Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що вона має статус одинокої матері, яка виховує дитину - [PERSON] , без батька та є єдиним законним представником і опікуном малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування заяви вказує, що [INFO] вона народила дитину - [PERSON] . В свідоцтві про народження дитини відомості про батька записані з її слів. Ім`я та по батькові були вигадані, прізвище дитині вона надала своє, у зв`язку з чим, батька дитини встановити неможливо. Опіка над дитиною не призначалась. На час народження дитини вона в шлюбі не перебувала, прізвище, ім`я та по батькові батька її дитини їй не відомі, у зв`язку з чим відомості про батька внесені до актового запису згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, тобто з її слів. Вона разом з сином зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З червня 2020 року фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . 07.08.2020 року між нею та громадянином держави Ізраїль - [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб. В найближчий час вона має намір виїхати разом з сином та чоловіком на постійне місце проживання до держави Ізраїль, але для оформлення документів їй необхідно підтвердження факту, що вона є одинокою матір`ю. Вона самостійно утримує дитину, тому є матір`ю одиначкою, підтвердження вказаного статусу їй необхідно для виїзду разом з дитиною за кордон на постійне місце проживання до держави Ізраїль. Оскільки іншим шляхом неможливо підтвердити вказаний статус, вона змушена звернутися до суду. Ізраїль та Україна входять до числа держав, які пов`язані Гаазькою конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадання дітей» від 20.10.1980 року, а тому для настання правових наслідків у вигляді отримання громадянства, усиновлення та іншого, для держави Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме, що вона є матір`ю та єдиним законним представником своєї малолітньої дитини. Просить суд встановити факт того, що вона має статус одинокої матері, яка виховує дитину - [PERSON] , без батька, та є єдиним законним представником і опікуном малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Заявник в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати в її відсутність. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився надав суду клопотання, в якому просив справу розглядати в його відсутність. Вказав, що заява [PERSON] не відноситься до переліку спорів, за якими орган опіки та піклування, відповідно до ст. 19 СК України, зобов`язаний подати письмовий висновок до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; становлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 01.08.2020 Галицьким районним у мсті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), [PERSON] народився [INFO] у місті Мерефа Харківського району Харківської області, про що 01.09.2014 Виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області було складено відповідний актовий запис №204, батьки вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00016291401 від 09.02.2016 щодо актового запису про народження від 16.09.2014 № 00120326839, державна реєстрація актового запису про народження дитини [PERSON] , дата народження - [INFO] , проведена відповідно до частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Відомості про батька записані за вказівкою заявника на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 43-44). Згідно копії листа Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації від 14.05.2021 №1125/1-12 вона перебуває на обліку у відділі з питань призначення державних допомог та компенсацій та отримувала державну допомогу на дітей одиноким матерям. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама. Чинним законодавством не визначений порядок надання статусу одинокої матері. Як вбачається із заяви, [PERSON] виховує і утримує дитину сама та згідно листа УСЗН Харківської РДА перебуває на обліку та отримувала допомогу на дитину як одинока матір. За таких обставин суд вважає, що заявник є одинокою матір`ю, яка виховує дитину без батька. За нормою частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (у редакції на час реєстрації народження дитини заявника), при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. [PERSON] 07 серпня 2020 року зареєструвала шлюб з громадянином Держави Ізраїль [PERSON] . (а.с. 11) В заяві вказано, що вона не може виїхати з дитиною на постійне місце проживання до свого чоловіка в Ізраїль, оскільки для оформлення документів їй необхідно підтвердження факту, що вона є одинокою матір`ю. За змістом ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статті 3, 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року покладають на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону. Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками. Багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Гаазька Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої приєдналися Україна та Ізраїль. У Гаазькій Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції. Так, «право піклування» охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини, а «право доступу» включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання (стаття 5 Конвенції). Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон. Тобто, наявність документа, що визначає місце проживання дитини з одним із батьків, не є підставою для зміни дитиною держави проживання цим з батьків одноособово. Зміна країни проживання дитини вимагає окремого узгодження з тим з батьків, який проживає окремо (а за відсутності - потрібен дозвіл суду), адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто впливає на питання, пов`язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням. На підтвердження заявлених вимог щодо необхідності встановлення вищевказаного факту [PERSON] подала відповідь Відділу управління з обліку населення міста Ашкелон Бюро з обліку населення та міграції Міністерства внутрішніх справ Держави Ізраїль від 28.10.2020 у справі № 5082/20, яка надавалась на заяву її чоловіка [PERSON] про отримання статусу для запрошених осіб [PERSON] та [PERSON] , у якій зазначено, що для обговорення заяви про статус для вказаних осіб вимагається пред`явити оригінал наказу про опікунство матері над неповнолітньою дитиною, засвідчений нотаріальним перекладом на мову іврит в Ізраїлі. Згідно ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цвітного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України (у редакції на час реєстрації народження дитини заявника), якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду. Визначення походження дитини проводиться в момент державної реєстрації її народження, яке має бути здійснене у відповідності до ст. ст. 144-147 Сімейного кодексу України. Згідно частини 2 ст. 147 СК України, по батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Відповідно до ст. 242 Цивільного кодексу України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа. Оскільки заявник [PERSON] є матір`ю [PERSON] то відповідно до закону вона є законним представником своєї дитини, тому суд вважає можливим встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , є єдиним законним представником і опікуном своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З огляду на вищевикладене, заявлені вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, заява є обґрунтованою, тому підлягає задоволенню. Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для виїзду її з дитиною на постійне проживання до Держави Ізраїль.

Outcome: approved