Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила: -- визнати недійсним Державний акт серії ІІ-ХМ № 030758 від 17.04.2002 року на право приватної власності на землю площею 0,241 га, що призначена для обслуговування житлового будинку, який розташований по вул. Тургенєва, 3, смт. Віньківці Віньковецького району Хмельницької області; -- визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,1096 га, яка розташована на території Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); на земельну ділянку, площею 0,0430 га, яка розташована на території Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області та призначена для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку, площею 0,0880 га, яка розташована на території Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області та призначена для особистого селянського господарства, після смерті чоловіка [PERSON], який помер 20.06.2013 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказувала, що 20.06.2013 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, яку позивач прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Іншу частину спадщини, позивач оформити не має змоги, оскільки в державному акті серії ІІ-ХМ № 030758, який її чоловік успадкував після смерті [PERSON], допущені помилки. Тому державним нотаріусом 17.09.2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через невідповідності земельних ділянок цільовому призначенню. Крім того, при зверненні до відділу Держгеокадастру, позивач дізналась, що площа земельних ділянок не відповідає дійсності. Таким чином, належне позивачу право власності в порядку спадкування на вище зазначене майно є оспорюванним, а тому з метою реалізації своїх спадкових прав вона вимушена звернутися до суду із позовом про визнання права власності на земельні ділянки. У судове засідання 16.02.2017 року сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не зявились, у зв`язку з чим справа розглянута у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Представник позивача [PERSON] [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглянути без участі сторони позивача та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області, представники третіх осіб: відділу Держгеокадастру у Віньковецькому районі, Віньковецької районної державної адміністрації (відділ з питань реєстрації Віньковецької РДА), будучи належним чином повідомленими про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не зявились, причини неявки до суду не повідомляли. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 22.11.2006 року в смт. Віньківці померла [PERSON], яка була власником ділянок в смт. Віньківці по вул. Тургенєва: площею 0,11 га; площею 0,043 га; площею 0,088 га, цільове призначення яких для обслуговування житлового будинку. Після її смерті спадщину прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON], який у нотаріальній конторі отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом ВЕО № 413943. 20.06.2013 року в смт. Віньківці Віньковецького району Хмельницької області [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Позивач [PERSON] є дружиною померлого та спадкоємцем померлого за законом, спадщину прийняла, оскільки на час відкриття спадщини перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, проживала разом на одному погосподарському номері, та оримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Інших спадкоємців немає. Наведені обставини підтверджуються копією паспорта позивача; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії 1-БВ № 051169; Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ХМ № 030758, виданим 17.04.2002 року на підставі рішення Віньковецької селищної ради № 1 від 09.04.2002 року на ім`я [PERSON], згідно якого остання була власником земельної ділянки в смт. Віньківці по вул. Тургенєва, площею 0,241 га, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, яка складається з трьох земельних ділянок площею 0,11 га; площею 0,043 га; площею 0,088 га; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ВЕО № 413943, згідно якого [PERSON], як спадкоємець за заповітом, прийняв після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 0,241 га в смт. Віньківці по вул. Тургенєва; свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 115146, із якого слідує, що [PERSON] 30.04.1957 року зареєстрував шлюб із [PERSON], і прізвище дружини «Кукурудза»; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії І-БВ № 216106; свідоцтвом про право на спадщину за законом НВС 199244, згідно якого [PERSON] прийняла після смерті чоловіка [PERSON] земельну ділянку плошею 2,1600 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; довідкою Віньковецької селищної ради № 4617 від 19.12.2016 року, із якої слідує, що [PERSON] до дня смерті 20.06.2013 року був зареєстрований та проживав в [INFO], разом із дружиною [PERSON]; відповіддю державного нотаріуса, наданою на запит суду, із якої слідує, що після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] відкрита спадкова справа; копією спадкової справи, заведеної державним нотаріусом після смерті [PERSON], наданою на запит суду. 17.09.2014 року позивач [PERSON] звернулась до Віньковецької державної нотаріальної контори по питанню отримання свідоцтва про право на спадщину, однак у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що посвідчені Державним актом серії ІІ-ХМ № 030758, відмовлено у звязку з невідповідністю цільового призначення земельних ділянок. Із відповіді відділу Держгеокадастру у Віньковецькому районі № 31-28-99.1-2928/15-16 від 27.10.2016 року, слідує, що цільове призначення земельної ділянки площею 0,041, яке зазначене як «для обслуговування житлового будинку» не вірно, а вірним є : 0,11 га (ділянка № 1) обслуговування житлового будинку, 0,131 га (ділянка № 1, № 2) для ведення особистого селянського господарства; Крім того, із викопіювання з публічної кадастрової карти слідує, що площа земельних ділянок по вул. Тургенєва в смт. Віньківці становить: 0,1096 га; 0,0880 га; 0,0430 га. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За положеннями ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оцінивши досліджені докази, суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на земельні ділянки відповідно до закону, позивач як спадкоємець за законом має право на вказане спадкове майно в порядку спадкування, але у звязку з допущеними у правовстановлюючому документі на земельні ділянки помилками, вона позбавлений можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на вказане спадкове майно. Вирішення виниклого спору можливе лише в судовому порядку. Таким чином, позивач прийнявши спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку та не відмовившись від неї, успадкувала також земельні ділянки площею 0,1096 га, площею 0,0880 га, площею 0,0430 га. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З наведених підстав Державний акт серії ІІ-ХМ № 030758 на право приватної власності на землю, виданий 17.04.2002 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення Віньковецької селищної ради № 1 від 09.04.2002 року, слід визнати недійсним, у звязку із допущеними помилками в цільовому призначенні земельних ділянок та їх площі. Визнання права власності за [PERSON] на земельні ділянки не порушує прав чи інтересів інших осіб. Враховуючи, що позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, він підлягає задоволенню.

Outcome: approved