Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання садиби об'єктом права спільної сумісної власності, вселення та зобов'язання не чинити перешкод у її користуванні. В судовому засіданні позивачка та її представник зменшені позовні вимоги підтримали, дали пояснення, що 26.09.2006 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. В квітні 2006 року позивачка переїхала на постійне місце мешкання до м.Кременчука. З часу народження доньки і до досягнення нею трирічного віку позивачка перебувала у відпустуці по догляду за дитиною, з липня 2012 року по березень 2014 року працювала оператором АЗС ТОВ «Велтайм». На підставі договору дарування від 22.10.1996 року у власності відповідача знаходилось 3/5 частини домоволодіння по [ADDRESS]. 11.06.2013 року рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] було встановлено факт проживання однією сім'єю з 08.10.2008 року по 08.04.2013 року. За час шлюбу та період проживання однією сім'єю сторони фактично будували 3/5 частини домоволодіння [ADDRESS]. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 4/4-13 виявлено, що на момент проведення інвентаризації в 2006 році прибудова літ.»А1», що складає 3/5 частин житлового будинку (кв.2) з господарськими будівлями по [ADDRESS] знаходилась у стані незавершеного будівництва і складалась з бутового фундаменту, цегляних стін та перекриття з залізобетонних плит. На момент проведення обстеження зведення основних конструктивних елементів виконано в повному обсязі. Ринкова вартість об'єкту незавершеного будівництва в складі загальної вартості об'єкту нерухомого майна - 3/5 частин житлового будинку [ADDRESS] в цінах на момент проведення дослідження скаладає 91 тис.660 грн.. Ринкова вартість 3/5 частин [ADDRESS] в цінах на момент проведення дослідження складає 277260 грн.00 коп.. Різниця вартості покращень, поліпшень складає 185600 грн. 00коп.. Після закінчення будівництва відповідач узаконив самовільне будівництво і отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.03.2011 року. Прохають суд визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину [ADDRESS], вселити [PERSON] та неповнолітню [PERSON] у 1/5 частину будинку [ADDRESS], зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод у користуванні домоволодінням та стягнути з нього понесені судові витрати на проведення експертизи в сумі 950 грн. 00 коп.. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали, дали пояснення, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями був придбаний відповідачем на підставі договору дарування від 22.10.1996 року, шлюб між сторонами було укдажено 26.09.2006 року. В період шлюбу позивачка ніде не працювала, працевлаштувалася тільки в липні 2012 року. Сім'я проживала на кошти відповідача. Роботи по будівництву будинку виконувалися відповідачем, його родичами, друзями, здебільшого з матеріалів будинку, що реконструювався. В період з січня 2006 року і фактично по кінець 2008 року будівельні роботи на спірному будинку не виконувалися за станом здоров'я відповідача, який отримав травму хребта і вісім місяців перебував на лікарняному, що позбавило його можливості виконувати будь-які роботи по будівництву. В цей період часу відповідач також сплачував аліменти на користь двох дітей від першого шлюбу. Подальші роботи по будівництву продовжилися в кінці 2012 року. З 28.02.2012 року позивачка проживала в спірному будинку за договором аренди, орендну плату та плату за комунальні послуги заборгувала. Свідоцтво про право власності на житловий будинок отримано відповідачем після розірвання шлюбу. Доказів спільних трудових чи грошових затрат на будівництво будинку позивачка суду не надала. Частина будівель, побудованих після отримання свідоцтва про право власності, є самочинними і не можуть бути предметом визнання права власності. Після розірвання договору оренди позивачка втратила право на проживання в спільному будинку, після набрання чинності рішення суду про розірвання договору найму відповідач звернувся до відповідних органів з заявою про зняття позивачки з реєстрації за спірною адресою. Донька відповідача в будинку зареєстрована, відповідач не заперечує проти проживання доньки в будинку та проти її права на користування будинком, вона може проживати як з батьком так і з матір'ю. В задоволенні позовних вимог позивачці прохають відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, органу опіки та піклування виконкому Крюківської районної ради м.Кременчука в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, направили до суду заяву, в якій просять розглянути справу в відсутність їх представника. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши позивачку, її представника, відповідача, його представника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вважає, що змінені позовні вимоги задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що 26.09.2006 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 26.09.2006 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 588 від 26.09.2006 року. Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 18.09.2008 року шлюб між сторонами розірваний. Розірвання шлюбу зареєстровано 08.10.2008 року в Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану , актовий запис № 283 від 08.10.2008 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. З часу народження доньки і до досягнення нею трирічного віку позивачка перебувала у відпустуці по догляду за дитиною. З липня 2012 року по березень 2014 року позивачка працювала оператором АЗС ТОВ «Велтайм». На підставі договору дарування від 22.10.1996 року у власності відповідача знаходилось 3/5 частини домоволодіння по [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 22.10.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], р. № 387. 28.02.2012 року між сторонами укладено договір найму житлового приміщення № 32. Договір відповідно до положень ст.156 ЖК України зареєстровано у виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради. Відповідно до договору найму № 32 від 28.02.2012 року (а.с.107 т.1) [PERSON] надав [PERSON] разом з донькою в користування кімнату площею 19,3 кв.м в будинку [ADDRESS] на невизначений строк. Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 11.06.2013 року встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з 08.10.2008 року по 08.04.2013 року. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 01.08.2013 року рішення суду залишено без змін. В ухвалі суду зазначено, що судом встановлено, що [PERSON] ніде не працювала, перебувала на утриманні відповідача , який забезпечував її продуктами харчування, речами, а вона, в свою чергу, займалась домашнім господарством. Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 24.12.2013 року договір найму житлового приміщення № 32, а саме, кімнати житловою площею 19,3 кв.м в будинку за адресою: [ADDRESS], укладений 28.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано в зв'язку з тим, що [PERSON] перестала бути членом сім'ї власника житла з 08.04.2013 року, її право користування житлом відповідно до закону припинилось з цього часу за бажанням власника розірвати договір найму та належним попередженням про це наймача. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про вселення [PERSON] та [PERSON] у вказане домоволодіння, зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод у користуванні домоволодінням відмовлено. В рішенні зазначено, що на момент укладання договору оренди житла, як випливає з рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 11.06.2013 року, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, проте уклали договір оренди і реєстрація місця проживання [PERSON] відбулася не як члена сімї, а як особи, що проживає за договором. Відтак, можна зробити висновок, що право проживання виникло з договірних відносин, а саме договору оренди житла у приватному житловому фонді. Укладаючи такий договір, сторони діяли добровільно, розуміючи значення своїх дій (а.с.110-114 т.1). Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області від 03.02.2014 року рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 24.12.2013 року залишено без змін. В ухвалі суду зазначено, що правовідносини сторін випливають з договору найму житлового приміщення (а.с.108-109 т.1). Відповідно до плану земельної ділянки (садибного) індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] станом на 26.06.2006 року були самочинно збудовані житлова прибудова літ.»А1», сарай «в» (а.с.10 т.1). 23.03.2007 року позивач звернувся до голови Крюківської районної ради м.Кременчука з заявою про визнання права власності на житлову прибудову, сарай літ.»в» [ADDRESS], на якій була накладена резолюція: « Прошу розглянути та підготувати відповідні матеріали. 27.03.2007 року» (а.с.181 т.1). Із поетажного плану станом на 26.05.2006 року вбачається, що по [ADDRESS] було збудоване незавершене будівництво. (а.с.206 т.1). Із проекту газопроводу до будинку [ADDRESS] від 25.04.2006 року із змінами, внесеними 12.06.2009 року щодо місця розташування котла, вбачається, що спірний будинок мав стіни, перегородки, дах; була відсутня перегородка між приміщеннями 2-3 та 2-4 (а.с.129 т.1). Із схематичного плану від 08.12.2009 року вбачається, що станом на 09.12.2009 року були збудовані житлова прибудова «А1», сарай, знесено частину житлового будинку «А, а,а1» (кв.2) ( а.с. 209 т.1). 23.07.2010 року ІДАБК у Полтавській області видала [PERSON]сертиифікат, яким засвідчила відповідність закінченого будівництвом об'єкта - реконструйованого за рахунок житлової прибудови житлового будинку садибного типу, одноповерхового, загальною площую 115,4 кв.м, відповідно до технічного паспорту, виданого КП «Кременчуцьке міжміське бю технічної інвентаризації станом на 09.12.2009 року за адресою: [ADDRESS], державним стандартам, будівельним нормам і правилам. Відповідно до технічного паспорту станом від 09.12.2014 року техніком зазначено, що на земельній ділянці по [ADDRESS] самовільно побудовано житлову прибудову «А-1», яка складається з примішень 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, знесено частину житлового будинку «А.а.а-1» (кв.2), чим збільшена житлова площа на 14,9 кв.м, загальна - на 26,4 кв.м., сарай «в». Рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 21.02.2011 року самочинні побудови узаконені. (а.с.13об.т.1). 15.03.2011 року Кременчуцькою міською радою [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно САЕ № 272122. 22.05.2013 року виданий дублікат даного свідоцтва про право власності на нерухоме майно.(а.с.179,180 т.1). Відповідно до технічного паспорту станом 21.03.2013 року на земельній ділянці по [ADDRESS] самочинно збудовано нежитлову прибудову а3, гараж з оглядовою ямою О, фундамент О1. Із історії хвороби № 398 (а.с.92-93т.1) [PERSON] вбачається, що в результаті травми - компресіонний перелом тіла, ЗЧМТ, струс головного мозку, що трапилася 23.01.2006 року, він екстренно був доставлений в 2 поліклініку; рекомендована явка до лікаря 24.02.2006 року. Із медичної картки відповідача вбачається, що 26.01.2006 року він був оглянутий травматологом і був встановлений діагноз: компресіонний перелом. Стати до роботи 23.08.2006 року. (а.с.91,94 т.1). Відповідно до виписки із історії хвороби [PERSON] поступив 25.02.2008 року до Євпаторійського центрального дитячого клінічного санаторію з діагнозом: компресійний перелом (а.с 89 т.1). Із домової книги на [ADDRESS] вібачається, що [PERSON] зареєстрована за зазначеною адресою 01.03.2012 року, знята з реєстрації 25.05.2013 року (а.с.95-96 т.1). Знята з реєстрації в звязку з припиненням підстав на право користування без дитини. Відповідно до довідки ТОВ «Добробит» від 27.06.2014 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані батько та мати відповідача і неповнолітня донька сторін. (а.с. 106 т.1). 07.07.2008 року позивачка надала відповідачу розписку про отримання 10 тис.грн. в рахунок погашення боргу приватній особі (а.с.97т.1). Із абонентської книжки вбачається, що газові прилади в будинку [ADDRESS] підключені 11.12.2007 року. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили: · [PERSON], про те, що вона складала технічний паспорт на спірний житловий будинок в 2009 році, коли працювала в МБТІ , в техпаспорті вона фіксувала фактичний стан будівлі, відображене відповідає дійсності. Приміщення 2-7,2-8 внесені в 2013 році, а побудовані протягом 2009-2013 р.р.. Станом на 16.06.2006 року мало місце незавершене будівництво - це стіна та криша, буває вікон не наносимо. Можливо внутрішні стіни були не оштукатурені, тому вони не нанесені на плані від червня 2006 року. В проекті газопостачання стіни нанесені тому, що для них не має різниці, оштукатурені стіни чи ні. · [PERSON] про те, що вона є дитячим педіатром, проводила первинний патронаш доньки сторін, це було вересень 2006-осінь 2007 року, в новому будинку вона не була жодного разу, бачила обнесений старий будинок цегляною недобудованою стіною, в цей період часу батька бачила в будинку, він був здоровий; · [PERSON] про те, що вони є сусідами з березня 2008 року, вони також будувалися. Без реєстрації в своєму будинку вона проживає з 2006 року.Сторони проживали в літній кухні, так всі говорили, вона особисто цього не бачила, дах більш за все вони робили весною 2008 року; · [PERSON] про те, що відповідача знає з 2000 року, позивачку з 2005 року. Разом вони спочатку жили в літній кухні, в літній кухні вона була у них в 2006 році, житлова прибудова стояла без даха. В 2006 році старий будинок був обкладений цеглою.В 2009 році сторони проживали уже в будинку. В домі була вода, каналізація. На час розірвання шлюбу з першою дружиною цегляна коробка вже стояла; · [PERSON] про те, що в шлюбі з відповідачем вони купили старий будинок, вирішили його обкласти цеглою і розширити. Перший поверх був зроблений повністю в період шлюбу, також були придбані плити перекриття. 29.07.2004 року старий будинок був жилим. Протягом 2005 року були зведені цегляні стіни для криші. Разом вони зробили фундамент, завезли бут, щебень, кирпич. · [PERSON] старий будинок був придбаний по договору дарування в 1996 році. В 2003 році рішили побудувати новий будинок, поставили цегляні стіни, розвалили старий будинок.Не доробили одну кімнату і не зробили опалення. В 2006 році син зареєстрував шлюб з позивачкою., в цей час штукатурилися стіни. Ми помагали сину і коштами і продуктами.За 7 років проживання в будинку позивачка пішла працювати тільки в 2012 році. В 2006-2007 роках реконструкція будинку була закінчена повністю.Будинок будували син і кум, на будівництво даху наймали чоловіка. Після будівництва даху син впав, тривалий час не працював, його сім'я жила за кошти, що вони їм надавали. Після розірвання шлюбу з позивачкою син побудував гараж. Протягом 2006-2008 року будівельні роботи не велися. Позивачка пришла до них в вересні 2006 року. В 2005 році винесли старий будинок і на 2006 рік були три кімнати готові; · [PERSON] суду пояснив, що воду, каналізацію в новому будинку він робив весною 2005 року, допомагав знімати старий лах в 2003 році. Які роботи проводилися в 2006-2008 роках йому не відомо, він робив все в 2005 році.На вересень 2005 року новий дах вже був. В 2005 році була збудована коробка, дах, влітку проведені труби, електропроводка, штукатурили міжкімнатні стіни, підлогу залили бетоном. Після реєстрації шлюбу доробляли штукатурку в кімнатах. · [PERSON] суду пояснив, що з відповідачем працював в одному цеху. Він є спеціаліст по будівництву дахів. В 2005 році в вільний від роботи час протягом півтора - двох тижнів , кінець літа- початок осені, він будував на будинку відповідача ламаний дах, покривала дах зеленою метало черепицею, в будинку були плити перекриття, пере стінки, хлопці тянули водопровід, робили опалення. В цей час на території будинку позивачку він не бачив. Був батько відповідача, син, брат. Відповідач проводив електропроводку, допомагав йому на даху. Жити в будинку ще не можна було. Кормив його відповідач, готував їжу в літній кухні. Отже із показань свідків, досліджених документів вбачається, що на час реєстрації сторонами шлюбу були збудовані стіни спірного будинку, дах, перекриття, перегородки, крім між кімнатами 2-3 та 2-4, проведена електропроводка, каналізація, вода, опалення, газифікація без підключення, розпочата штукатурка стін, залиття бетоном підлоги. Відповідно до висновку експертного будіельно-технічного дослідження № 4/4-13 від 11.04.2013 року в результаті дослідження технічних паспортів виявлено, що на момент проведення інвентаризації в 2006 році прибудова літ.»А1», що складає 3/5 частин житлового будинку [ADDRESS] знаходились в стадії незавершеного будівництва і складалася з бутового фундаменту, цегляних стін та перекриття з залізобетонних плит. На момент проведення обстеження зведення основних конструктивних елементів виконано в повному обсязі, закінчується проведення опоряджувальних робіт, заведено мережі інженерного забезпечення, ведеться облаштування мансардного поверху. Таким чином, початок будівництва датовано - до 2008 року, закінчення будівництва ведеться в період з 2006 року по 2013 рік. Ринкова вартість 3/5 частин будинку, господарських будівель, розташованих в [ADDRESS], належних [PERSON], на дату проведення дослідження складає 277260 грн.00 коп.. Ринкова вартість обєкту незавершенного будівництва в складі загальної вартості об'єкту нерухомого майна - 3/5 частин житлового будинку (кв.№2) з господарськими будівлями в цінах на момент проведення дослідження складає 91660 грн.00 коп.. В висновку експерта зазначено, що на момент проведення інвентаризації в 2006 році прибудова літ.»А1», що складає 3/5 частини житлового будинку (кв.№2) знаходилась в стадії незавершеного будівництва і складалася з бутового фундаменту цегляних стін та перекриття з залізобетонних плит. На момент проведення обстеження зведення основних конструктивних елементів виконано в повному обсязі, закінчується проведення опоряджувальних робіт, заведені мережі інженерного забезпечення, ведеться облаштування мансардного поверху. Висновок вартості житлового будинку з господарськими будівлями визначений експертом на підставі аналізу доступної експерту інформації на ринку нерухомості. Ринкова вартість незавершеного будівництва в загальній вартості об'єкту оцінки визначена на підставі аналізу структури вартості загально-будівельних робіт. Згідно ч.1 ст.75 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу. За змістом ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію , виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно положень ст.331 ЦК України право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З наведеного слідує, що оскільки право власності на будинок виникло у відповідача 22.03.2011 року, тому право на звернення до суду про визнання його спільною сумісною власністю, поділ та виділ в натурі виникло у позивачки з часу державної реєстрації права власності на спірний будинок. Відповідно до ч.2 ст.72 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №7 від 21.12.2007 року до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власноті. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає, що позивачка про порушення свого права власності дізналася при укладанні договору найма 28.02.2012 року, а не з 08.04.2013 року, коли їй до рук попало свідоцтво про право власності на будинок, з чого випливає, що строк позовної давності на звернення до суду нею не пропущений. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду україни № 7 від 04.10.1991 року « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо в період шлюбу істотно збільшилась цінність будинку внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох він може бути визнаний спільним майном подружжя. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підтвердження позовних вимог позивачка пояснила суду, що вона робила все, що потрібно: готувала іжу, прибирала, носила щебінь, цеглу, фарбувала, клеїла шпалери, виховувала дитину, займалася домашнім господарством; будівництво велося за рахунок заробітної плати відповідача та допомоги їх батьків. Аналізуючи зібрані докази по справі суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на 1/5 частину будинку в результаті істотного збільшення вартості майна за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та за час проживання однією сімє'ю задоволенню не підлягають, не дивлячись на те, що позивачка звернулася до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, вона прохає визнати її частку за рахунок істотного збільшення вартості майна, при цьому істотне збільшення вартості майна в судовому засіданні не довела, належних доказів того, що вартість спірного будинку збільшилась за рахунок грошових та (або) трудових затрат не надала, експертне дослідження не відповідає встановленим в судовому засіданні обставинам щодо часу виконання будівельних робіт та не відображає істотне збільшення вартості майна як об'єкту, не містить висновку щодо визначення вартості поліпшень житлового будинку з господарськими побудовами за час спільного проживання сторін. Наданий позивачкою висновок експертного дослідження свідчить про істотне збільшення цін, вартість незавершеного будівництва визначена на підставі аналізу структури вартості загально-будівельних робіт, спірний житловий будинок - на підставі доступної експерту інформації на ринку нерухомості. Крім того, за заявою позивачки позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю внаслідок істотного збільшення його вартості, ухвалою суду залишені без розгляду, а відповідно до діючого законодавства поділу підлягає майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності. Суд також не вбачає підстав для вселення позивачки, оскільки право власності на спірний будинок нею не доведено, право користування будинком у неї припинилося в зв'язку з розірванням договору оренди приміщення, з приводу останньої підстави було прийнято рішення про відмову у вселенні та зобов'язанні не чинити перешкод у користуванні домоволодінням. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власниками або наймачем. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати, батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування, або судом. Враховуючи, що на даний час спір між сторонами щодо місця проживання дитини не виникає, неповнолітня за спірною адресою з реєстрації не знята, відповідач не заперечує проти проживання її в спірному будинку та її права на проживання в будинку, при цьому наголошує, що він в будинку не проживає, згоден, щоб донька проживала з ним, приймаючи до уваги, що спір з приводу вселення неповнолітньої дитини між сторонами на даний час відсутній, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог про вселення в спірний будинок неповнолітньої доньки залишити без задоволення. Оскільки позивачка не довела свого права власності на спірне житло, права користування ним, суд вважає її позовні вимоги щодозобов'язання відповідача не чинити перешкод в користуванні спірним житлом безпідставними. Відповідно до ст.88 ЦПК України тільки стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин суд вважає за необхідне вимоги позивачки щодо стягнення судових витрат залишити без задоволення.

Outcome: dismissed