Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 21 лютого 2013 року, уклала шлюб з [PERSON] який був зареєстрований Виконавчим комітетом Стебницької міської ради Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 7. Від даного шлюбу [INFO] року народилася дочка [PERSON]. В останні місяці в них не склалися подружні відносини з чоловіком, в сім»ї часто виникають сварки, непорозуміння, в ході яких чоловік ображає її брутальними словами, неодноразово замахувався на неї кулаками. Чоловік тривалий час ніде не працює і матеріально не допомагає ні їй ні дитині. В листопаді минулого року чоловік пішов від неї геть і проживає в квартирі своєї бабусі, зловживає спиртними напоями, що також приводить до сімейних чвар. В зв»язку з наведеним в неї виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не повідомивши причин неявки, хоч був своєчасно та належним чином, повідомленим про час та місце судового засідання, рекомендованою коресподенцією. Отже виходячи з вищенаведеного, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Стебницької міської ради Львівській області, вбачається, що 21.02.2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved