Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання їхнього повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення періоду навчання, але не більше ніж до досягнення 23 річного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на даний час їх син [PERSON] є повнолітнім, але продовжує навчання в 11 класі Загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів №16 Олександрійської міської ради. Навчаючись в навчальному закладі син потребує матеріальної допомоги, яку позивач не в змозі надавати, оскільки не працює. Відповідач може надавати матеріальну допомогу, тому, посилаючись на норму ст. 199 СК України, просить задовольнити позовні вимоги. Сторони в судове засідання не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить в них відмовити, додав до заяви довідку з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми сплачених доходів та отримання податків, копію договору оренди землі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. (арк.с.2) [PERSON] продовжує навчання у 11 класі загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів №16 Олександрійської міської ради з 01 вересня 2015 року. (арк.с.6) Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: -досягнення дитиною 18 років але не більше 23 років; -продовження навчання; -потреба у матеріальній допомозі у зв'язку із навчанням; -наявність можливості у батьків надавати допомогу. Дослідивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку щодо наявності у правовідносинах, що виникли між сторонами трьох юридичних фактів необхідних для виникнення у відповідача обов'язку утримання свого повнолітнього сина, а саме: досягнення ним відповідного віку; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв'язку із навчанням. Стосовно наявності у відповідача можливості надавати допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду докази його неспроможності на даний час надавати сину матеріальну допомогу на період його навчання. Так, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 29851 від 08.12.2017 року, протягом першого та другого кварталу 2017 року [PERSON] будь-яких доходів не отримував. У третьому кварталі 2017 року ним було отримано дохід від надання в оренду земельної ділянки у сумі 12 622,56 грн. (арк.с. 45) В той же час, відомості стосовно доходів відповідача у четвертому кварталі 2017 року, тобто на момент розгляду справи, відсутні. Відповідно до довідки, виданої Виконкомом Приютівської селищної ради № 962 від 13.11.2017, [PERSON] не працює, згідно трудової книжки [NUMBER] від 04.07.1979 року, з 22.06.2010 року по теперішній час. Суд не приймає дану довідку до уваги, оскільки джерелом інформації, що мітиться в ній, є слова відповідача, про що у вказаній довідці прямо зазначено. (арк.с. 44) Таким чином, факт того, що відповідач на момент розгляду справи в суді ніде не працює належними та допустимими доказами не підтверджено, тобто відповідачем доводи позивача не спростовано. Крім того, суд враховує, що відповідач отримує дохід від надання в оренду земельної ділянки, отже, можливість надавати сину допомогу відповідач має. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved