Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Сєвєродонецької міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що у 1990 році вона почала мешкати однією сімєю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з [PERSON] у належній їй квартирі за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 17/25, разом з донькою [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], яку [PERSON] виховував як рідну. У 1993 році [PERSON], працюючи на Сєвєродонецькій автобазі, отримав квартиру [ADDRESS], в якій за спільні кошти було зроблено ремонт і в якій вони продовжили спільне мешкання. За час свого життя [PERSON] вказану квартиру не приватизував. Наприкінці 2014 року, у Житомирській області, під час гостювання у її родичів, [PERSON] потрапив у лікарню, де позивач за ним доглядала, купувала ліки тощо, 23 грудня 2014 року він помер. Позивачем було організовано за спільні кошти його перевезення до м.Сєвєродонецька та похорон. Незважаючи на смерть [PERSON], вона, як його дружина, продовжувала мешкати в квартирі [ADDRESS] та нести тягар її утримання. Коли працівники КП «Житлосервіс «Злагода» дізнались про смерть наймача квартири [PERSON], то повідомили, що вона повинна зібрати усі належні їй речі та звільнити квартиру, так як квартира не приватизована, а, отже, є власністю держави і не переходить у спадок померлого. Крім того, незважаючи на знаходження у квартирі належних їй та [PERSON] речей, працівники КП «Житлосервіс «Злагода» без її відома замінили замки в квартирі та опломбували її, а тому на даний час вона позбавлена не лише особистих речей та майна, а й єдиного постійного місця проживання. Вона має у власності квартиру [ADDRESS] та зареєстрована в ній, однак в даній квартирі не мешкає, так як постійно мешкала в квартирі [ADDRESS], а в належній їй квартирі мешкає донька [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми. За час життя з [PERSON], з яким усе майно та речі були спільними, вони визначили, що квартира [ADDRESS] буде належати [PERSON], яку [PERSON] вважав своєю донькою. На даний час, незважаючи на спільне з [PERSON] життя як подружжя і наявності спільного подружнього майна, а також залишеної спадщини, вона позбавлена можливості їх отримати. Оскільки вона та [PERSON] почали мешкати однією сімєю як жінка та чоловік без реєстрацію шлюбу з 1990 року та спільне життя тривало до смерті останнього, просить встановити факт, що вона та [PERSON] мешкали однією сімєю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по час смерті останнього, 23 грудня 2014 року. Також, оскільки свою квартиру [PERSON] отримав у 1993 році та з того часу вони разом мешкали в цій квартирі однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, та вона вселилась у зазначену квартиру саме в якості члена сімї, а саме дружини [PERSON], маючи з ним рівні права та обовязки, що підтверджується фактом її проживання в квартирі з 1993 року по час смерті [PERSON] 23 грудня 2014 року, а також знаходженням в даній квартирі усього належного їй та [PERSON] майна, просить визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 311 у будинку № 43 по вул. Вілєсова в м. Сєвєродонецьку Луганської області. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та додатково пояснила, що вони з [PERSON] мешкали разом з 1990 року. Їхні діти, знайомі знали, що вони мешкають як чоловік та дружина, разом ведуть спільне господарство та навідують родичів. На даний час мешкає разом із донькою у приватизованій квартирі за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 17/25. Ключі від квартири [PERSON] знаходяться у неї, вона встигла вивезти деякі особисті речі, однак інші залишились у вказаній квартирі, яку опечатали працівники КП «Житлосервіс «Злагода». У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки після смерті наймача комунальні послуги за квартиру за зазначеною адресою не сплачувались, позивачем особисто було складено розписку, в якій зазначено, що вона проживає за адресою: [INFO], та наймач [PERSON] звертався із заявою до Управління праці та соціального захисту населення за призначенням субсидії на комунальні послуги, в якій не зазначено, що він та позивач мешкають разом за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, 43/311. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є подругою позивача та мешкає за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 21. Підтверджує, що з 1990 року позивач та [PERSON] мешкали разом як чоловік та дружина спочатку у квартирі за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 17/25. Потім, коли донька позивача уклала шлюб, а [PERSON] отримав квартиру, переїхали до нього за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, 43/311. Разом вони провідували своїх хворих батьків, позивач спілкувалась з дітьми [PERSON] Хто сплачував за похорон [PERSON] їй не відомо, але похорон відбувався за адресою позивача, організували поховання вона та доньки [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працював разом із [PERSON] на одному підприємстві, з позивачем знайомий з 1990 року. Приблизно з 1989 року позивач та [PERSON] мешкали спочатку за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 17/25, у квартирі позивача, а потім, коли [PERSON] отримав квартиру, у нього, за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, 43/311. Із [PERSON] він спілкувався кожен день, дружні стосунки вони підтримували і після того, як вийшов на пенсію. Із розповідей [PERSON] йому відомо, що з позивачем вони жили дружньо, не сварилися, разом працювали на городі у його батька у с.Єпіфанівка. Дружили родинами, у гості до них ходили у квартиру по вул.Вілєсова. Після отримання своєї квартири [PERSON] перевіз речі із квартири позивача: нові - на нову квартиру, старі у село. Похорон [PERSON] відбувався за адресою позивача по вул. Новікова, 17/25. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що мешкає за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 43/307, вони з [PERSON] сусіди, крім того, працювали разом та підтримували дружні стосунки, приходили один до одного у гості. Разом з позивачем [PERSON] жив як чоловік та дружина років 20-25, вели спільне господарство. У квартирі [PERSON] були особисті речі позивача. Похорон [PERSON] відбувався за адресою [PERSON] по вул. Новікова, 17/25. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є подругою позивача. Їй відомо, що позивач та [PERSON] з 1990 року жили разом як чоловік та жінка спочатку у квартирі позивача по вул.Новікова, а потім у квартирі [PERSON] по вул.Вілєсова. У 1993 році вона допомагала їм клеїти нові шпалери, після чого вони почали разом жити у новій квартирі. [PERSON] поводила себе як господиня квартири, готувала їжу, прибирала. Їй відомо, що [PERSON] поховано у с.Єпіфанівка, після похорону позивач роздавала його речі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є донькою позивача. У 1990 році їй було 10 років, вона мешкала по вул.Новікова, її матір познайомилась із [PERSON] та вони стали жити разом як чоловік та дружина однією родиною. У 18 років вона повернулась жити у квартиру по вул.Новікова, а матір та [PERSON] залишились мешкати по вул.Вілєсова та продовжувати вести спільне господарство. Потім захворіли батьки її матері та вони були змушені поїхати на Західну Україну, де і помер [PERSON] Поховали його у с.Єпіфанівка, після смерті матір роздала його речі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює майстром у КПЖ «Злагода». Від керівника отримала наряд на акт прийому квартири, опечатали, відкрили через місяць, пломбу було зірвано. Під час огляду квартири житлового стану не побачила, носильних, особистих речей не бачила, постільну білизну було розкладено, штори закриті, в квартирі був ідеальний порядок, можливо господиня хороша прибирала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона дочка померлого [PERSON], позивача знає, у 1990 році батько розвівся з її матірю та почав проживати разом з позивачем. Проживали за адресою [INFO]. Останнього разу бачила батька у листопаді-грудні 2014 року, до відїзду до Західної України. Вислухавши позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. З показань свідків, наданих у судовому засіданні вбачається, що померлий [PERSON] та позивач [PERSON] дійсно проживали однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу, що також підтверджується наданими суду різноманітними фотокартками за різний період часу із зображенням позивача та [PERSON] разом на сімейних святах, крім того позивач [PERSON] в акті перевірки санітарно-технічного стану від 16.01.2015 року зазначено в якості родича померлого та відповідно до розписки від 16.01.2015 року у неї є ключі від квартири померлого [PERSON], із свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 475316 вбачається, що [PERSON] помер у Житомирській області, смт.Ємільчине, де проживають батьки позивача, що не заперечується відповідачем, а крім того, підтверджується свідченнями свідків. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, оскільки їх показання узгоджуються між собою не суперечать іншим зібраним у справі доказам і підтверджують те, що позивач та померлий [PERSON] вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. Виходячи з обставин справи та положень Сімейного, Цивільного кодексів України, за якими факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу породжує певні права, тобто має юридичне значення, суд визнає можливим встановити зазначений факт. Оскільки дана категорія цивільних справ виникла у зв'язку з прийняттям нового СК України, то встановлення зазначеного факту можливо лише після набрання чинності ЦК України та СК України, тобто з 01.01.2004 року до моменту смерті [PERSON] Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї. Відповідно до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.817 ЦК України наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Особи, які вселилися у житло відповідно до частини першої цієї статті, набувають рівних з іншими особами прав користування житлом, якщо інше не було передбачено при їх вселенні. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вслелилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловили таку згоду. [PERSON] помер 23 грудня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 475316, виданого 26.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області. З пояснень позивача та свідків, наданих у судовому засіданні, та письмових доказів судом встановлено, що позивач проживає у квартирі наймача за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, 43/311, з 1993 року, в якості дружини померлого наймача та з його усної згоди, проживала з ним разом в якості члена його сімї і вела з ним спільне господарство, у звязку з чим має право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, враховуючи, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами та поясненнями свідків, сумніву у суду не викликають, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved