Просто»), який на власний розсуд приймає таке рішення. Інформація щодо кількості балів, отриманих учасником групи в залежності від кількості внесків, та осіб в групі, що отримали право на отримання автомобіля - є конфіденційною, у не може бути перевірена нею, як учасником групи/стороною договору. Крім того, сама процедура прийняття рішення щодо надання права на отримання автомобіля в даному випадку не може бути перевірена нею ніяким чином, є складною, двозначною, незрозумілою для неї схемою визначення лише права на отримання автомобіля через механізми сплати повних внесків, цілих чистих або половинних чистих внесків, накопичення внесків, пропозиції авансових внесків. Таким чином, за умовами Договору право отримання нею товару (автомобіля) залежить від внесення коштів іншими учасниками системи «АвтоТак», а розподіл фонду групи учасників системи проходить по пірамідальній схемі, коли отримання товару одним із учасників групи можливе лише в разі накопичення достатніх фінансових ресурсів шляхом залучення коштів інших учасників групи без інвестування товариством власних коштів. В подальшому учасник системи, який отримав товар, продовжує сплачувати внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам системи, тобто один учасник програми за свої власні кошти оплачує товар іншому учаснику програми. Крім того, виплати грошових коштів на користь відповідача, здійснені нею за умовами Договору, не створюють, по суті, для відповідача будь-яких обов'язків. При цьому, вона сплачує відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично лише за можливість одержання права на купівлю товару, яке надається не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми. Позивач вважає, що в діяльності ТОВ «Авто Просто» наявні ознаки нечесної підприємницької практики, яка вводить її, як споживача, в оману. Тому наведений вид нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману, містить ознаки пірамідальної схеми, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а не за рахунок продажу або споживання продукції, включено в умови спірної угоди. Оскільки позивач сплачувала кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи АвтоТАК, то спірна угода порушує її права, а діяльність відповідача з реалізації системи АвтоТак є такою, що вводить споживача в оману. Згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України це є підставою для визнання угоди недійсною. Відповідач з позовними вимогами не погодився та надав заперечення, до яких долучив постанову ВСУ від 11.09.2013 року, справа № 6-40цс13. [PERSON] зазначає, що у вказаній справі (№ 6-40цс 13) мова йде про «Угоду щодо придбання автомобіля» між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та іншою фізичною особою, але при цьому, не надано жодного доказу того, що ця «Угода» є тотожною з оскаржуваною [PERSON] угодою. Виходячи з наведеного не можна стверджувати про те, що правовідносини між позивачем та відповідачем є ідентичними чи, навіть схожими, з тими правовідносинами, мова про які йде у постанові ВСУ від 11.09.2013 року, справа № 6-40цс 13. Відповідач має обґрунтувати свої заперечення належними доказами згідно ст.58 ЦПК України. Таким чином, сторона позивача вважає надану відповідачем постанову ВСУ від 11.09.2013 року, справа № 6-40цс 13, на яку він посилається в запереченнях, як обов'язкову для виконання - в цьому випадку, неналежним доказом. [PERSON] вказує, що у ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначено про таке: ч.2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача; ч.3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: п.3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця п.12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; п.13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; п.15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; ч.4. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Окрім цього, у відповідності до ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. З комплексного аналізу Угода № 360924 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі» (надалі по тексту - Договір) можна зробити очевидний висновок, що: - він в цілому прописаний заплутано, неоднозначно, важкий для тлумачення навіть для осіб з юридичною освітою (незважаючи на речення, вирвані Відповідачем з контексту про те, що підписанту, нібито, «все зрозуміло і він вважає умови справедливими та вигідними для себе»); - обов'язки Відповідача щодо, так званого, «адміністрування фінансових активів» є досить абстрактними, виключають будь-яку відповідальність Відповідача, а також мають занадто завищену ціну, як для такої «послуги» - ціна на автомобіль (сума щомісячних внесків) змінюється Відповідачем в односторонньому порядку. З урахуванням викладеного, [PERSON] зазначає, що Договір, вочевидь, є несправедливим для неї, оскільки його умови порушують принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, а діяльність Відповідача є нечесною підприємницькою практикою. Відповідно до ч.ч.5,6 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; 2) або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Позивач вказує, що підтвердженням вищевикладеного також є фактична відмова відповідача зявлятись в судове засідання, з метою уникнення обов'язку надавати відповіді на незручні питання, а також ігнорування запиту суду щодо надання доказів (інформації). Представником відповідача, було подано до суду заперечення на позов, де останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивно. Згідно з п.7 ч.3 ст. 19 цього Закону забороняється утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін - посилання відповідача на кількісну складову зобовязань, які зазначені в угоді ( 11 проти 7 на користь споживача ) не є доказом їх добросовісності, оскільки вони носять суто декларативний характер та не несуть за собою відповідальності з боку ТОВ «Авто Просто». Зглядаючись на умови договору, вважаю, що відповідач отримує надмірні, обєктивно невиправдані переваги, зокрема, включивши в Додаток №2 Угоди ст.9, а також не передбачивши можливість дострокового сплати внесків, в разі можливого збільшення вартості автомобіля і, як наслідок, розміру внесків. Тому, на підставі викладеного вважаю, що даний Договір, укладений між сторонами у справі, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики та спрямований на утворення, експлуатацію, сприяння розвитку пірамідальних схем, а діяльність відповідача підпадає під ознаки п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначена правова позиція повністю співпадає з правовими висновками суду касаційної інстанції, які викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України від 28.05.2012 року № 10-729/0/4-12 щодо деяких спірних питань судової практики при вирішенні спорів про визнання недійсними (розірвання) договорів по адмініструванню фінансових активів для придбання товарів у групах. Крім того, в Постанові Верховного Суду України від 23.05.2012 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах (справа № 6-35цс12), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), зазначено, що сплата коштів не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, формування особою без залучення власних коштів групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи, є такою, що вводить споживача в оману. [PERSON] сплачувала кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи АвтоТак, то спірна угода порушує права позивача, а діяльність відповідача з реалізації системи АвтоТак є такою, що дійсно вводить споживача в оману. Тому, згідно ст.ст.203,215 ЦК України це є підставою для визнання угоди недійсною. Про несправедливість умов договорів закріплено також в правовому висновку ВСУ у справі за № 6-3020 цс 15. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просить суд визнати недійсною Угоду №364924 від 15.07.2011 року, яка укладена між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто». Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивно. Згідно з п.7 ч.3 ст. 19 цього Закону забороняється утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Судом встановлено, що умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін - посилання відповідача на кількісну складову зобовязань, які зазначені в угоді (11 проти 7 на користь споживача ) не є доказом їх добросовісності, оскільки вони носять суто декларативний характер та не несуть за собою відповідальності з боку ТОВ «Авто Просто». Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що вимога про визнання правочину недійсним підлягає та заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до задоволення.

Outcome: approved