Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що з 26 червня 2005 року по 26 лютого 2016 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. У сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. Матеріальну допомогу на утримання дочки відповідач у добровільному порядку не надає, в зв`язку із чим позивачка вимушена звернутися до суду. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням від 09 жовтня 2019 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі. Ухвалою від 07 серпня 2019 року за заявою відповідача вказане рішення було скасовано, справу за позовом [PERSON] було призначено до розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймав, [PERSON] зверталась до нього із проханням надати таку допомогу, але отримала відмову. В зв`язку із народженням у відповідача другої дитини позивачка не заперечує проти стягнення на її користь аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частки доходів відповідача. Посилання відповідача на те, що на його утриманні перебувають батьки нічим не підтверджено - вони є пенсіонерами, отримують пенсію, документів на підтвердження захворювання матері [PERSON] суду не надано. Дочку сторін матеріально забезпечує позивачка, незважаючи на те, що в зв`язку із проведенням операції об`єднаних сил [PERSON] вимушена перебувати і на окупованій території, і в м. Бердянську, а дитина постійно проживає і навчається в м. Бердянську. Коли позивачка відсутня, за дитиною доглядає баба. Просила позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини. Відповідач позовні вимоги визнав частково та пояснив суду наступне. На даний час він перебуває у другому шлюбі, від якого у нього народилась друга дитина. На даний час з ним проживають та знаходяться на його утриманні дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, її син від першого шлюбу та друга дочка, яка перебуває на диспансерному обліку як дитина, яка часто хворіє. Крім зазначеного, на утриманні позивача знаходяться його батьки, які є пенсіонерами, а мати позивача хворіє на онкологічноу хворобу і вимушена проходити періодичні курси лікування. Коли [PERSON] приїжджав до дитини, йому не надали можливості спілкуватися з дочкою, тому він не мав можливості надати матеріальну допомогу на її утримання. Позивачка проживає і працює в м. Макіївка, яке перебуває на окупованій території, а їх дочка - з бабою в м. Бердянську, тому є незрозумілим, як мати доглядає за дитиною та забезпечує її матеріально, однак відповідач не заперечував того факту, що аліменти на утримання дитини повинні бути стягнуті саме на користь позивачки. Не заперечував про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі 1/8 частини його заробітку. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. З 25 червня 2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який рішенням Бердянського міськрайонного суду від 26 лютого 2016 року було розірвано. Сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 18 січня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18 червня 2016 року Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, позивачка змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Причому обов`язок утримувати дитину є рівним обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За вимогами ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Проте, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються з дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Судом було досліджено заяву [PERSON] від 15 серпня 2018 року, надану органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Бердянської міської ради Запорізької ради, відповідно до якої позивачка повідомила про тимчасову передачу (в період з 15 серпня 2018 року по 15 серпня 2021 року) її малолітньої дочки [PERSON] на виховання її бабі [PERSON] . Як вбачається з пояснень представника позивачки вказану заяву [PERSON] була вимушена написати, оскільки на теперішній час вона уклала повторний шлюб, її чоловік проживає на тимчасово окупованій території, тому вона змушена проживати і в м. Макіївка , і в м. Бердянську. Дочка сторін навчається в м. Бердянську, тому проживає у матері позивачки, але матеріальним забезпеченням займається саме остання. Написання вказаної заяви було викликане необхідністю представництва дитини бабою у відповідних органах під час відсутності матері дитини за місцем її проживання. Відповідач під час судового розгляду не заперечував проти того, що аліменти повинні бути стягнуті саме на користь [PERSON] . Визначаючі розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, судом враховано наступне. У відповідності із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14 вересня 2018 року Ніколоьським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] ». [INFO] у [PERSON] , та [PERSON] народилась дитина [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Ніколоьським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області). Згідно з довідкою від 11 червня 2019 року № 4901/504/05-2019 [PERSON] з 30 грудня 2016 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У відповідності з довідкою від 04 червня 2019 року, виданою Нікольською амбулаторією ЗП/СМ № 1, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку як така, що часто хворіє. Згідно з довідкою від 09 серпня 2019 року, виданою виконкомом Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області, [PERSON] має склад сім`ї: дружина [PERSON] , син [PERSON] дочка [PERSON] . Відповідачем були надані суду копії пенсійних посвідчень його батьків [PERSON] , [PERSON] , однак доказів того, що батьки перебувають на його утриманні відповідачем не надано. Крім зазначеного, суд не приймає до уваги факт проживання з відповідачем сина його дружини від першого шлюбу, оскільки обов`язок його утримання не регулюється нормами СК України. Враховуючи наведене, той факт, що відповідач має дитину від другого шлюбу, яка також потребує відповідного утримання, суд вважає, що задоволення позову про стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини із усіх видів заробітної плати відповідача буде відповідати як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України.

Outcome: partial