Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд iз позовною заявою до [PERSON], Давидівської сільської ради про визнання недійсним заповіту, застосування наслідків недійсного правочину, визнання права власності на спадщину посилаючись на те, що [PERSON] звернувся 20.05.2014 року до Сторожинецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті сестри [PERSON], яка померла [INFO] року. Реєстрацію спадкової справи було проведено 20.05.2014 року. Але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не встиг в зв'язку із смертю. [PERSON], являється дружиною померлого [PERSON]. Через деякий час після подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, позивачу стало відомо, що до цієї нотаріальної контори звернулась [PERSON] та подала заяву про прийняття спадщини за заповітом, складеним 15 листопада 2013 року та посвідченим Давидівською сільською радою Сторожинецького району Чернівецької області за реєстровим № 251. Заповіт від 15 листопада 2013 року, укладений в селі Давидівці Сторожинецького району Чернівецької області, від імені [PERSON] ([INFO]) на ім'я [PERSON], посвідчено секретарем виконавчого комітету Давидівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, зареєстрованого в реєстрі за №251, позивач вважає недійсним, виходячи з наступного. [PERSON] за час життя не складала заповіту на випадок своєї смерті, на корись [PERSON]. Остання являється дочкою рідної сестри померлої - [PERSON] та її племінницею. Вказані особи практично не бували в [PERSON], не надавали їй жодної допомоги, не утримували її матеріально та не доглядали за нею в останні роки її життя, їх стосунки з спадкодавцем були недоброзичливими, тому вважає, що у [PERSON] не було жодних підстав, причини, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь [PERSON]. Заповіт за своїм характером та змістом є правочином. Оскільки для виконання правочину (складання заповіту) достатньо волевиявлення однієї сторони, він є одностороннім правочином, тобто для складання і оформлення заповіту як розпорядження майном на випадок смерті необхідно волевиявлення тільки заповідача. Таким чином, оскільки заповіт є одностороннім правочином до нього застосовуються правові наслідки недодержання сторонами (стороною) при вчиненні правочину вимог закону, що передбачено параграфом 2 Глави 16 ЦК України. Пунктом 3 ст. 203 ЦК України передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину (заповіту), а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За таких обставин, вважає, що під час вчинення та посвідчення правочину, а саме заповіту як розпорядження [PERSON] на випадок її смерті не було дотримано таких вимог до правочину як вільне волевиявлення його учасника, яке повинне відповідати його внутрішній волі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявою уточнила позовні вимоги, а саме визнати недійсним заповіт, як розпорядження на випадок смерті, складений 15 листопада 2013 року [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений секретарем виконавчого комітету Давидівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 251. Просила прийняти рішення на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали просили відмовити в позові. Представник Давидівської сільської ради Пашишняк Т.Д. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в позові. Допитані в судовому засiданнi свідок [PERSON] та [PERSON] суду показали що їм відомо, що [PERSON] склала заповіт на [PERSON] Розглянувши цей позов, заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд на підставі встановлених фактичних обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин знаходить, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так судом встановлено, що 15 листопада 2013 року, [PERSON] [INFO], на ім'я [PERSON], склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Давидівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за №251. Згідно положень ст.ст.1233, 1247, 1251 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті і він має бути складеним в письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, підписаний особисто заповідачем і посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Якщо в населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Виходячи з цього очевидним є те, що оскаржений заповіт [PERSON] від 15.11.2013 року, відповідає всім зазначеним вище умовам, оскільки він складений в письмовій формі. В ньому зазначено місце та час його складання. Він підписаний особисто спадкодавцем [PERSON] та посвідчений уповноваженою службою особою у відповідності до вимог законодавства. На думку суду позов є необґрунтований і безпідставним, так як позивач не наводить і не навела в судовому засіданні правових підстав визнання заповіту недійсним. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази додаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зазначення позивача в позові про те, що даний заповіт, якщо і складався то під впливом обману, помилки чи не усвідомлення спадкодавця значення своїх дій є на думку суду припущенням, яке не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, які суд мав би оцінити у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України. При цьому невідомість позивача, щодо написання спадкодавцем заповіту не може служити підставою для визнання його недійсним, а зазначення в позові про відсутність вільного волевиявлення спадкодавця також є припущенням на якому суд не може ґрунтувати своє рішення. Таким чином з огляду на безпідставність позовних вимог в їх задоволенню слід відмовити. На підставі ст.ст. 215, 218,225,229,230, 1233, 1247, 1251, 1275 ЦК України, та

Outcome: dismissed