Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення графіку спілкування дітей з батьком. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 13 липня 2003 року між нею та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу у неї з відповідачем є троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З 01 грудня 2018 року відповідач пішов з сім`ї і проживає окремо, при цьому, повідомив дітям про розлучення між ними без її згоди. Позивач посилається на те, що станом на даний час відкрито провадження по справі про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Відносини між нею та відповідачем стали складними, вона та діти цілком залежні від [PERSON] матеріально, відповідач самостійно став приймати рішення без її згоди щодо часу та місця зустрічі з дітьми та міжміських подорожей дітей з ним. Зокрема, [PERSON] без її згоди повіз дітей до Львова, в Київ та згодом на море, де проводив час зі своєю знайомою, з якою поводив себе як зі своєю жінкою в присутності їх дітей. Вважає, що вказана поведінка відповідача не відповідає вимогам загальноприйнятих норм моралі, порушує норми СК України. Неузгоджені дії [PERSON] щодо зустрічі з дітьми, на думку позивача, порушують графік навчання та харчування дітей та не дає їй можливості спланувати свій день. Крім того, [PERSON] зазначає, що відповідач часто без попередження не з`являється на призначені зустрічі з дітьми, що негативно впливає на їх настрій та моральний стан. Позивач зазначає, що повертаючи дітей додому відповідач влаштовує з нею скандали та принижує її в присутності дітей. [PERSON] вважає таку ситуацію неприпустимою та такою, що вимагає державного втручання в інтересах дітей з метою їх захисту. Одноособові рішення щодо спілкування з дітьми або не з`явлення до дітей, на думку позивача, не відповідають інтересам дітей та формують у них негативне ставлення до батька. [PERSON] вказує, що вона, як мати дітей не чинить перешкод у спілкуванні дітей з батьком. Всі намагання вирішити спірне питання з відповідачем не призвели до погодженого результату. Після звернення до Служби в справах дітей Чернівецької міської ради із заявами про встановлення графіку спілкування з дітьми вказаним органом відмовлено у вирішенні даного питання. За таких обставин позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів своїх дітей для встановлення чіткого щотижневого графіку спілкування відповідача з дітьми та вирішення питання міжміських та міжнародних поїздок дітей. Позивач [PERSON] просить суд встановити графік спілкування відповідача [PERSON] із дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] при якому кожної п`ятниці з 17.00 год. до 17.30 год. до кожної суботи до 22.00 год. діти перебувають з відповідачем; визначити, що міжміські та міжнародні поїздки дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] здійснюються лише в її присутності. Ухвалою суду від 19 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14 серпня 2019 року клопотання позивача та представника позивача щодо виклику в судове зсідання дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] для дачі ними пояснень задоволено; залучено до участі у справі орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до розгляду по суті. Відповідач у визначений судом строк відзив до суду не подав. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Додатково пояснила, що діти проживають з нею з грудня 2018 року. Вона надавала згоду на виїзд дітей з батьком на відпочинок за проханням самих дітей, в суперечки з відповідачем вона жодного разу в присутності дітей не вступала, проте відповідач не повідомляв її де будуть перебувати діти, з ким та як будуть харчуватися. Згодом їй стало відомо, що на відпочинку її діти проживали з дітьми знайомої її чоловіка, він проживав окремо від них і не приділяв їм уваги. На даний час діти не бажають зустрічатися та спілкуватися з батьком, бо у них склалося певне відношення до ситуації в їх сім`ї. Останній раз доньки не захотіли проводити час з батьком, погодився лише молодший син. Вважає, що її право у даних правовідносинах порушено, оскільки батько не бере до уваги її думку щодо способу та часу спілкування з дітьми. Проте, позивач зазначила, що якщо діти не захотять бачитись з батьком вона не дозволить відповідачу забирати їх. Позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] зазначила, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими. Пояснила, що станом на даний час сторони перебувають в стані розлучення, вказані на обґрунтування позову події, які відбуваються в сім`ї не відповідають інтересам дітей, негативно впливають на їх психіку дітей та емоційний стан, а подані позивачем докази свідчать про необхідність встановлення графіку спілкування дітей з батьком. Мати дітей жодного разу не перешкоджала спілкуванню дітей з відповідачем. Необхідність міжміських та міжнародних поїздок дітей лише в присутності матері обґрунтовує тим, що відповідач, посприявши літньому відпочинку дітей не приділяв належної уваги дітям та догляду за ними на відпочинку. Забравши дітей на море в добровільному порядку [PERSON] поставив [PERSON] перед фактом стосовно часу проведення з дітьми та місця перебування дітей, не врахувавши думку позивача та того, що сторони є рівні в батьківських правах, а тому вважає, що вказаний позивачем спосіб захисту права є необхідним для нормального спілкування в сім`ї. Представник позивача вказала, що на даний час в іншому провадженні розглядається позов [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна. Просила задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважає позов не обґрунтованим та безпідставним. Зазначив, що позивач звернулася з позовом в суд безпідставно, оскільки її права не порушені, діти на даний час проживають разом з матір`ю, яка регулює порядок побачень дітей з батьком. Вважає, що порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми може регулюватися на добровільних засадах. Вказав, що на даний час позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, місце проживання дітей на даний час не визначено, тому сторони можуть вирішити дане питання на сьогодні в добровільному порядку. Представник відповідача зазначає, що у разі порушення права [PERSON] на спілкування з дітьми та участі у їх вихованні він може звернутися до суду за захистом свого права та вимагати встановлення порядку спілкування з дітьми, а якщо відповідач буде ухилятися від виконання обов`язків по вихованню дітей, то в такому випадку виникають інші правовідносини і застосовуються інші норми матеріального права за ухилення від виконання обов`язків по вихованню дітей. Вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає інтересам дітей, зокрема, оскільки між сторонами існують сімейні конфлікти, то міжміські і міжнародні поїздки позивача, дітей та відповідача не будуть на користь дітей. З обраного позивачем способу захисту вбачається, що таким чином [PERSON] просить суд зобов`язати відповідача виконувати певні обов`язки щодо виховання дітей та спілкування з ними, проте такий спосіб захисту права не передбачений чинним законодавством. На думку представника відповідача, спір між сторонами щодо участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними відсутній, оскільки позивач не перешкоджала відповідачу щодо побачень та відпочинку з дітьми. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, від Служби в справах дітей Чернівецької міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування, при прийнятті рішення вказаний орган просить врахувати інтереси дітей. Висловлюючи свою думку, дитина [PERSON] , пояснила, що останній раз вона бачила батька у липні 2019 року, а на початку вересня 2019 року спілкувалася з ним по телефону. Влітку вона, її сестра та брат були з батьком на відпочинку на морі в м.Одеса. На відпочинку батько не приділяв їм увагу, більшість часу вони проводили з аніматорами, з батьком вони проводили час лише під час обіду та вечері, проживали вони в двокімнатному номері з дітьми іншої жінки, батько проживав в іншому номері готелю. Зазначила, що вона, її сестра та брат проживають на даний час з матір`ю, з мамою стосунки хороші, а з батьком спілкуватися вона не бажає. Вважає, що необхідно встановити графік спілкування з батьком, а подорожі батька та дітей разом з матір`ю. Висловлюючи свою думку, дитина [PERSON] , пояснила, що останній раз вона бачила батька у вересні 2019 року, на даний час не дуже хоче з ним спілкуватися. Вважає, що зручніше їй буде в разі встановлення графіку спілкування з батьком, оскільки він приходить до них коли захоче. Пояснила, що батько ніколи не примушував їх спілкуватися з ним. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, заслухавши думку дітей, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що в позові слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону(ст. 5 ЦПК України). Згідно ч.ч.1,2 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої висновки мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК). Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 13 липня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис № 822, що вбачається зі свідоцтва про одруження від 13 липня 2003 року, серія [NUMBER] (а.с.22). Від спільного шлюбу у сторін є діти: донька [PERSON] , [INFO] , що встановлено зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 05 грудня 2005 року (а.с.64), донька [PERSON] , [INFO] , що встановлено зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 23 січня 2008 року (а.с.65), син [PERSON] , [INFO] , що встановлено зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 08 червня 2012 року (а.с.66). Обставинами, які визнаються учасниками справи є те, що на даний час діти проживають з позивачем, відповідач фактично не проживає з [PERSON] та дітьми, на розгляді в іншому суді перебуває провадження по справі за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя. 28.05.2019 року за № 1/850 представнику позивача [PERSON] Службою в справах дітей Чернівецької міської ради надано відповідь інформаційного характеру, що стосується питань діяльності органів опіки та піклування, пов`язаних з захистом прав дитини (а.с.21). Згідно листа Служби в справах дітей Чернівецької міської ради від 06.09.2019 року № 1/1409 вбачається, що батько дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з відповідною заявою в службу в справах дітей не звертався, в свою чергу відповідно до заяв наданих матір`ю дітей перешкод у спілкуванні батька з дітьми немає (а.с.52). Відповідно до листа Служби в справах дітей Чернівецької міської ради від 15.10.2019 року № 1/1602 встановлено, що законні представники малолітніх дітей до Служби в справах дітей ЧМР щодо надання до суду висновку про вирішення спору не зверталися. Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, як органом опіки та піклування, рішення про визначення участі у вихованні дітей, встановлення порядку побачень батьків з дітьми не приймалось (а.с.74-75). Таким чином, заслухавши учасників справи, дітей, дослідивши письмові докази, суд встановив, що між сторонами в даній справі існують сімейні правовідносини щодо участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Проте, суд вважає, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами не довела, що між сторонами існує спір у даних правовідносинах та що права позивача порушені, а також те, що такий спосіб захисту, як встановлення графіку спілкування дітей з батьком та визначення порядку міжміських та міжнародних поїздок в присутності матері забезпечить захист інтересів дітей. Такий висновок суду підтверджується дослідженими в суді доказами та поясненнями учасників справи, дітей, з яких, зокрема встановлено, що діти проживають з матір`ю, яка має можливість регулювати спосіб та порядок спілкування батька з дітьми та участі відповідача у вихованні дітей, сторони не перешкоджають один одному у їх спілкуванні з дітьми. Аргументи представника позивача [PERSON] про те, що встановлення графіку спілкування дітей з батьком та порядку міжміських та міжнародних поїздок з ним забезпечить інтереси дітей на емоційний стан яких впливають події, які відбуваються в сім`ї є необґрунтованими, оскільки пояснення самих дітей не свідчать про їх бажання спілкуватися на даний час з батьком. Посилання [PERSON] на ті обставини, що поведінка відповідача в присутності дітей не відповідає вимогам загальноприйнятих норм моралі та негативно впливає на їх психічний стан не доводять необхідність у зв`язку з цим встановлення графіку спілкування дітей з батьком та порядку міжміських та міжнародних поїздок батька з дітьми. Крім того, суд вважає, що встановлення міжміських та міжнародних поїздок батька з дітьми в присутності матері, враховуючи конфлікт між сторонами, не забезпечить можливість вільно і без створення стресової та напруженої ситуації для дітей спілкуватися з батьком. Визначаючи відповідність вказаного позивачем способу захисту права вимогам закону слід зазначити наступне. Згідно з ч.ч.2,6,7,8,9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 1,2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Положеннями ст.153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1- 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Частинами 1, 2 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, при вирішенні даного спору та визначенні відповідності способу захисту права вимогам закону, суд враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та положення ст.159 СК України, згідно яких право на звернення до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні має той з батьків, хто проживає окремо у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди. Проте, судом при розгляді справи вказаних обставин не встановлено. Крім того, слід зазначити, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.ч.4-6 ст.19 СК України). Однак, такий висновок при розгляді даної справи суду не надано органом опіки та піклування, а як вбачається з інформації Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, яка надійшла на адресу суду за № 1/1602 від 15.10.2019 року законні представники малолітніх дітей щодо надання до суду висновку для вирішення спору до вказаного органу не зверталися. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Виходячи з вищевикладеного суд не вбачає правових підстав для задоволення позову. За вищенаведених обставин та норм права у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed