Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та в якому, з урахуванням уточнень просила: визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом, видане 22.02.1997 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частку, право на яку незаконно отримала [PERSON] та 1/24 частку - невитребувану частку в спадщині після смерті [PERSON] , а всього 1/8 частину домоволодіння по [ADDRESS] , в порядку спадкування за представленням, виділивши їй в натурі будинок літ. А в цілому, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., вартістю 625 950 грн. 00 коп., припинивши на нього право спільної часткової власності інших співвласників. [INFO] померла [PERSON] , яка є бабою [PERSON] . Позивач отримала спадщину після її смерті за правом представлення (ст. 1266 ЦК України), оскільки вона була матір`ю раніше померлого [INFO] її батька [PERSON] 25.01.2018 року позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою згідно з Спадковою справою № 71/2017, яке зареєстроване в реєстрі за № 20. В той же день право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 39360724. Спадщина, на яку видане Свідоцтво, складається з 1/8 частки домоволодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 1081 кв.м. Домоволодіння [ADDRESS] складається з трьох окремих житлових будинків: - літ. А загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., в якому проживала спадкодавиця та сім`я її сина; - літ. Б загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., в якому проживає відповідач-1 з сім`єю; - літ. В загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., в якому проживає відповідач-2 з сім`єю. Також домоволодіння має численні будівлі та споруди, що не є окремими об`єктами права власності та знаходяться у володінні та користуванні співвласників. Реальною спадщиною є будинок літ. А загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею 51,8кв.м., в якому проживала спадкодавиця та сім`я її сина. Ще за життя спадкодавців позивача між всіма співвласниками домоволодіння склався порядок користування зазначеними житловими будинками, який був визначений рішенням Народного суду 6 дільниці Сталінського району м. Запоріжжя від 23.08.1951 року у справі № 585-1951 року: - будинок літ. А належав на праві власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині; - будинок літ. Б належав на праві власності [PERSON] ; - [PERSON] належали сараї під одним дахом з будинком літ. А. - будинок літ. В належав [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Народного суду 6 дільниці Сталінського району м. Запоріжжя від 04.12.1951 року за заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про роз`яснення рішення суду від 23.08.1951 року визначено, що [PERSON] виділено 1/2 будинку літ. А, що у домоволодінні в цілому складає 2/5; [PERSON] виділено 1/2 частина будинку літ. А, що в домоволодінні складає 2/5 частин; [PERSON] виділено будинок літ. Б, що складає у домоволодінні 1/5 частину. Тобто в цілому домоволодіння мало 5/5 частин = 1. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.09.1953 року № 682 за житловим будинком [ADDRESS] ) закріплена площа земельної ділянки 910,0 кв.м.; самочинно приєднано в користування 171 кв.м. Тобто загальна площа земельної ділянки становить (і на даний час) 1081 кв.м. і знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників. 18.11.1959 року у справі № 2-584 Народним судом 5 дільниці Сталінського району м. Запоріжжя було ухвалене нове рішення про приведення ідеальних часток у відповідність до реальних. Цим рішенням було визначено, що реальні частки співвласників в домоволодінні [ADDRESS] - [PERSON] відповідають 1/4 частині ідеальної, - [PERSON] - 1/5 частині, - [PERSON] - 1/10 частині, - [PERSON] - 3/20 частині, - [PERSON] - 3/10 частині. В цілому арифметично це складає 19/20 частин, або фактично 1. Підсумовуючи наведене, вбачається, що першими власницями будинку літ. А в рівних частках були [PERSON] та [PERSON] - її донька. [INFO] [PERSON] померла. Свою 1/10 частину в домоволодінні (що відповідала 1/2 частці у власності на будинок літ. А) вона заповіла своїй доньці [PERSON] , яка була власницею іншої 1/2 частини цього будинку, що відповідало 3/20 часткам у домоволодінні (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.06.1965 року з реєстраційним написом про реєстрацію права власності на 1/10 частину домоволодіння - додається). В результаті [PERSON] , стала єдиною власницею будинку літ. А в цілому, що відповідало 1/4частці у домоволодінні в цілому (1/10 + 3/20 = 5/20 = 1/4). [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина за законом на вказані вище 1/4 частину домоволодіння, оскільки заповіту вона не складала (спадкова справа № 333/89 Шоста Запорізька державна нотаріальна контора). Спадкоємцями першої черги за законом (ст. 529 ЦК УРСР 1963 року) були її чоловік [PERSON] та дві доньки - [PERSON] та [PERSON] . Спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) фактично прийняли [PERSON] та [PERSON] , які на час відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавицею, що підтверджується записами в домовій книзі. [PERSON] разом з батьком опікувались спадковим майном - будинком, переоформила на себе договори та рахунки по сплаті за комунальні послуги, сплачувала їх та встановлені податки. 03.08.1989 року [PERSON] надала до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про отримання спадщини за законом після померлої матері - [PERSON] . До заяви нею були надані дублікати таких документів: - реєстраційного посвідчення права власності на 3/20 частки домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення народного суду від 18.11.1959 року; - реєстраційного посвідчення на 1/10 частину домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.06.1965 року; - свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] після померлої [PERSON] , що було видане Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою; На підставі цих документів їй 22.02.1997 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частину домоволодіння [ADDRESS] . Право власності на підставі цього свідоцтва зареєстроване ЗМБТІ, оскільки на той час ця установа здійснювала реєстрацію прав на нерухоме майно. Таким чином, троє спадкоємців мали по 1/12 частині в домоволодінні [PERSON] та [PERSON] - фактично прийняли, а [PERSON] подала заяву в нотаріальну контору. [INFO] помер [PERSON] - батько сестер [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями за законом (спадкова справа № 78/97 Шоста Запорізька державна нотаріальна контора). Ніхто з них двох право на спадщину в нотаріальному порядку не оформив. Але [PERSON] , проживаючи на час смерті батька разом ним в спірному будинку, фактично прийняла цю спадщину і стала власницею загалом 1/8 частки в домоволодінні: 1/12 частки, отриманої від матері + 1/2 частки (1/2 від 1/12) батьківської спадщини. [PERSON] , яка мала право на 1/2 частину батьківські спадщини, не вчиняючи ніяких дій по прийняттю спадщини, втратила право на неї Тому 1/24 частка батьківської спадщини залишилась відкритою. Позивач зазначає, що на час відкриття спадщини після смерті матері в 1989 року та смерті батька у 1996 році [PERSON] , не була особою, я мала право на обов`язкову частку спадщини (ст. 531 ЦК УРСР 1963 року), тобто була непрацездатною, не перебувала на утриманні померлих не менше одного року до їх смерті. Отже, після смерті батька частини були такими: - 1/12 частина належала [PERSON] - за свідоцтвом; - 1/8 частина належала [PERSON] - за фактом прийняття; - 1/24 частка батьківської спадщини залишилась відкритою. [INFO] [PERSON] померла (спадкова справа № 71/2017 Перша Запорізька державна нотаріальна контора). На час її смерті спадкоємців першої черги за законом не було: її чоловік - [PERSON] помер [INFO] , а син - [PERSON] помер [INFO] . Єдиним спадкоємцем за правом представлення (ст. 1266 ЦК України 2003 стала позивач - онука спадкодавці - [PERSON] - донька сина спадкодавиці [PERSON] , тому що його дружина - [PERSON] , спадщину не прийняла - заяви про її прийняття спадщини у встановлений строк до нотаріальної контори не подавала. Прийняття спадщини було здійснено своєчасно, відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України шляхом звернення до нотаріальної контори. Свідоцтво про право на спадщину за законом видане [PERSON] на 1/8 частку в домоволодінні, на яку є правовстановлюючі документи (судові рішення та свідоцтво про право на спадщину за заповітом). На іншу 1/24 частку у домоволодінні право на спадщину після смерті [PERSON] (прадіда [PERSON] ) не оформлено, що унеможливлює і оформлення прав на неї. Позивач вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 1275 ЦК України (аналогічна їй ст. 554 ЦК УРСР 1963 року) частки у спадщині, які не прийняли спадкоємці, повинні перейти до неї, як спадкоємиці першої черги (в порядку представлення). Крім того, вважає, що право на спадщину за законом [PERSON] у вигляді 1/12 частини домоволодіння отримане нею незаконно, оскільки дублікати документів та свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , яке свого часу було отримане [PERSON] , були видані [PERSON] в порушення встановленого порядку, тобто незаконно. В результаті, позивач вважає, що має право на отримання додатково у власність 1/24 частини домоволодіння, як спадщини за прадідом [PERSON] та 1/12 частини домоволодіння, яку незаконно отримала [PERSON] . Це сумарно з отриманою позивачем у спадщину 1/8 частиною домоволодіння буде складати 1/4 його частину, що відповідає праву власності на будинок літ. А в цілому. Що стосується інших співвласників домоволодіння. Відповідно до судового рішення від 18.11.1959 року право власності на інші 3/10 частини домоволодіння належить [PERSON] , що фактично користується будинком літ. Б, як окремою квартирою і набув цього права в порядку спадкування. Будинком літ. В, як окремою квартирою, що складає 9/20 часток в домоволодінні, користується [PERSON] , яка є спадкоємницею [PERSON] , що мав право на вказану частину будинку літ. В. Порядок володіння був визначений між співвласниками за їх згодою судовими рішеннями, а що стосується будинків літ. А, літ. Б та літ. В цими судовими рішеннями були визнані права власності на них. Будинок літ. А був визнаний як будинок ще в 1951 році з визнанням права власності нього, як окремий об`єкт права власності. Інші будівлі та споруди до нього належали. Тому виділення його в натурі не вимагає проведення технічної експертизи. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Середа Д.М. надав суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у позовних вимогах у повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення наступним. Позивач безпідставно у позові вказує, що після смерті [PERSON] (спадкодавець), яка померла [INFO] , ніхто не прийняв спадщину, донька [PERSON] ніяких дій про прийняття спадщини не вчиняла, що не відповідає дійсності. Відповідач [PERSON] подала заяву до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері протягом 6 місяців після її смерті. На підставі прийняття спадщини, їй було видано Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом від 13.03.1997 року, на 1/12 частку будинку за адресою: [ADDRESS] ) нотаріус Масловець Л.С. реєстраційний номер 4554 (реєстрації у книзі 19 від 17.03.1997 року). Згідно з технічним паспортом будинку, відповідач [PERSON] є співвласником 1/12 частки будинку. Після смерті батька - [PERSON] [PERSON] заяву про прийняття спадку не подавала. Для виділу частки з житлового будинку з врахуванням частки співвласника необхідно провести будівельно-технічну експертизу, де необхідно виділити долі часток співвласників в натурі, встановити порядок користування земельною ділянкою згідно своїх часток, чого позивачем не було зроблено. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , та бабусею [PERSON] . За рішенням Народного суду 6-ої дільниці Сталинського району м. Запоріжжя від 23.08.1951 року було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку будинку за літ «А» за пос. [ADDRESS] , за [PERSON] визнати право власності частку будинку за літ. «А1» за той же адресою. Це рішення суду є правовстановлюючим документом, який визначає право власності спадкодавців [PERSON] та [PERSON] після їх смерті. [PERSON] померла у 1965 році і передала свою частку будинку за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом своїй доньці [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за реєстром № 1-3766. Після смерті [PERSON] матері [PERSON] (одна із доньок померлої) була відкрита спадщина та подана у визначений законом строк заява [PERSON] про прийняття спадку, а саме частини будинку 1/3 частки, яка належала спадкодавцю (при цьому враховувалися долі її сестри та батька, які не подали заяви щодо прийняття спадщини, але проживали зі спадкодавцем за однією адресою). Нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.03.1997 року, спадкова справа № 333, зареєстровано у реєстрі № 784, серія ААІ № 238634. У свідоцтві нотаріус визначив, що спадкове майно, на яке видане свідоцтво за частиною домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , розташоване на земельній ділянці розміром 910 кв.м. яке належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 02.06.1965 року № 3766, рішенням народного суду 5 діл. Сталінського району м. Запоріжжя від 18.11.1959 року № 2-584, що підтверджується довідкою-характеристикою, виданою Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації від 13.12.1996 року № 10-1508. На ці правовстановлюючі документи посилався нотаріус для видачі свідоцтва на право власності у порядку спадкування від 13.03.1997 року. Тому, на які дублікати посилався нотаріус для видачі свідоцтва і на які посилається позивач, не зрозуміло. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірила представляти [PERSON] , яка у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Середа Д.М. проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, вказуючи на безпідставність позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також представник відповідача надав суду заяву про сплив позовної давності, на якій наполягав з підстав, зазначених у ній. Відповідач [PERSON] судовому засіданні підтримала свого представника та просила суд відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву не надали. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмета спору - Шоста Запорізька державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, пояснень на позов не надав. Вислухавши та проаналізувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , яка є бабою [PERSON] . Позивач отримала спадщину після її смерті за правом представлення (ст. 1266 ЦК України), оскільки вона була матір`ю раніше померлого [INFO] її батька [PERSON] 25.01.2018 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою згідно з спадковою справою № 71/2017, яке зареєстроване в реєстрі за № 20. В той же день право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 39360724. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 1/8 частки домоволодіння [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 1081 кв.м. Домоволодіння [ADDRESS] складається з трьох окремих житлових будинків: - літ. А загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., в якому проживала спадкодавиця та сім`я її сина; - літ. Б загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., в якому проживає відповідач-1 з сім`єю; - літ. В загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., в якому проживає відповідач-2 з сім`єю. Також домоволодіння має численні будівлі та споруди, що не є окремими об`єктами права власності та знаходяться у володінні та користуванні співвласників. Реальною спадщиною є будинок літ. А загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею 51,8кв.м., в якому проживала спадкодавиця та сім`я її сина. Ще за життя спадкодавців позивача між всіма співвласниками домоволодіння склався порядок користування зазначеними житловими будинками, який був визначений рішенням Народного суду 6 дільниці Сталінського району м. Запоріжжя від 23.08.1951 року у справі № 585-1951 року: - будинок літ. А належав на праві власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині; - будинок літ. Б належав на праві власності [PERSON] ; - [PERSON] належали сараї під одним дахом з будинком літ. А. - будинок літ. В належав [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Народного суду 6 дільниці Сталінського району м. Запоріжжя від 04.12.1951 року за заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про роз`яснення рішення суду від 23.08.1951 року визначено, що [PERSON] виділено 1/2 будинку літ. А, що у домоволодінні в цілому складає 2/5; [PERSON] виділено 1/2 частина будинку літ. А, що в домоволодінні складає 2/5 частин; [PERSON] виділено будинок літ. Б, що складає у домоволодінні 1/5 частину. Тобто в цілому домоволодіння мало 5/5 частин = 1. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.09.1953 року № 682 за житловим будинком [ADDRESS] ) закріплена площа земельної ділянки 910,0 кв.м.; самочинно приєднано в користування 171 кв.м. Тобто загальна площа земельної ділянки становить (і на даний час) 1081 кв.м. і знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників. 18.11.1959 року у справі № 2-584 Народним судом 5 дільниці Сталінського району м. Запоріжжя було ухвалене нове рішення про приведення ідеальних часток у відповідність до реальних. Цим рішенням було визначено, що реальні частки співвласників в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] : - [PERSON] відповідають 1/4 частині ідеальної, - [PERSON] - 1/5 частині, - [PERSON] - 1/10 частині, - [PERSON] - 3/20 частині, - [PERSON] - 3/10 частині. В цілому арифметично це складає 19/20 частин, або фактично 1. З вище зазначеного, вбачається, що першими власницями будинку літ. А в рівних частках були [PERSON] та [PERSON] - її донька. [INFO] [PERSON] померла. Свою 1/10 частину в домоволодінні (що відповідала 1/2 частці у власності на будинок літ. А) вона заповіла своїй доньці [PERSON] , яка була власницею іншої 1/2 частини цього будинку, що відповідало 3/20 часткам у домоволодінні (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.06.1965 року з реєстраційним написом про реєстрацію права власності на 1/10 частину домоволодіння). В результаті [PERSON] стала єдиною власницею будинку літ. А в цілому, що відповідало 1/4частці у домоволодінні в цілому (1/10 + 3/20 = 5/20 = 1/4). [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина за законом на вказані вище 1/4 частину домоволодіння, оскільки заповіту вона не складала (спадкова справа № 333/89 Шоста Запорізька державна нотаріальна контора). Спадкоємцями першої черги за законом (ст. 529 ЦК УРСР 1963 року) були її чоловік [PERSON] та дві доньки - [PERSON] та [PERSON] . Спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) фактично прийняли [PERSON] та [PERSON] , які на час відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавицею, що підтверджується записами в домовій книзі. Відповідач [PERSON] прийняла спадщину шляхом подання до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті [PERSON] 13.03.1997 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право власності в порядку спадкування по закону на 1/12 частку будинку за адресою: [ADDRESS] ) нотаріус Масловець Л.С. реєстраційний номер 4554 (реєстрації у книзі 19 від 17.03.1997 року). Згідно з технічним паспортом будинку, відповідач [PERSON] є співвласником 1/12 частки будинку. Право власності на підставі цього свідоцтва зареєстроване ЗМБТІ, оскільки на той час ця установа здійснювала реєстрацію прав на нерухоме майно. Таким чином, троє спадкоємців мали по 1/12 частині в домоволодінні [PERSON] та [PERSON] - фактично прийняли, а [PERSON] подала заяву в нотаріальну контору. [INFO] помер [PERSON] - батько сестер [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями за законом (спадкова справа № 78/97 Шоста Запорізька державна нотаріальна контора). Ніхто з них двох право на спадщину в нотаріальному порядку не оформив. Після смерті [PERSON] частини домоволодіння були такими: - 1/12 частина належала [PERSON] - за свідоцтвом; - 1/8 частина належала [PERSON] - за фактом прийняття; - 1/24 частка батьківської спадщини залишилась відкритою. [INFO] [PERSON] померла (спадкова справа № 71/2017 Перша Запорізька державна нотаріальна контора). На час її смерті спадкоємців першої черги за законом не було: її чоловік - [PERSON] помер [INFO] , а син - [PERSON] помер [INFO] . Єдиним спадкоємцем за правом представлення (ст. 1266 ЦК України 2003 р.) стала позивач - онука спадкодавці - [PERSON] - донька сина спадкодавиці [PERSON] , тому що його дружина - [PERSON] , спадщину не прийняла - заяви про її прийняття спадщини у встановлений строк до нотаріальної контори не подавала. Прийняття спадщини було здійснено своєчасно, відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України шляхом звернення до нотаріальної контори. Свідоцтво про право на спадщину за законом видане [PERSON] на 1/8 частку в домоволодінні, на яку є правовстановлюючі документи (судові рішення та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом). На іншу 1/24 частку у домоволодінні право на спадщину після смерті [PERSON] (прадіда [PERSON] ) не оформлено. При винесенні рішення у справі суд виходить з наступних правових підстав. Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 2 ст. 1275 ЦК України (в редакції 2003 року) та ст. 554 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14). Для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч. 1 ст. 261 ЦКУ містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені у справах № 6-2469цс16 від 16.11.2016 року; № 6-832цс15 від 28.09.2016 року; № 6-2165цс15 від 14.09.2016 року; № 6-152цс14 від 29.10.2014 року; № 6-1503цс16 від 21.12.2016 року; № 6-3029цс16 від 08.06.2016 року. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом, видане 22.02.1997 року Шостою Запорізькою нотаріальною конторою Тищенко В.І., оскільки було видано відповідачу [PERSON] в порушення встановленого порядку, тобто незаконно. Разом з тим доказів цього твердження позивачем надано не було. Правочин був нотаріально засвідчений та має державну реєстрацію, що відповідає вимогам глави 3 ЦК УРСР 1963 року, ст. 47 та ст. 209, 210 ЦК України. Позивач не зазначив з яких правових підстав слід цей правоустановчий документ визнати недійсним. Вимоги позивача не відповідають вимогам недійсності правочину за ст. ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, до суду позивач подала з позовною заявою від 30.11.2018 року копію витягу з технічного паспорту житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , складений 28.11.1996 року, з внесеними змінами 17.03.1997 року. У паспорті визначено, що співвласником будинку є [PERSON] - власниця 1/12 частки, що є підтвердженням про те, що позивач знала, що після смерті матері відповідача [PERSON] її донькою [PERSON] отримано свідоцтво про право на спадок в порядку закону. Як зазначено представником відповідача, та не спростовується позивачем, відповідач [PERSON] неодноразово зверталася до своєї сестри - [PERSON] (остання розмова - у липні 2015 року) з проханням викупити її частку в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином з липня 2015 року позивачу було відомо, що відповідач [PERSON] була співвласницею спірного будинку та мала свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] . Тобто з липня 2015 року, згідно з вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України, починається перебіг позовної давності, коли особа довідалася про порушення свого права. Але до суду позивач не ставить питання про поновлення такого строку, не надає доказів, що стало б приводом вважати поважну причину пропуску строку позовної давності для звернення до суду, для зупинення такого перебігу, для переривання такого перебігу (ст. ст. 263, 264 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ст. 257 ЦК України. Позивач звернулась до суду 30.11.2018 року, тобто з порушенням строку позовної давності. Доказів поважності причин пропущення позовної давності позивач суду не надала. Відповідно, позов є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Враховуючи те, що в задоволені позову відмовлено, судовий збір у відповідності до ст. 141 ЦПК України необхідно залишити за рахунок позивача.

Outcome: dismissed