Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

[PERSON] \~звернулась з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~вказавши,\~що позивач\~є власником\~квартири [ADDRESS] на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~від 03.11.2004\~року.\~У 2014\~році [PERSON] \~поїхала до\~Російської Федерації,\~де і\~мешкала з\~того часу,\~до України\~протягом 2014-2016\~років не\~поверталась.\~Однак,\~згодом [PERSON] \~дізналась про\~те,\~що 10.05.2016\~року квартиру\~ [ADDRESS] було\~відчужено [PERSON] за договором купівлі-продажу від 10.05.2016 року, за яким [PERSON] як продавець була представлена [PERSON] на підставі довіреності від 22.04.2016 року. В подальшому [PERSON] за договору купівлі-продажу від 09.09.2016 року продав квартиру [PERSON] . Вказуючи, що довіреності на ім`я [PERSON] не надавала, а квартира вибула з її власності поза її волею, позивач просила визнати недійсною довіреність від 22.04.2016 року. за якою [PERSON] уповноважила [PERSON] були її представником, визнати недійсним договір-купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , витребувати з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] та поновити державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON] . Ухвалою суду від 08.01.2017 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою суду від 22.02.2017 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду. Ухвалою суду від 22.02.2017 року з урахуванням виправленої ухвалою суду від 22.02.2017 року описки, задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . заборонено [PERSON] вчиняти будь-які правочини щодо квартири. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 31.05.2017 року ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2017 року скасована, заяву про забезпечення позову повернуто для нового розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою від 05.09.2017 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову, заборонено [PERSON] вчиняти будь-які правочини щодо квартири [ADDRESS] . 31.08.2017 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з [PERSON] витрати, які були здійснені ним в ході ремонту квартири. Ухвалами суду від 05.09.2017 року клопотання [PERSON] про зменшення суми судового збору за подання зустрічної позовної заяви залишено без задоволення, зустрічна позовна заява [PERSON] залишена без руху. Ухвалою суду від 21.02.2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду за його заявою. 22.02.2018 року відповідачем [PERSON] наданий відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого відповідач проти позову повністю заперечує, вказуючи на його безпідставність та недоведеність тих обставин, на які позивач посилалась в позовній заяві. Так, [PERSON] зазначав, що позивачем не вказано за яких обставин без її відома міг бути отриманий дублікат договору, яким чином у [PERSON] , який продав квартиру [PERSON] , могли опинитись технічний паспорт на квартиру, квитанції про сплату житлово-комунальних послуг та ключі від квартири, які передані [PERSON] при укладенні договору 09.09.2016 року. Ухвалою суду від 26.07.2018 року у позивача [PERSON] витребувані оригінали письмових доказів, а саме оригінал договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 03.11.2004 року та ориганіл технічного паспорту на зазначену квартиру, а у Запорізького обласного державного нотаріального архіву ГУЮ Запорізької області інформацію про особу, якій 12.03.2013 року був виданий дублікат договору купівлі-продажу від 03.11.2004 року. Строк виконання ухвали встановлений судом до 15.09.2018 року. У визначений судом строку Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом була надана витребувана інформація, сутність якої наводиться нижче. Позивачем [PERSON] витребувані судом документи надані не були з причин, зазначених в заяві від 14.09.2018 року. Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2019 року у зв?язку із звільненням судді [PERSON] у відставку проведено повторний автоматизований розподіл справи та справу передано у провадження судді Дацюк О.І. Ухвалою судді Дацюк О.І. від 11.03.2019 року цивільну справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 29.05.2019 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування з архіву Шевченківського районного суду м. Запоріжжя матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування кватирою. Також судом вирішувались клопотання учасників про ознайомлення з матеріалами справи, про встановлення додаткового строку для надання доказів. Судом відхилене клопотання представника позивача адвоката Ями Д.М. про відкладення розгляду справи у зв?язку з обмеженнями до закінчення карантинних заходів. Відмовляючи у задоволенні такого клопотання суд виходив з положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Справа перебуває у провадженні суду з лютого 2017 року, строк для надання доказів сплинув та, на переконання суду, у учасників справи було достатньо часу для надання суду доказів в обґрунтування своїх позицій. На переконання суду, сторони мають прагнути найскорішого вирішення спору по суті, для чого вживати заходів для своєчасного вчинення необхідних процесуальних дій, уникнення безпідставного відкладення розгляду справи. Між тим, представником позивача подане клопотання про відкладення розгляду справи, яке не має жодного обґрунтування. При цьому заявлено про відкладення розгляду справи на невизначений строк, а саме «до закінчення карантинних заходів», які, відповідно до публічних висловлювань Прем`єр-міністра України, фактично можуть тривати протягом невизначеного строку. Суд також враховує і те, що адвокат [PERSON] Д [PERSON] М., який представляв інтереси позивача в попередньому судовому засіданні, в період дії карантину неодноразово приймав участь в розгляді інших справ в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя. Передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, адже неявка представника позивача в судове засідання є не першою (позивач та представник позивача не з?являлись 01.08.2019 року). При цьому представник позивача був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, тож у суду наявні визначені ст. 223 ч. 2 ЦПК України підстави для розгляду справи за відсутності учасника справи, що не з?явився. Інші заяви чи клопотання учасниками справи не подавались, а судом не вирішувались. В судових засідань 29.05.2019 року, 19.12.2019 року представники позивача на позові наполягали, вказуючи, що у 2014 році [PERSON] поїхала до Російської Федерації, де з того часу і мешкає, на територію України не поверталась, на час видачі довіреності у 2016 році також перебувала на території РФ, тому довіреність видати не могла, з [PERSON] не знайома. Позивач особисто до суду не з?явилась, пояснень по суті спору не надала. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, вказуючи, що обставини, на які позивач посилається в позові, не доведені належними та допустимими доказами, а протягом розгляду справи представники позивача постійно змінювали пояснення щодо обставин в залежності від тих доказів, які здобувались та надавались відповідачем [PERSON] , а також надавались на спростування доказів позивача. Так, представник відповідача зауважував, що у поясненнях представників та обставинах, які зазначені у позові, є явні суперечності, які представники позивача пояснити не змогли. Зокрема, [PERSON] вказувала, що перед переїздом до РФ вона передала правовстановлюючі документи на квартиру своєму сину, натомість з його офісу такі документи були викрадені, однак, підтвердження тому немає. Також представники позивача не змогли пояснити підставу та необхідність в отриманні [PERSON] у 2013 році дублікату договору-купівлі-продажу, за яким вона придбала квартиру, натомість як означений дублікат [PERSON] отримала особисто. [PERSON] не зверталась з приводу викрадення свого паспорту. Крім того, [PERSON] не довела того, що на момент видачі довіреності вона була відсутня на території України, хоча мала можливість та обов?язок довести цю обставину. Також представник відповідача посилався, що [PERSON] є добросовісним набувачем, з 2016 року фактично використовує квартиру для свого проживання, зробив там капітальний ремонт, тож відсутні правові підстави для витребування у нього цього житла. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з?явились, про місце та час розгляду справи сповіщались в установленому порядку, [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, пояснивши в цій заяві про те, [PERSON] вона не знає, а виступити від її імені у договору купівлі-продажу майна її попросили знайомі, які пояснили, що власник майна відсутній в Україні, тому не може самостійно укласти договір. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Нароха О.В. направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Нарохи О.В. адвокат Сердюк Р.В. проти позову заперечував, вказуючи, що договір купівлі-продажу квартири від 10.05.2016 року укладений у відповідності до вимог чинного законодавства, є дійсним та відсутні підстави для визнання його недійсним. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Деллалова В.М. до суду направила письмові пояснення, відповідно до яких 22.04.2016 року до неї звернулась особисто [PERSON] , яка надала паспорт громадянки України [NUMBER] , виданий 12.10.1999 року, який не міг ознак підробки. На прохання [PERSON] нотаріус оформила довіреність, яка була підписана [PERSON] особисто в присутності нотаріуса. Після відкриття провадження у справі судом нотаріус перевірила на веб-сайті МВД України за номером паспорта паспорт з даними, який був наданий [PERSON] , та з?ясувала, що паспорт з таким номером значиться серед викрадених або втрачених. Судом досліджувались письмові докази, надані учасниками справи, допитаний свідок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він перебуває у дружніх стосунках із [PERSON] , приймав участь коли [PERSON] перед покупкою декілька разів оглядав квартиру [ADDRESS] . Господар квартири мав від неї ключі, правовстановлюючі документи на квартиру. На момент огляду у вересні 2016 року квартира була у стані, не придатному для проживання, адже була відсутні електроенергія, сантехнічне обладнання не працювало, шпалер та плити для приготування їжі не було. Також господар вказував, що наявна значна заборгованість за житлово-комунальні послуги. Квартира була придбана [PERSON] приблизно за 12500 доларів США. При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне. Квартира [ADDRESS] на праві власності належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2004 року (т. 1 а.с. 13.15). 10.05.2016 року між [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . за яким [PERSON] придбав у власність вказану квартиру (т. 1 а.с. 16). Як зазначено у тексті вищевказаного договору [PERSON] діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловою В.М. 22.04.2016 року № 425. При оформленні вказаної угоди на підтвердження права власності продавця на відчужувану квартиру було надано дублікат договору купівлі-продажу, який видано Державним нотаріальним архівом Головного управління юстиції у Запорізькій області 12.04.2013 року. 09.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 17). Згідно з відповіддю начальника Дніпровського РВ у м. Запоріжжя УДМС в Запорізькій області від 25.04.2017 року [PERSON] , [INFO] , паспортом громадянки України в Дніпровському РВ у м. Запоріжжя УДМС в Запорізькій області не документувалась. Відповідно до повідомлення т.в.о. начальника Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області від 10.03.2020 року за період з 17.01.2012 року до цього часу відсутня реєстрація заяв або повідомлень про втрату чи викрадення паспорту громадянина України [NUMBER] . Відповідно до листа начальника відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 23.02.2018 року (т. 1 а.с. 203) 29.05.2002 року [PERSON] отримала паспорт [NUMBER] на ім?я [PERSON] , [INFO] , у зв?язку із загальним обміном паспорту. Паспорт виданий на підставі паспорту [NUMBER] , виданого Ленінським РВВС в Запорізькій області 14.11.1980 року. Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом на виконання ухвали суду від 26.07.2018 року листом від 03.09.2018 року повідомлено, що 12 квітня 2013 року за реєстровим номером № 2-31 було видано дублікат договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сосіменко Ю.П. 03.11.2004 року. Даний дублікат був виданий [PERSON] , якою наданий дублікат картки фізичної особи-платника податків ДПІ по Заводському району на ім?я [PERSON] , виданий 29.11.2004 року, паспорт серії [NUMBER] , виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області 29.05.2002 року. Оцінюючи досліджені докази в ракурсі пояснень учасників, суд дійшов наступних висновків. Позивачем всупереч вимогам ст. 12,13 ЦПК України не надано доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилалась в обґрунтування своїх вимог, а саме позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у 2014 році вона виїхала за межі України та з того часу на територію України не поверталась. На переконання суду, будь-яких складнощів у позивача надати суду докази цього не було, адже відмітки про виїзд з України та в?їзд на територію РВ мають паспорті [PERSON] для виїзду за кордон. Також позивач могла самостійно або через представників отримати від органів Державної прикордонної служби України інформацію щодо дати виїзду за межі України та відсутності перетину кордону України у 2016 році, коли була оформлена оспорювана довіреність, натомість протягом трьох років розгляду справи доказів на підтвердження цих доводів позивачем надано не було. Також на підтвердження доводів щодо того, що вона не підписувала оспорюваної довіреності, позивач могла клопотати про призначення експертизи підпису у довіреності, однак, таким своїм правом позивач також не скористалась. Суд також враховує непослідовність тверджень позивача щодо обставин подій, які стосуються місця перебування правовстановлюючих документів та дій позивача щодо цих документів. Так, в тексті позовної заяви, поданої до суду 07.02.2017 року позивач нічого не вказувала про місце знаходження правовстановлюючих документів на квартиру, а рівно і не зазначала про втрату оригіналу договору купівлі-продажу. Водночас, при цьому [PERSON] в позовній заяві наголошувала на тому, що договір від 10.05.2016 року був укладений з наданням дублікату договору від 03.11.2004 року, що на думку позивача, було частиною зловмисної змови відповідачів. Однак, після постановлення судом ухвали від 26.07.2018 року про витребування у [PERSON] оригіналів договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2004 року та технічного паспорту на квартиру, представником позивача [PERSON] 14.09.2018 року було повідомлено про неможливість надання оригіналів цих документів, оскільки сам оригінал договору був загублений, а замість нього у [PERSON] був дублікат технічного паспорту на квартиру, витяг з права власності на дану квартиру, що зберігався у сина позивача [PERSON] . Факт отримання дублікату договору особисто [PERSON] у 2013 році підтверджується також наданням [PERSON] копії означеного дублікату та копії витягу про реєстрацію права власності позивача на квартиру 19.04.2013 року, в якості додатку до позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, з якою [PERSON] звернулась особисто 08.08.2013 року. Також представником позивача зазначено, що 28.04.2014 року з офісу сина позивача [PERSON] , розташованого по [ADDRESS] були викрадені, зокрема, дублікат технічного паспорту на квартиру та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно на вказану квартиру. На підтвердження цього представником [PERSON] була надана довідка слідчого СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП України в Запорізькій області від 13.09.2018 року, з якої слідує, що 28.04.2014 року до Орджонікідзевського РВ надійшла заява про те, що невстановлена особа за адресою: [ADDRESS] , проникнувши до приміщення ТОВ «Аржесталь» викрала майно та документи, серед яких були дублікат технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , витяг з право власності на дану квартиру, договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Однак, зазначена довідка суперечить твердженням позивача, висловлених її представником, про те, що оригінал договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2004 року вона втратила, а замість нього ще у 2013 році отримала дублікат договору. Факт викрадення цих документів з офісу сина позивача спростовуються довідкою т.в.о. начальника СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 19.07.2019 року (т. 2 а.с. 128), відповідно із якою 28.04.2014 року було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014080060001831 за ст. 185 ч. 3 КК України за фактом крадіжки з офісного приміщення по [ADDRESS] майна, однак, у переліку майна, про викрадення якого було заявлено, відсутні документи щодо квартири [PERSON] , від потерпілого з цього приводу заяв не надходило. При цьому представниками позивача так і не надано пояснень з приводу того, коли та за яких обставин був загублений оригінал договору купівлі продажу квартири від 03.11.2004 року та куди подівся отриманий особисто [PERSON] у 2013 році дублікат цього договору, а також технічний паспорт на квартиру. Також позивач не вказала за яких обставин та коли саме вона дізналась про те, що квартира вибула з її власності, не надала будь-яких доказів на підтвердження цих обставин, між тим як між продажем квартири [PERSON] та наданням [PERSON] довіреності на представлення її інтересів в суді пройшов незначний проміжок часу. Водночас за твердженням [PERSON] він після придбання квартири здійснив там капітальний ремонт, при цьому не зрозуміло як факт проживання у квартирі іншої особи та здійснення в квартирі ремонту залишився непоміченим сином позивача, який, зі слів представника позивача, мав доглядати квартиру, а крім того, і сплачувати комунальні послуги, зокрема, і за лічильниками, показання яких слід дізнаватись щомісячно безпосередньо при відвідуванні квартири. Крім того, твердження позивача [PERSON] , викладені в позовній заяві, про те, що вона за фактом шахрайського заволодіння її квартирою звернулась до правоохоронних органів, спростовані довідкою слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 30.05.2019 року (т. 2 а.с. 117), згідно із якою за даними ІПС «Армор» та ЄДРДР, [PERSON] до Шевченківського чи інших відділень Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області з усними заявами або повідомленнями щодо незаконного заволодіння або привласнення квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , не зверталась. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вказує ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи вищевказані обов?язки сторін, позивач мала довести або факт фізичної неможливості підписати оспорювану довіреність у зв?язку з перебуванням на момнент її видачі в іншому місці, на території іншої держави, або довести, що підпис на довіреності належить не їй. Однак, жодну з цих обставин позивач не довела належними та допустимими доказами. Посилання позивача на те, що у довіреності вказані реквізити паспорту, виданого у 1999 році, натомість як позивач паспорт отримала у 2002 році, не виключають можливості отримання позивачем паспорту як у 1999 році, так і у 2002 році, адже паспорт 1999 року зазначений за відомостями МВД України як викрадений або втрачений. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу. Пунктом 23\~рішення Європейського\~суду з\~прав людини\~за заявою\~«Проніна проти\~України» (заява N 63566/00) від 18 липня 2006 року) вказано, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Оскільки судом не знайдено законних підстав для задоволення позову в частині визнання недійсними довіреності та договору купівлі продажу від 10.05.2016 року, тож є недоцільним надавати оцінку доводам представника відповідача про неможливість витребування у [PERSON] квартири з тієї підстави, що він є добросовісним набувачем та набув права власності на квартиру у відповідності до положень ст. 330 ЦК України. Так, попередні висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення перших вимог унеможливлюють і задоволення вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння особи, яка є похідною та прямо залежить від задоволення перших двох вимог. Підсумовуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цілому. Сторонами суду не надавались документи щодо судових витрат та не заявлялось про їх розподіл, у зв?язку з чим судом це питання не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed