Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], вказавши, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] (колишня вул. Косигіна) у м. Запоріжжя, [PERSON] належить 3/4 частки, а [PERSON] 1/4 частка. Сторони, хоча і є родичами, однак не мешкають спільно, не ведуть спільного господарства та не можуть узгодити питання продажу квартири. Вказуючи, що квартира є неподільною, частка відповідача є незначною, а спільне володіння та користування майном неможливе, [PERSON] просить припинити право спільної власності [PERSON] на 1/4 частку квартири [ADDRESS] (колишня вул. Косигіна) у м. Запоріжжя; присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 73833 гривні за належну їй частку квартири; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] (колишня вул. Косигіна) у м. Запоріжжя; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати суму судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вказуючи, що [PERSON] постійно мешкає у Ізраїлі багато років, право власності на відповідні частки у квартирі сторони набули у порядку спадкування після [PERSON] На час звернення до суду у квартирі не мешкають ані позивач, ані відповідач, однак, сторони не дійшли згоди про продаж квартири, стосунків не підтримують, не спілкуються між собою, а також наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги. Отже [PERSON] бажає захистити свої права у обраний спосіб. Вартість 1/4 частки квартири у 73833 гривні вважає обґрунтованою та такою, що відповідає дійсній вартості майна та підтверджена звітом субєкта оціночної діяльності, оскільки в квартирі не здійснювався ремонт. Вартість квартири, на якій наполягав представник відповідача, вважає значно завищеною. Представник відповідача проти позову заперечував повністю, вказував, що підстав для припинення [PERSON] права власності, які б були передбачені чинним законодавством, немає, оскільки 1/4 частка не є незначною, позивачем не доведено неможливість спільного володіння та користування майном сторонами, а припинення права власності [PERSON] на частку у квартирі може завдати суттєвої шкоди інтересам відповідача. Також представник відповідача посилався на те, що сума, яку позивач пропонує сплатити відповідачеві в якості грошової компенсації за належну [PERSON] частку, є замалою та не відповідає дійсній вартості майна, що підтверджено відповідним звітом субєкта оціночної діяльності. Позивач та відповідач до суду не зявились, однак, оскільки представники обох сторін брали участь в судовому засіданні, суд розглянув позов за відсутності позивача та відповідача за участі їх повноважених представників. В ході розгляду справи сторонами заяви чи клопотання не подавались, судом не розглядались. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. Квартира [ADDRESS] (колишня вул. Косигіна) у м. Запоріжжя на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON]: [PERSON] має право власності на 3/4 частки квартири на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2015 року, [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2016 року, що підтверджено інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 28, 36, 48-49, 79). Вказана квартира є однокімнатною загальною площею 36,63 кв.м., житловою 17,1 кв.м., що підтверджено копіями свідоцтва про вправо власності на житло від 18.10.2000 року та технічного паспорту (а.с. 92-94). Відповідно до звіту про оцінку майна від 22.02.2017 року (а.с. 8-13), що наданий представником позивача, оціночна (ринкова) вартість однокімнатної квартири за вказаною адресою складає 295 332 гривень, без урахування ПДВ, що еквівалентно 10921 долару США. Водночас вказаний висновок суд оцінює критично, оскільки такий висновок не підписаний замовником, як не підписаний замовником і додаток № 1 до вказаного звіту, в якому міститься опис обєкта оцінки. Враховуючи, що безпосередньо оцінювачем квартира не оглядалась, а вірність відомостей щодо внутрішнього устаткування та оздоблення квартири не засвідчена підписом замовника оцінки, тож підстав вважати, що визначена субєктом оціночної діяльності вартість квартири відповідає її дійсній ринковій вартості, у суду немає, враховуючи також і те, що оцінювачем при визначенні вартості застосовувався порівняльний метод, при цьому для порівняння ним наведена вартість чотирьох подібних квартир (15800, 15900, 13000, 14000 доларів США), однак, вартість оцінюваної квартири визначена найнижчою, еквівалентною 10921 долару США, що на дату розгляду справи за офіційним курсом НБУ є еквівалентним 315 353,01 гривням. Згідно зі звітом про незалежну оцінку, надану відповідачем, ринкова вартість квартири становить станом на 04.12.2017 року 546 032 гривні без ПДВ (а.с. 81-91). Натомість з такою вартістю квартири не погодилась представник позивача, вважаючи її значно завищеною, однак, свою думку будь-якими доказами не обґрунтувала, та наполягала на припиненні права власності відповідача на частку у квартирі та сплату грошової компенсації саме у сумі 73833 гривні, що попередньо внесена позивачем на депозитний рахунок суду. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Такі підстави, за яких на підставі рішення суду за позовом інших співвласників право особи на частку у спільному майні може бути припинено, мають існувати сукупно. Оцінюючи доводи представника позивача про наявність сукупності вищевказаних обставин, суд погоджується з тим, що частка [PERSON] у праві власності на квартиру може вважатись незначною, оскільки з урахуванням житлової площі квартири у 17,1 кв.м. на її частку припадає приблизно 4,3 кв.м., що очевидно не є достатнім для нормального проживання, а також без сумніву квартира є неподільною та виділ 1/4 частки з однокімнатної квартири в натурі є неможливим. Водночас суд вважає, що жодними належними та допустимими доказами не доведено позивачем неможливість спільного володіння та користування майном, оскільки спільному володінню квартирою сторонами не заважає нічого, а використовувати квартиру можна різними способами, не лише проживаючи у ній, а, наприклад, здаючи в оренду. Крім того, суду позивачем не доведено, що сама позивач, яка є громадянкою [PERSON] Ізраїль, на час звернення з позовом чи на час розгляду справи використовує чи принаймні має намір використовувати квартиру шляхом безпосереднього проживання у ній. Також судом враховується наступне. Припинення права власності особи може відбуватись у різні способи, зокрема, шляхом продажу свого майна, або у разі припинення права власності з отриманням грошової компенсації, що у свою чергу також є подібним до правовідносин, що виникають при укладенні договору купівлі-продажу. Власник майна при продажу належного йому майна встановлює ціну майна на свій власний розсуд, виходячи зі своїх особистих міркувань, очікувань та потреб. Вартість належної [PERSON] частки у квартирі між сторонами не узгоджена, при цьому представник позивача заперечувала, що вартість, яка вказана відповідачем, відповідає дійсності та є справедливою, а позивач у свою чергу не внесла грошових коштів на депозитний рахунок суду у відповідності до вартості, вказаної відповідачем, а саме 136508 гривень. При цьому від пропозиції представника відповідача обговорити можливість сплати позивачем відповідачеві в якості грошової компенсації суми у 100\~000 гривень, представник позивача також відмовилась, наполягаючи, що така сума не відповідає дійсній вартості частки квартири та вказуючи про можливість сплати лише суми, що внесена на депозитний рахунок суду 73833 гривні. Таким чином, позивач, вимагаючи захистити своє право у визначений нею спосіб, фактично намагається спонукати відповідача реалізувати своє майно за ціною, яку вважає справедливою набувач, але не відчужувач, що є очевидно несправедливим та таким, що не відповідає загальним принципам чинного законодавства, а отже призведе до завдання істотної шкоди інтересам співвласника [PERSON] Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що на час звернення з позовом та розгляду справи судом її право власності порушено тією мірою, яка б була підставою для захисту його в судовому порядку у запропонований спосіб; що спільне володіння та користування квартирою є неможливим, а припинення права власності [PERSON] на належну їй частку квартири у спосіб, який запропонований позивачем, зі сплатою грошової компенсації у 73833 гривні, не завдасть інтересам [PERSON] істотної шкоди, тож законних підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed