Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження їх прав відносно неї та її дитини: - заборонити [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] наближатися ближче ніж на 1,5 метра до неї та її доньки, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Свої вимоги мотивує тим, що у період з 2011 року і по теперішній час вона та [PERSON] (далі Заінтересована особа-1), [PERSON] (далі Заінтересована особа-2), [PERSON] (далі Заінтересована особа-2) проживають у житловій квартирі [ADDRESS] , що належить її та Заінтересованій особі-1 та Заінтересованаій особі-2 на праві спільної сумісної власності у встановленому чинним законодавством України порядку. Вказує, що на належній її згідно закону житловій площі, вона проживає разом зі своєю малолітньою донькою [PERSON] , 2007 року народження. Вказує, що починаючи з 2011 року їхнє життя стало нестерпним: Заінтересована особа-1, Заінтересована особа-2 почали систематично проявляти стосовно неї та її малолітньої дитини безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути; виражатися на їхню адресу нецензурною лайкою; Заінтересована особа-3 вживати алкогольні напої та вести аморальний спосіб життя, внаслідок чого між ними почали виникати численні сварки, що породжували як психологічне, так і фізичне домашнє насильство як стосовно неї, так і стосовно її малолітньої дитини. Вказує, що починаючи з 2020 року, після смерті її батька, який проживав спільно з ними, сварки між нею та Заінтересованою особою-1, Заінтересована особою-2 були систематичними, проте, не всі зафіксовані у встановленому чинним законодавством порядку. Зазначає, що серед зафіксованих проявів домашнього насильства з боку Заінтересованої особи-2 є: два рішення Рівненського міського суду про адміністративне правопорушення про притягнення Заінтересованої особи-2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Рівненського міського суду Заінтересовану особу-2 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави. Вказує, що після чого агресія зі сторони Заінтересованої особи-2 тільки посилилась, виник конфлікт між нею та Заінтересованою особою-2, в ході якого остання висловлювався нецензурною лайкою, ображала її та її доньку, внаслідок чого стосовно Заінтересованої особи-1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України. Зазначає, що значна кількість звернень від її імені стосовно протиправних дій Заінтересованої особи-2, що пов`язані із вчиненням домашнього насильства у період з 2020 року по 2021 рік, представниками Національної поліції розглянуті не були, тому змушена просити видати обмежувальний припис відносно заінтересованих осіб. В судовому засіданні заявник підтримала заяву у повному обсязі, просить суд її задовольнити. Суду додатково пояснила, що їй у користування за рішенням суду виділена кімната, допоміжні приміщення перебувають у спільному користуванні сторін. Через сварки і безпідставну агресію до неї вона та дитина не можуть користуватися загальною кохнею і туалетом. Заінтересовані особи в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви. Додатково вказали, що це заявниця чинить відносно них насильство, вживає алкогольні напої, пошкоджує їхнє майно та чіпляється до їх дітей. Крім того, заявницею в квартирі було встановлено відеокамеру без їхнього дозволу. Заявниця в квартиру приводить сторонніх осіб, постійно провокує сварки, робить безпідставні заяви в різні інстанції. Просили суд відмовити в задоволенні заяви. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, у період з 2011 року і по теперішній час заявниця та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають у житловій квартирі [ADDRESS] , що належить заявниці та Заінтересованій особі-1 та Заінтересованій особі-2 на праві спільної сумісної власності. Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України). Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1\~ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п.1 ч.1\~ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Згідно з ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3\~статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2\~ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти). Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню. Частиною 3 статті\~12, частиною 1 статті\~81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.\~76, ч.1,\~2\~ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст.\~95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.6 ст.\~81, ч.1 ст.\~89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , не долучити докази про вчинення відносно неї домашнього насильства. Лише в своїй заяві посилалась на два рішення Рівненського міського суду про адміністративне правопорушення про притягнення Заінтересованої особи-2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Рівненського міського суду Заінтересовану особу-2 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами. Приймаючи до\~уваги пояснення\~учасників справи,\~суд дійшов\~висновку,\~що конфлікт\~між ними існує з приводу користування допоміжними приміщеннями коридором, кухнею, ванною кімнатою та туалетом, порядок користування якими встановлений рішенням суду. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства в сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованими особами відносно заявниці, настання наслідків його вчинення, суд приходить до висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

Outcome: dismissed