Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 27.08.2005 р. вона зареєструвала шлюб із відповідачем . Мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] Спільне сімейне життя не склалось, сторони припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо з 2012 р., діти проживають з позивачкою, відповідач допомоги на утримання дітей не надає. Позивачка просила розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі. Позивачка надала заяву, у якій позов підтримала і просила його задовольнити, а справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений. Надав до суду заяву про визнання позову в повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27.08.2005 р. між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб. Сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] Декларацією прав дитини від 1959 р. закріплено принцип № 4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням матеріального становища позивачки, яка надає матеріальну допомогу дітям, однак самостійно не може повноцінно утримувати їх, оскільки несе інші витрати пов'язані з їх фізичним, духовним та моральним розвитком, за відсутності з боку [PERSON] заперечень щодо цих посилань, а також беручи до уваги те, що [PERSON] не повідомив, з посиланням на докази, обставин, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та їх дітям, а тому їх шлюб слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved