Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Одеського національного політехнічного університету, та просить зобов'язати відповідача провести перерахунок їй заробітної плати за роботу в зоні відчуження в періоди з 10 червня 1986 року по 23 червня 1986 року та з 08 липня 1986 року по 17 липня 1986 року, а саме збільшити на 100% тарифну ставку за виконання складних та термінових робіт в зоні відчуження; зобов'язати відповідача надати їй нову довідку про заробітну плату встановленого зразка за період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в періоди з 10 червня 1986 року по 23 червня 1986 року та з 08 липня 1986 року по 17 липня 1986 року. Позов обґрунтовується тим, що в 1986 році позивачка перебувала у трудових відносинах з Одеським політехнічним інститутом, правонаступником якого є Одеський національний політехнічний університет, на посаді молодшого наукового працівника інституту. Після аварії на Чорнобильській АЕС у періоди з 10 червня 1986 року по 23 червня 1986 року та з 08 липня 1986 року по 17 липня 1986 року вона була відряджена з освітньої установи для виконання робіт в зоні відчуження пов'язаних з вивченням радіаційної обстановки в районі впливу аварійного викиду Чорнобильської АЕС. Також позивачка вказала, що на даний час має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, є інвалідом ІІ групи, захворювання, що викликало інвалідність, пов'язане з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Однак, ознайомившись з довідкою про заробітну плату №126-42-123, на підставі якої їй нараховується заробітна плата за роботу в зоні відчуження, позивачка дізналась, що їй невірно була нарахована заробітна плата за період з 10 червня 1986 року по 23 червня 1986 року та з 08 липня 1986 року по 17 липня 1986 року, а саме не збільшено на 100% (тобто вдвічі) тарифну ставку за виконання складних та термінових робіт в зоні відчуження. Позивачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивачка подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача Одеського національного політехнічного університету у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON], та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви позивачки про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Судом встановлено, що [PERSON] має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, про що свідчить посвідчення [NUMBER], видане 04 грудня 1996 року Одеською обласною державною адміністрацією та вкладкою до нього [NUMBER], копія яких міститься у матеріалах справи. [PERSON] з 1982 року перебувала у трудових відносинах з Одеським політехнічним інститутом, правонаступником якого є Одеський національний політехнічний університет, на посаді молодшого наукового співробітника на підставі наказу, що підтверджується копією трудової книжки. Після аварії на Чорнобильській АЕС у періоди з 10 червня 1986 року по 23 червня 1986 року та з 08 липня 1986 року по 17 липня 1986 року позивачка на підставі командировочних посвідчень від 05 червня 1986 року та від 08 липня 1986 року була відряджена з освітньої установи до зони відчуження, а саме до с. Ямполь, с. Чистогалівка, м. Прип'ять для вивчення впливу іонізуючого опромінення в районі впливу викиду Чорнобильської АЕС, шляхом відбору радіоактивних зразків ґрунту, рослинності та повітря, що підтверджується відповідною довідкою №189 від 06 травня 1997 року. Таким чином, [PERSON] під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС виконувала складні та термінові роботи в зоні відчуження. У зв'язку з тим, що [PERSON] було невірно нараховано заробітну плату за роботу в зоні відчуження 05 лютого 1997 року на підставі наказу №72-к було здійснено перерахунок заробітної плати з урахуванням кратності оплати праці та надано довідку про заробітну плату №126-42-12 від 06 лютого 1997 року. Однак, у вищевказаній довідці була невірно нарахована заробітна плата за період з 10 червня 1986 року по 23 червня 1986 року та з 08 липня 1986 року по 17 липня 1986 року, а саме не збільшено на 100% (тобто вдвічі) тарифну ставку за виконання складних та термінових робіт в зоні відчуження. Тому, 12 грудня 2014 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про перерахунок заробітної плати та видачу довідки про заробітну плату в зоні відчуження в 1986-1990 роках, збільшивши тарифну ставку на 100% (тобто вдвічі). Листом Одеського національного політехнічного університету від 23 грудня 2014 року № 3268/104-06 [PERSON] було відмовлено в перерахунку заробітної плати. Вищевказану відмову відповідача суд вважає неправомірною, виходячи з наступного. [PERSON] починаючи з 11 жовтня 1982 року перебувала у трудових відносинах з Одеським політехнічним інститутом, правонаступником якого є Одеський національний політехнічний університет на посаді молодшого наукового співробітника, що підтверджується копією трудової книжки. Згідно наказу Одеського державного політехнічного університету від 05 лютого 1997 року №72-К для упорядкування відрахувань додаткового заробітку співробітникам кафедри АЕС та НДЛ «ПАЕ та Е» за роботу згідно з програмою Деркомгідромету СРСР в зоні відчуження ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС у населених пунктах: м. Припять, с. Чистогалівка, м. Чорнобиль, с. Копачі, ст. Янів, с. Старі Шепелечі, с. Новошепеличі, промплощадка АЕС, с. Лєльов, проведено перерахунок заробітку з урахуванням коефіцієнту кратності зон, в тому числі і [PERSON] (1135, 1 крб.). Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ст. 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси. Відповідно до роз'яснення наданого Державним агентством України з управління зоною відчуження від 05.02.2013 року №01-367/1.4.1 до зони №3 належали території з рівнями іонізуючого випромінення від 100 млР/год і вище. Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» оплата праці громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за підвищеними тарифними ставками (відрядними розцінками) і посадовими окладами, з урахуванням рівня радіоактивного забруднення ізотопами цезію, складності виконуваних робіт і умов праці в таких розмірах: - від 1 до 5 Кі/км2 - на 20 - 30 процентів; - від 5 до 10 Кі/км2 - на 30 - 40 процентів; - від 10 до 15 Кі/км2 - на 40 - 60 процентів; - від 15 до 30 Кі/км2 - на 60 - 80 процентів; - понад 30 Кі/км2 - на 80 - 100 процентів. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС виконувала складні та термінові роботи, будучи туди командированою. Також, оскільки ст. 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України. Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, крім перерахованих вище, іншими нормативними актами не передбачені, отже, вони є діючими на цей час. Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи. Відповідно до постанови РадИ Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. № 665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова РадИ Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 р. № 964 - у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством. Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Рада СРСР, РадИ Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100% тарифної ставки (посадового окладу). Виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Рада СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадиться з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці, підвищеної у два рази. В звязку з тим, що під час розгляду даної справи було встановлено, що у періоди часу з 10 червня 1986 року по 23 червня 1986 року та з 08 липня 1986 року по 17 липня 1986 року [PERSON] виконувала роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в ІІІ зоні небезпеки, яка відноситься до території з найбільшим рівнем радіоактивного опромінення, суд вважає, що позивачці повинен бути зроблений перерахунок заробітної плати, оскільки її робота за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена з обліком всіх зазначених вище постанов, в тому числі тарифна ставка за період виконання робіт позивачкою в ІІІ зоні небезпеки повинна бути підвищена на 100 %, тобто в два рази. Тому вимоги [PERSON] щодо зобов'язання відповідача провести їй перерахунок заробітної плати за роботу в зоні відчуження в періоди з 10 червня 1986 року по 23 червня 1986 року та з 08 липня 1986 року по 17 липня 1986 року, а саме збільшити на 100% тарифну ставку за виконання складних та термінових робіт в зоні відчуження, є обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Також, суд вважає обґрунтованою вимогу позивачки щодо видачі відповідачем нової довідки про заробітну плату встановленого зразка, оскільки це прямо передбачено ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно наказу Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 № 644, якщо особа відпрацювала в зоні відчуження менше календарного місяця і пенсію призначають із заробітку, отриманого за фактично відпрацьований час у зоні відчуження, то слід видавати довідку встановлено у зразка. Отже, обов'язок щодо видачі довідок про заробітну плату особам, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС лежить на підприємстві, установі, організації з яким особа перебувала у трудових відносинах під час виконання таких робіт. Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved