Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Однак, з моменту їх розлучення відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини: не приймає участі у його вихованні, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. Зазначає, що відповідач батьківських обов'язків не виконує на протязі тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. На підставі наведеного, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник позивача та відповідач надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечив. Представник третьої особи подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON]. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 01.12.2009 року було розірвано (а.с.8). В шлюбі народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.03.2007 року (а.с.7). З довідки-розрахунку Луцького районного відділу державної виконавчої служби вбачається, що заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа № 2-7584/2009, виданого Луцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 600 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.10.2009 року і до повноліття сина, станом на 01.06.2016 року становить 37660,13 грн.(а.с.9-10). Як встановлено з нотаріально посвідченої заяви від 20.11.2016 року [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, додатково вказав, що не приймає участі у вихованні дитини (а.с. 21). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] виховується у повній родині, батьком вважає [PERSON], який є чоловіком позивача, останній відноситься до хлопчика, як до власної дитини, проживають у місті Курнев Франція. До висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] прийшла Луцька райдержадміністрація Волинської області, що підтверджується висновком органу опіки та піклування № 2703/282-16 від 28.11.2016 року (а.с. 29-30). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлений факт ухилення від виконання батьківських обовязків відповідачем, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. На підставі ст.ст.164 165 СК України, ст. 18 Конвенції про права дитини, Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved