Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, який в процесі розгляду справи уточнювала. Відповідно до останньої редакції позовної заяви, в обґрунтування позову зазначено, щоз 2004 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках, 07.09.2007 року зареєструвала з ним шлюб, який розірваний на підставі рішення суду від 14.01.2016 року, що набрало законної сили. Під час існування шлюбу подружжя придбало (крім двох автомобілів, цивільна справа про розподіл яких знаходиться в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя) земельнуділянку площею 0,0583 га, що розташована за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, Люцернянська сільська рада, СТ «Комунаровець-1», ділянка № [NUMBER] , кадастровий номер 2321582700:01:001:0369,ринкова вартість якої становить 30 368 грн.Договір купівлі-продажу ВТВ №829701 від 20.12.2012 р. посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., зареєстрований в реєстрі за №2858. Право власності зареєстровано за відповідачем [PERSON] .У зв`язку з викладеним просить визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаної земельної ділянки. У відзиві на позов [PERSON] заперечив проти його задоволення, вказав, що позивачем не надано доказів того, що спірна земельна ділянка була придбана за спільні кошти подружжя або що це майно було придбано за рахунок їхньої спільної праці. У процесі розгляду справи відповідачем було подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення Ѕ частини сплачених грошових коштів за договором позики від 17.12.2012 року у розмірі 96250,00 грн. У зустрічному позові зазначив, що між ним та [PERSON] 17.12.2012 було укладено договір позики, відповідно до якого він, [PERSON] , отримав в інтересах сім`ї грошові кошти на придбання земельної ділянки [ADDRESS] , та недобудованого садового будинку, розташованого на цій ділянці, та для подальшої добудови садового будинку розмірі 56000,00 грн., що еквівалентно 7000 доларів США. Також посилався на розписку від 15.12.2017 про повернення ним коштів у розмірі 192500,00 грн. Ухвалою суду від 21.09.2021 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] . Позивач та його представник у судовому засіданні на задоволенні позову наполягали з підстав, зазначених в уточненому позові, та просили його задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити в задоволенні позову. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що сторони по справі знайомі ще зі школи, почали зустрічатись коли навчались в інституті, після укладення шлюбу проживали в неї вдома. Повідомила, що вони обоє працювали, [PERSON] витрачала зароблені кошти на себе, а [PERSON] утримував сім`ю, який саме був розміру його доходу не знає. Вказала, що при розмові з нею [PERSON] повідомила, про намір [PERSON] купити земельну ділянку, але коштів у них не було. Свідок вказала, що [PERSON] позичив кошти у товариша та купив земельну ділянку. Вказала, що коли сторони розлучились, [PERSON] сказала [PERSON] , що це його будинок і тому він має сам повертати борги. Свідок [PERSON] пояснив, що знає сторони по справі з 2001-2002 року, він працював разом з [PERSON] , бачив його щодня, вказав, що зайняв [PERSON] гроші, у зв`язку з чим між ними було укладено договір, текст договору складали самостійно, свідком укладення договору був [PERSON] . Повідомив, що кошти були йому повернуті в повному обсязі в 2018 році. Свідок [PERSON] , пояснила, що є матір`ю позивачки, вказала, що з 2006 по 2013 рокиїї донька проживала у [PERSON] по вул.Авраменка разом з його бабусею та батьками. У 2007 році сторони уклали шлюб, у 2014 році переїхали жити в дачний будинок, що знаходився за селом Багатирьово. Повідомила, що в селі Георгіївське сторони купили дачу, потім в селі Богатирьове, за чиї саме кошти їх купували, свідку не відомо. Пояснила, що [PERSON] користувався заробітною карткою [PERSON] протягом п`яти років, повідомила, що [PERSON] не мала коштів навіть на засоби гігієни, також мати одягала дочку. Вказала, що [PERSON] відкрив власний бізнес, відомостей про його доходи вона не має. Вказала, що [PERSON] їй розповіла, що [PERSON] взяв кошти з її банківської картки на купівлю дачі. Також, повідомила, що [PERSON] є близьким другом сторін по справі, у 2012 році він розлучився з першою дружиною та одружився вдруге, на той час [PERSON] мешкав у тещі та у нього не було власного авто, тому [PERSON] возив його. Зазначила, що [PERSON] не розповідав [PERSON] та їй про те, що позичів гроші. Свідок [PERSON] , пояснив, що проживає разом з матір`ю позивачки [PERSON] з 2006 року, повідомив, що діти купили земельну ділянку поряд з ділянкою товариша. Вказав, що [PERSON] є другом [PERSON] , проте розмов про позику грошей ніколи не було, який саме був розмір доходу подружжя, йому не відомо. Свідок [PERSON] ,повідомив, що був присутнім при підписанні договору позики та безпосередньо бачив передачу грошових коштів як у позику так і повернення цих коштів, де саме виготовлялись документи пов`язані з наданням та повернення позики йому не відомо. Вказав, що бачив, як [PERSON] не одноразово брав кошти в борг у [PERSON] . Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 07 вересня 2007 року шлюбі, який рішенням суду від 14 січня 2016 року, що набрало законної сили, розірваний. 20.12.2012 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав земельну ділянку площею 0,0583 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] [NUMBER] , кадастровий номер 2321582700:01:001:0369.Договір купівлі-продажу ВТВ №829701 від 20.12.2012 р. посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., зареєстрований в реєстрі за №2858. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку №19/02/4, ринкова вартість земельної ділянки становить 30368,00 грн. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п.3 ч.1 ст 57 СК України). Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За приписами частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до вимог статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. З огляду на наведені положення закону та правовідносини сторін суд вважає, що, придбавши у власність земельну ділянку, відповідач діяв зі згоди позивача та в інтересах подружжя, а на набуту ним річ, право власності на яку зареєстровано за ним, розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи даний спір про поділ спільного майна подружжя з урахуванням заявлених Відповідачем вимог про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що грошові кошти, за які було придбане спірне майно, були взяті у позику у товариша Відповідача, суд бере до уваги також наступне. Норма частини третьої статті 61СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин, за нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, з норм цивільного та сімейного законодавства, беручи до уваги правову позицію, висловлену, зокрема, у постанові ВС/КЦС від 30.01.2020 року по справі № 686/15607/15-ц, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносились особисті кошти кожного із подружжя у рахунок погашення кредитних зобов`язань. Заявлені Відповідачем заперечення проти позовних вимог [PERSON] з вказівкою на факт придбання спірної земельної ділянки за рахунок коштів, взятих у позику у товариша [PERSON] відвідно до договору про позику коштів від 17.12.2012 в сумі: 56000,00 грн., що еквівалентно 7000 доларам США з метою придбання земельної ділянки, складеного без згоди позивача [PERSON] , а також повернення коштів згідно розписки від 15.12.2017 у розмірі 192500,00 грн.,що еквівалентно 7000 доларам США, суд вбачає такими, що можуть бути спрямовані на позбавлення Позивача права на частку спільної сумісної власності на нерухоме майно, що було придбане подружжям за період шлюбу. Статтею 204 ЦК України закріплено принцип презумпції дійсності правочину, що не дає підстав суду вважати договір позики від 17.12.2012 недійсним, оскільки на момент розгляду справи його недійсність не була встановлена, такі вимоги Позивачем не заявлялися. Проте, позичені в інтересах сім`ї гроші також є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сутність добросовісності передбачає вірність зобов`язанням, повагу до прав інших суб`єктів, обов`язок до співставлення власних та чужих інтересів, унеможливлення заподіяння шкоди третім особам. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Таким чином, з урахуванням означеного, в силу положень статей 57-72 СК України, земельна ділянка площею 0,0583 га, розташована за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, Люцернянська сільська рада, СТ «Комунаровець-1», ділянка № [NUMBER] , кадастровий номер 2321582700:01:001:0369, підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набута під час шлюбу за спільні кошти, а тому вони мають рівні права на спільне майно, з визнанням за [PERSON] права власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки. Відповідно до приписів ст.141ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на відповідача у разі задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви Вільнянського районного суду Запорізької області про поділ майна подружжябув сплачений судовий збір в сумі 804,00 грн., що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 28 вересня 2017 року. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг по договору надання правової допомоги від 16.09.2021 року, вартість винагороди за надання правової допомоги та юридичних послуг складає 6500,00 грн. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг по договору надання правової допомоги від 21.12.2018 року, вартість винагороди за надання правової допомоги та юридичних послуг складає 5500,00 грн. Сплата наданих послуг підтверджується квитанціями від 16.09.2021 на суму 1500,00 грн., від 11.11.2019 на суму 4000,00 грн. та від 09.12.2021 на суму 6500,00 грн. Загальна сума за надані юридичні послуги складає 12000,00 грн. За таких обставин суд на підставі документально підтверджених витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та давання правової допомоги, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача вищевказаних судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved