Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом, у якому просить визнати за нею право користування чужою власністю, а саме - право проходу до погребу через сарай, який належить на праві приватної власності [PERSON] , що розташований за адресою: [ADDRESS] , зобов`язати [PERSON] не створювати перешкоди у користуванні належною їй частиною погребу, якій знаходиться у сараї, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в тому числі - шляхом передачі ключі від замка сараю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] успадкували за заповітом від 14.06.2003 р. майно їхнього батька, зокрема - погріб Б-1 п/д за адресою: [ADDRESS] , кожна по 1/2 частці, при цьому [PERSON] успадкувала також сарай Б-1 за тією ж адресою. Погріб Б-1 п/д знаходиться під сараєм Б-1, а відтак [PERSON] не може ним вільно користуватись, оскільки [PERSON] поставила на сарай замок, ключ від якого зберігає тільки у себе та відмовляється надати його дублікат [PERSON] . Добровільно укласти договір з [PERSON] про надання права користування проходом через сарай до погребу [PERSON] відмовляється. [PERSON] проти позову заперечила та просить повністю відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що вона почала закривати сарай, бо звідти стали зникати речі. На сьогоднішній день вона зачинила сарай. Коли приходить [PERSON] , вона їй сарай відкриває. Вона згодна впускати [PERSON] у сарай тільки у своїй присутності. Судом з`ясовано, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.04.2018 р. (а. с. 6). 14.06.2003 р. [PERSON] було складено заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Литвином О.С., зареєстрований в реєстрі за № 3887, відповідно до якого [PERSON] на випадок смерті зробив таке розпорядження (а. с. 5): належний йому на праві особистої власності житловий будинок [ADDRESS] , заповів: 63/100 ідеальних частин будинку загальною площею 53,9 кв. м, а саме: приміщення 1-1 площею 4,1 кв. м, 1-2 площею 6,4 кв. м, 1-3 площею 10,4 кв. м, 1-4 площею 20,1 кв. м, 1-5 площею 10,6 кв. м, 1-6 площею 2,3 кв. м, сарай, 1/2 часину погреба та 63/100 частини земельної ділянки - [PERSON] ; 37/100 ідеальних частин будинку загальною площею 31,4 кв. м, а саме: приміщення 2-1 площею 1,4 кв. м, 2-1 площею 8,5 кв. м, 2-3 площею 21,5 кв. м, 1/2 частину погреба та 37/100 частин земельної ділянки - [PERSON] . Рішенням від 21.07.2016 р. № 152 Бердичівської міської ради Житомирської області у м. Бердичеві вул. Чапаєва було перейменовано на [ADDRESS] . У якості однієї з підстав позову [PERSON] посилається на те, що вона та [PERSON] успадкували за заповітом від 14.06.2003 р. майно [PERSON] зокрема - погріб Б-1 п/д за адресою: [ADDRESS] , кожна по 1/2 частці, при цьому [PERSON] успадкувала також сарай Б-1 за тією ж адресою. Між тим, [PERSON] не подано будь-яких доказів, які б підтверджували цю обставину, зокрема, доказів прийняття нею та [PERSON] у відповідності до статей 1268 та 1269 Цивільного кодексу України спадщини [PERSON] . Відсутні у матеріалах справи і документи, які б свідчили, що [PERSON] та [PERSON] є власниками майна, яке стосується предмета спору (погребу та сараю) за адресою: [ADDRESS] , зокрема, відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом, та витяги/довідки з Державного реєстр у речових прав на нерухоме майно з записами про реєстрацію за ними права власності на це майно. За таких обставин Суд позбавлений можливості встановити, хто є власниками майна, яке стосується предмета спору (погребу та сараю) за адресою: [ADDRESS] , а відтак - чи вчиняє [PERSON] дії, які у відповідності до законодавства України порушують права власності [PERSON] на частину зазначеного майна (право користування належною частиною погреба), якщо вчиняє, чи наявні підстави для захисту її права способом, яким вона просить у позовній заяві. Також Суд вважає за необхідне зазначити, що зі змісту позовної заяви випливає, що [PERSON] бажає, щоб їй було встановлено сервітут - право проходу до погребу через сарай, однак у прохальній частині позовної заяви така вимога нею не заявляється, а заявлена вимога про визнання за нею права користування чужою власністю. Між тим, така вимога не відповідає частинам першій та третій статті 402 Цивільного кодексу України, згідно з якою сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Тобто належним способом захисту права [PERSON] буде вимога про встановлення сервітуту (права користування чужим нерухомим майном), а не про визнання права користування чужою власністю. При цьому, заявляючи таку вимогу, [PERSON] має довести відсутність в неї можливості задовольнити свої потреби іншим способом, ніж встановлення права користування чужим нерухомим майном (сервітуту). Враховуючи викладене, Суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. При цьому Суд роз`яснює, що [PERSON] не позбавлена права звернутись з іншим позовом з урахуванням наведеного вище, зокрема, з позовом до [PERSON] про встановлення сервітуту (права користування чужим нерухомим майном).

Outcome: dismissed