Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] протитуберкульозного диспансеру, департаменту охорони здоровя [PERSON] обласної державної адміністрації про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, в обґрунтування якого вказала, що з 04.12.2006 року працювала на посаді лаборанта клініко-діагностичної лабораторії [PERSON] протитуберкульозного диспансеру, а 06.09.2014 року була звільнена із займаної посади за власним бажанням. В день звільнення із позивачем не було проведено повний розрахунок та не виплачено заробітну плату за липень-серпень 2014 року в розмірі 7172,25 грн. Внаслідок порушення прав позивача, їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000грн. У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 7172,25грн. та моральну шкоду в розмірі 5000грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] протитуберкульозного диспансеру в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник відповідача департаменту охорони здоровя [PERSON] обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, подав до суду письмове заперечення на позов, і якому зазначив, що позивач не перебувала в трудових відносинах із позивачем, а тому вістуні підстави для стягнення заборгованості по заробітній платі із департаменту. Суд, заслухавши пояснення позивача. дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] працювала в [PERSON] протитуберкульозному диспансері на посаді лаборанта клініко-діагностичної лабораторії 3 04.12.2006 року по 06.09.2014 року. 06.09.2014 року [PERSON] звільнена із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП. Згідно з частиною 1статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст. 116 КЗпП України, відповідно до якої при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства проводяться в день звільнення. На день звільнення [PERSON] мала заборгованість по заробітній платі за період з липня 2014 року по серпень 2014 року включно в сумі 7172 грн. 25 коп., які в порушення положень ст.116 КЗпП України, їй відповідачем [PERSON] протитуберкульозним диспансером виплачені не були, що підтверджується матеріалами справи, довідкою про розмір заборгованості. Отже, вимоги позивача про стягнення заборгованості є законними, доведеними і підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості з заробітної плати [PERSON] протитуберкульозним диспансером. Крім того, судом встановлено, що, незважаючи на те, що [PERSON] протитуберкульозний диспансер станом на теперішній час перебуває на непідконтрольній органам державної влади Україні території, проте діяльність комунальної організації [PERSON] протитуберкульозного диспансеру не припинена. При цьому, пунктом 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07 листопада 2014 року, передбачено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що згідно зі ст. 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір; разом з тим на зазначені вимоги поширюються положення ч. 3 ст. 32 Цивільного кодексу України, згідно з якими в разі недостатності у державної установи (організації) коштів відповідальність за її зобов'язаннями несе власник. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи обставини справи суд вважає що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 1500грн. Таким чином, враховуючи, що департамент охорони здоров'я [PERSON] обласної державної адміністрації не є юридичною особою, із якою позивач перебувала у трудових відносинах, та не є власником такої юридичної особи, суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з заробітної плати з департаменту охорони здоровя [PERSON] обласної державної адміністрації слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] протитуберкульозного диспансеру на користь належить стягнути судові витрати в розмірі 86,72грн., оскільки позивач при подачі позову до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial