Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вищезазначеною позовною заявою. Позивач посилається на те, що 21 лютого 2008 року між Банком та її колишнім чоловіком [PERSON] укладено договір іпотеки №ТЕW0GА0000000002, який посвідчений приватним нотаріусом Зборівського нотаріального округу Боднарчук О.І. за реєстром №420 від 21-02-2008 року. Одночасно нотаріусом накладено заборону відчуження нерухомого майна за реєстром №421,422 від 21-02-2008 року. Відповідно до даного іпотечного договору в якості забезпечення виконання кредиторських зобов`язань по кредитному договору № ТЕW0GА0000000002 від 21 лютого 2008 року в іпотеку передано та накладено заборону на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з прибудовою та надвірними спорудами, що в [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.12.2007 р.; земельну ділянку для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га. із кадастровим номером 6122610100:02:001:0023), яка розташована в [ADDRESS] , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 232414 від 18.02.2008 р. [PERSON] виконав зобов`язання по даному кредитному договору, а тому договір іпотеки припинив свою дію. Факт погашення заборгованості підтверджується заявою іпотекодержателя про повне виконання кредиторських зобов`язань та про припинення дії іпотечного договору. В квітні 2018 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. 07 вересня 2020 року рішення суду в справі про поділ майна подружжя, визнано за нею право власності на: Ѕ частину житлового будинку з прибудовою та надвірними спорудами, що в [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.12.2007 р.; Ѕ частину земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га. із кадастровим номером 6122610100:02:001:0023), яка розташована в [ADDRESS] , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 232414 від 18.02.2008 р. Проте в подальшому їй стало відомо, що вищевказані об`єкти нерухомості перебувають під арештом, чим порушується її право власності, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. В нотаріальному порядку скасувати арешт виявилось неможливим через відсутність у неї оригіналів документів на підставі яких укладався договір іпотеки. В судове засідання представник позивача подала заяву про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю, змін та доповнень не має. Представник Банку та [PERSON] в судове засідання не з`явились, відзив на позов не подали. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, належності та допустимості, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом є встановленим, що 21 лютого 2008 року між Банком та [PERSON] , колишнім чоловіком позивачки укладено договір іпотеки №ТЕW0GА0000000002, який посвідчений приватним нотаріусом Зборівського нотаріального округу Боднарчук О.І. за реєстром №420 від 21-02-2008 року. Одночасно нотаріусом накладено заборону відчуження нерухомого майна за реєстром №421,422 від 21-02-2008 року. Відповідно до даного іпотечного договору в якості забезпечення виконання кредиторських зобов`язань по кредитному договору № ТЕW0GА0000000002 від 21 лютого 2008 року в іпотеку передано та накладено заборону на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з прибудовою та надвірними спорудами, що в [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.12.2007 р.; земельну ділянку для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га. із кадастровим номером 6122610100:02:001:0023), яка розташована в [ADDRESS] , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 232414 від 18.02.2008 р. Відповідно до заяви від 17.08.2020 р. № 20.1.0.0.0./7-200818/5454 іпотекодержатель повідомляє, що [PERSON] повністю виконано кредиторські зобов`язання та просить припинити заборону відчуження об`єктів нерухомого майна, які були предметом іпотечного договору(а.с.13). Згідно повідомлення Зборівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) існує заборона на відчуження на нерухоме майно, житловий будинок та земельну ділянку, підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №35613950 згідно виконавчого листа №1907/1493/2012 від 14.11.2012 р., договір іпотеки (а.с. 12). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Таким чином, судом встановлено, що за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавленазмоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому її право підлягає в судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved