Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона є власником автомобіля, марки Skoda, моделі Fabia elegance, державний номерний знак [NUMBER] . 12 січня 2019 року о 19.45 годині [PERSON] , керувавши автомобілем «ГАЗ 3302», державний номерний знак [NUMBER] по вулиці Старовокзальна в м. Кривому Розі, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, допустив занос внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Skoda, моделі Fabia elegance, державний номерний знак [NUMBER] , під її керуванням. Винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано Відповідача по справі, у зв`язку з чим останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. на користь держави. Станом на момент скоєння ДПТ, цивільно-правова відповідальність по автомобілю марки «ГАЗ 3302», державний номерний знак [NUMBER] відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно полісу AM № 5696509 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була застрахована в Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» страхувальником виступив [PERSON] . Згідно з п.п 4,5 страхового полісу, страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., франшиза встановлена у розмірі 2 000 грн. Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача (Skoda, державний номерний знак [NUMBER] ) отримав механічні пошкодження, винним в скоєнні ДТП було визнано Відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Позивач у відповідності до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до останнього з заявою про виплату страхового відшкодування. Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» був здійснений розрахунок страхового відшкодування, відповідно до якого розмір матеріального збитку становив 9 906,10 грн. Враховуючи, що розмір франшизи становив 2 000,00 грн., сума страхового відшкодування відповідно до п.33 Розрахунку становила 7 906,10 грн. (9 906,10 грн. (сума збитку) - 2 000,00 грн. (франшиза). Позивач суму страхового відшкодування у розмірі 7 906,10 грн. від ПАТ «HACK «Оранта» отримала, однак страхова компанія відшкодувала їй тільки збитки без урахування франшизи, тобто на 2 000,00 грн. менше фактичного розміру завданого збитку, тому вона мусить звертатися до суду з даним позовом. Окрім матеріальної шкоди відповідач спричинив Позивачу моральну шкоду розмір якої останній оцінює в 10 000 гривен, так як, у результаті ДПТ, винним у скоєнні якого визнано відповідача. Вона відчула моральні страждання від неправомірних дій відповідача, оскільки пережила нервовий стрес, відчувала душевні переживання в зв`язку з пошкодженням свого майна. На місці ДПТ відповідач поводив себе зухвало по відношенню до неї, принизливо висловлювався відносно неї, як жінки -водія. В момент скоєння ДПТ, в салоні автомобіля під її керуванням перебували: її малолітній син, [PERSON] , 2007 року народження, її чоловік та зять. Малолітній [PERSON] переніс нервовий стрес внаслідок ДПТ, а тому вона була занепокоєна станом здоров`я свого сина. Внаслідок душевних переживань вона на певний час втратила сон, відчувала головний біль, роздратованість, що негативно впливало на загальну атмосферу в родині. Оскільки її автомобіль зазнав механічних ушкоджень, остання тривалий час була позбавлена можливості користуватися автомобілем, що в свою чергу порушило звичний для неї спосіб життя. Район в якому вона проживає має погане транспортне сполучення, а саме обслуговується трьома маршрутними таксі (300, 300А, 217). Позивач працює в районі 96 кварталу, куди перелічені маршрутні таксі не їздять. Для того, щоб поїхати на роботу вона мусила їздити або двома маршрутними таксі, або користуватися послугами таксі, а її малолітній син [PERSON] навчається в школі, яка розташована в районі 95 кварталу, у зв`язку з чим вона мала складнощі не тільки з тим, як самій доїхати до роботи, а й з тим, як доставити сина до школи. Крім того, син Позивача відвідує дві спортивні секції, одна з яких знаходиться в районі площі Володимира Великого, інша в с. Чкаловка (18 км від площі Визволення). Для того, щоб син не пропускав заняття вона мусила просити приятелів та родичів возити її сина на спортивні секції, що спричиняло їй незручності, так як вона обтяжувала своїми проблемами сторонніх осіб. У судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 12.01.2019 після ДТП він прибув на місце ДТП, щоб забрати позивача, яка знаходилась у важкому емоційному стані, при цьому відповідач поводив себе зухвало та неадекватно. Крім того пояснив, що машина позивача тривалий час знаходилась на ремонті, що пригнічувало позивача та змінило її звичайний спосіб життя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком позивача. 12.01.2019 під час ДТП за кермом автомобіля знаходилась [PERSON] , в машині також були пасажири їх син [PERSON] 12 років та зять дружини. Внаслідок пошкодження машини позивач знаходилась у пригінчому емоційному стані, а через те, що автомобіль тривалий час знаходився в ремонті змінився їх звичайний спосіб життя, оскільки вони проживають на значній відстані від місця роботи позивача та місця навчання дитини, та місця знаходження гуртків, які відвідує їх син. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ч. 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Під час здійснення судового розгляду були встановлені наступні фактичні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником автомобіля, марки Skoda, моделі Fabia elegance, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] . Постановою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30.01.2019 [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, тобто за порушення ним правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів: автомобіля, марки Skoda, моделі Fabia elegance, державний номерний знак [NUMBER] . 12 та автомобіля «ГАЗ 3302», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до поліса №АМ5696509 транспортний засіб ГАЗ 3302 номерний знак [NUMBER] є забезпеченим за шкоду заподіяну майну 100 000 грн, розмір франшизи складає 2 000 грн. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування сума страхового відшкодування склала 7906 грн., яка була сплачена позивачу. При цьому матеріальний збиток власнику транспортного засобу марки Skoda, моделі Fabia elegance, державний номерний знак [NUMBER] у результаті ДТП склала 9906,10 грн, однак відповідно до ст. 36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, яка згідно п. 5 договору становить 2000 грн., які відповідно до листа представника НАСк «Оранта» від 01.04.2019 запропоновано отримати у винної особи. Крім того, малолітній син позивача [PERSON] навчається в школі, яка розташована в районі 95 кварталу, що підтверджується довідкою вих..№ 318 від 17.05.2019. З урахуванням викладеного [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З`ясовується правильність об`єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов`язаними між собою, для вирішення питання про їх об`єднання або роз`єднання (стаття 126 ЦПК). У відповідача суд з`ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»). Як слідує із змісту позовної заяви, позивач просив стягнути матеріальну та моральну шкоду, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Частинами 1,2 статті 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Постановою Верховного Суду України від 27.04.2018 року у справі № 910/9029/17 визначено три способи відшкодування шкоди внаслідок ДТП «потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічний правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі N 6-954цс16 (Постановам 6-954цс16). Відповідно до статті 36.6. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до особи, відповідальної за завдані збитки [PERSON] , який своїми діями завдав матеріальну шкоду позивачу, тому суд вважає, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується характер і обсяг заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди, а також поведінка відповідача, який будучи визнаний винним у ДТП, не намагався до цього часу добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду. Пошкодження автомобіля дійсно негативно вплинули на спосіб життя позивача [PERSON] , що викликало її моральні страждання. Між тим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивачам була спричинена матеріальна шкода, а також спричинені моральні переживання та страждання, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь її кошти в розмірі 5000 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що відбулася внаслідок неправомірних дій відповідача. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У зв`язку з тим, що позивачем за надання правничих послуг сплачено 3200,00 грн, що підтверджується квитанцією та договором на представництво інтересів у суді, тому на користь позивача підлягає стягненню вказана сума. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з урахуванням задоволення позову частково з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір за вимогу стягнення матеріальної шкоди в розмірі 768,40 грн., судовий збір за вимогу стягнення моральної шкоди 384,20 (768,40*5000/10000 грн.), а всього 1152,60 грн.

Outcome: partial