Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що 09.03.2002 року вона [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції за актовим записом № 121. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що останній час вони з відповідачем подружнім життям не живуть, спільного господарства та побуту не ведуть, матеріально один одного не підтримують. Відповідно до довідки від 19.09.2017 року за № 47, виданої ОСББ «Грушевського 33-УЖ», підтверджує те, що за адресою її реєстрації по вул. Грушевського, 33/93, відповідач не зареєстрований та не проживає, а дійсно зареєстровані і проживають: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вказує, що за час перебування в шлюбі вони часто розходилися з відповідачем, через відсутність взаємоповаги один до одного у них неприязні стосунки, за весь цей час майже не спілкуються, а також постійні сварки, свідком яких нерідко стають їхні спільні діти, тяжким чином впливають на їх психічний стан та кожен раз спричиняє їй та їм душевні страждання внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, відтак їх шлюб розпався. Вважає, що за даних обставин реєстрація шлюбу носить суто формальний характер, оскільки жодних обовязків як подружжя вони не ведуть. З вищенаведених підстав їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Також зазначає, що рішення про розірвання шлюбу прийнято давно, а тому строк для примирення просить не надавати. Шлюб вони розривають вперше. Суперечки про місце проживання дітей і розподіл спільного майна немає. Добровільно піти в РАЦС для подачі заяви про розірвання шлюбу відповідач відмовився. З посиланням на викладене позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. У даному судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у дане судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, повідомлень про згоду на участь у справі або клопотань про відкладення справи до суду не подавав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 09.03.2002 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Глюдзик) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції за актовим записом № 121, що стверджується свідоцтвом про одруження серії І-ФМ № 033096, виданим 09.03.2002 року. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії 1-ФМ № 165121 та серії І-ФМ № 349653 відповідно, де їх батьками значаться сторони у справі [PERSON] та [PERSON] З довідки від 19.09.2017 року за № 47, виданою ОСББ «Грушевського 33-УЖ», вбачається, що позивач [PERSON] дійсно проживає в м. Ужгороді та зареєстрована [INFO], склад сімї: [PERSON] мати, [PERSON] донька, [PERSON] син. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем та не бажає з ним проживати. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved