Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2001 року з [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітньої [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку), починаючи з 12.12.2000 року до повноліття. Натомість відповідач [PERSON] аліменти за рішенням суду не сплачував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 01.02.2020 року у сумі 125 074,24 гривні. По суті позовних вимог [PERSON] просила стягнути зі [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 125 074,24 гривні. Крім того просить стягнути понесені судові витрати у розмірі 7500 гривень. Ухвалою суду від 20.07.2020 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просить залишити позов без задоволення. При цьому зазначає, що відповідно ч. 1 ст. 96 Сімейного кодексу України розмір пені не може становити більше 100 відсотків заборгованості, тобто законодавець пов`язує можливість вирішення спору про стягнення неустойки (пені) по аліментам із наявністю боргу по аліментам, а він цю заборгованість сплатив у повному обсязі, у зв`язку із чим виконавче провадження закрито 20.02.2020 року. У відповіді на відзив позивач зазначає, що зобов`язання по сплаті заборгованості за аліментами не припиняється із припиненням зобов`язання сплати самих аліментів. У разі погашення основної суми заборгованості по аліментах, платник аліментів не звільняється від додаткової відповідальності, що полягає у необхідності сплатити неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву з підстав, викладених у позовній заяві та на спростування заперечень відповідача надав пояснення, що аналогічні викладеним у заявах [PERSON] по суті справи. Також надав пояснення щодо розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу, вказавши, що відповідно до укладеного із [PERSON] договору вартість послуг з консультації, складення позовної заяви становить 3000 гривень, а вартість участі адвоката в одному судовому засіданні становить 1500 гривень. При цьому, оскільки в середньому справа такої категорії розглядається в межах трьох судових засідань, Чуйко О.О. оплатила адвокату Шумському І.В. 4500 гривень. Фактично ж на день розгляду справи судові витрати складають 4500 гривень, які представник позивача просив стягнути на користь позивача. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що [PERSON] сплачував аліменти у межах своїх можливостей, з 2007 року він офіційно не працевлаштований, а аліменти нараховувалися, виходячи із середнього заробітку для працівників у відповідному регіоні. Також послався на погашення заборгованості як підставу, що виключає стягнення пені. Третя особа, будучи належним чином повідомленою, свого представника у судове засідання не направляла. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2001 року із [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітньої [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку), починаючи з 12.12.2000 року до її повноліття. Як вбачається із копії постанови № 197/15(06)-12 від 04.12.2007 року знято арешт з майна [PERSON] у зв`язку із погашенням заборгованості, що утворилася на той період. Вказане підтверджує обізнаність відповідача про існування аліментних зобов`язань, що представником [PERSON] не заперечувалося. Відповідно до розрахунку заборгованості від 13.02.2020 року, виконаного державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя, станом на 13.02.2020 року загальна сума заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів становить 125074,24 гривень, яка утворилася в період з листопада 20007 року по жовтень 2018 року. Згідно із постановою від 20.02.2020 р. про закінчення виконавчого провадження заборгованість із сплати аліментів [PERSON] сплачена у повному обсязі. Представником позивача факт погашення заборгованості по аліментам не заперечувався. За наданим позивачем розрахунком розмір пені за прострочення сплати аліментів складає 2 461 955,49 гривень. З урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до яких розмір пені обмежується сумою заборгованості, розмір пені становить 125 074,24 гривень. Відповідач свого розрахунку не надавав, вважаючи, що погашення заборгованості виключає стягнення пені. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень ст. 180, 181, 182, 183, 184 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 196 ч. 1 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відсутність офіційного працевлаштування у відповідача у період з 2007 року, на що посилається представник [PERSON] , суд не сприймає як обставину, яка виключає вину платника аліментів, адже відповідачем не доведено, що він не мав джерела доходу, чи були наявні якісь інші фактори, які б виключали можливість сплачувати аліменти. При цьому відповідач не звертався до суду для зменшення розміру аліментів, а також і визнання відсутності заборгованості по аліментам чи зменшення розміру такої заборгованості. Твердження відповідача про те, що сплата заборгованості виключає можливість стягнення пені, ґрунтується на хибному трактуванні норми ч. 1 ст. 91 СК, адже за своєю правовою природою неустойка (пеня) є мірою відповідальності за прострочення сплати аліментів та обчислюється у відсотках від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів, у тому числі до дня їх повного погашення. Погашення самої заборгованості не виключає сплати неустойки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що прострочення сплати аліментів сталось з вини платника аліментів, відповідачем не спростовано правильність розрахунку пені, який наданий позивачем, розмір пені, про стягнення якої заявила вимогу позивач, не перевищує загального розміру заборгованості за аліментами, що утворилася з вини відповідача, тож позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню у повному обсягу. Що стосується розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. Згідно з ч. 3. ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що вартість його професійних правничих послуг для позивача склалася таким чином: написання позовної зави 3000 грн., одне судове засідання 1500 гривень. Оскільки у даній справі проведено одне судове засідання, то витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача у розмірі 4500 гривень. Також з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved