Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в жовтні 2016р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] до [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS] за систематичне порушення правил співжиття, стягнення судових витрат. В позові зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], де також зареєстрований відповідач у справі, з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Через порушення правил співжиття відповідачем, його поведінка робить неможливим спільне проживання позивача, та ще двоє членів сімї (дітей) у даній квартирі. [PERSON] зловживає спиртним, конфліктує з нанесенням тілесних ушкоджень позивачу, притягався неодноразово до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї. 15.02.2017 року в зв'язку з закінченням п'ятирічного строку призначення судді Бородовського С.О. вперше, дану справу прийнято до провадження нового складу суду. Позивач та її представник просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 10.04.2017р. заперечив позовні вимоги, в подальшому в засідання від 04.05 та 30.05.2017р. не з'явився, належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с.54,69), а тому суд вважав за можливе завершити розгляд даної цивільної справи за його безпідставної неявки та отриманих доказів та пояснень. Суд, отримавши пояснення, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], про що свідчить Свідоцтво про право власності від 21.07.2007р. (а.с.15). В даній квартирі був також зареєстрований 13.01.2010р. відповідач у справі [PERSON] (а.с.16-17), з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, тобто без реєстрації шлюбу. Так, згідност.116 ЖК якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Також, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985р.«Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказує на те, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Як слідує з матеріалів справи, позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо вчинення насильства до неї з боку [PERSON]. Такі звернення мали місце: 31.07.2014р. з одночасним зверненням до медичного закладу з діагнозом забій правої стопи (а.с.13-14), 31.08.2016р. з частковим підтвердженням в ході перевірки наданої нею інформації та офіційним попередженням [PERSON] про недопустимість вчинення насильства в сім'ї (а.с.4-5); 03.09.2016р. з одночасним зверненням [PERSON] за медичною допомогою з діагнозом відкритий перелом кісток носа (а.с.7-8, 10); 25.02.2017р. (а.с.47-48); 08.04.2017р. під час якого складено протокол на [PERSON] (а.с.46,62-63); 27.04.2017р. . Окрім того, постановою судді Івано-Франківського міського суду від 20.09.2016р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оголошено усне зауваження (а.с.6,9). А постановою цього ж суду від 02.11.2016р. [PERSON] знову визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, накладено адмінстягнення у виді 30 год.громадських робіт (а.с.59). За ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, при такій триваючій антигромадській поведінці особи, виселення може статися, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. На спростування такого висновку та досліджених наявних доказів, жодних інших доказів відповідачем суду не надано. Суд зазначає, що такий спосіб захисту як виселення без надання іншого житла може застосовуватися згідно за ст. 116 Житлового кодексу України, як захід запобігання подібних правопорушень у правовідносинах між власниками (наймачами) житлових приміщень, членами їх сім'ї та іншими особами, які з ним проживають. Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними суду, обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.16 ЦК України, ст. 116 ЖК,

Outcome: approved