Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про\~ стягнення боргу за договором позики, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу за договором позики в розмірі 139914,00, три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 21712,58 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1620,00 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 01.07.2011 року між [PERSON] , який є батьком позивачки, та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Марченко О.М. та зареєстровано в реєстрі за №900. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 43047 гривень 18 коп., що еквівалентно 5 400 доларам США згідно курсу НБУ станом на 01.07.2011 р. Відповідач зобов`язувався повернути суму позики 01.08.2011 року і, у разі девальвації\~ протягом строку дії договору\~ національної грошової одиниці України, суму грошей у гривні, еквівалентну 5400 дол. США згідно курсу НБУ станом на день платежу. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті його дочка позивач [PERSON] у строк визначений законом прийняла спадщину, подавши заяви нотаріусу 26.01.2016 р. Під час прийняття спадщини позивач дізналась\~ про існування договору позики і, враховуючи той факт, що доказів про повернення позики в особистих речах батька не виявила, вважає, що борг її батькові відповідач не повернув. 08.08.2016 року позивач на адресу відповідача надіслала листа з проханням у місячний термін надати або докази сплати заборгованості позичальнику, або сплатити [PERSON] як спадкоємцю позичальника заборгованість за договором на загальну суму 5 400 доларів США. Відповідь отримана не була, лист був повернутий за закінченням терміну зберігання.\~За такого, враховуючи, що оскільки відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав та продовжує ухилятись від їх виконання, грошові кошти за договором не повернув, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2017р. позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.05.2019р. було задоволено заяву [PERSON] про перегляд вказаного заочного рішення, останнє було скасоване, справу призначено до розгляду за правилами загального прозовного провадження. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, суду надала письмові пояснення на заперечення відповідача, в яких позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, зазначивши з посиланням на ст.ст. 256, 261 ЦК України, що строк позовної давності обчислюється з моменту відкриття спадщини, тобто з 31.07.2015 року та закінчується 31.07.2018 року. Таким чином, вважає, що вказану позовну заяву вона подала 01.10.2016 року тобто в межах строку позовної давності. Крім того зазначає, що сплив позовної давності, згідно ст. 267 ЦК України, сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом позовної давності. У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування, суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову. ЦК України не визнає сплив позовної давності як окрему підставу для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку, якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. На підставі вищевикладеного просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, від його представника адвоката Астаніної Л.Д. до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Крім того, представник відповідача надала до суду заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнає, посилаючись на сплив строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом. Так, п.3 договору передбачено, що повернення позики має бути здійснено 01.08.2011 року. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За такого, трирічний строк позовної давності сплив 01.08.2014 року. Позивачка не надала доказів того, що за життя [PERSON] , який помер [INFO] , з 01.08.2011 року протягом трьох років до [INFO] звертався до суду з позовом до боржника про стягнення заборгованості за договором позики. Доказів того, що в межах позовної давності цей строк було перервано, позивачка не надала. Таким чином, оскільки строк звернення до суду з вимогою про захист цивільного права закінчився 01.08.2014 року, тобто ще за життя спадкодавця, а позивачка звернулась до суду лише в жовтні 2016 року, вважає що нею пропущено позовну давність, що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики так його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 01.07.2011 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) був укладений договір позики грошей, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Марченко О.М., зареєстрований в реєстрі за №900.\~ Відповідно до п. 1 договору позикодавець передав у власність грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, яка складається з 43 047,18 грн., що еквівалентна\~ 5400 доларів США згідно курсу НБУ станом на 01.07.2011 року (100 доларів + 797,1700 гривень) в строк, вказаний в цьому договорі.\~\~\~ Грошові кошти, що є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору (п.2). За домовленістю сторін повернення позики здійснюється 01.08.2011 року (п. 3). Згідно з п. 3.1 договору в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 5 400 дол. США за офіційним курсом НБУ на день платежу. Позикодавець повинен засвідчити повернення позики заявою, справжність підпису на\~ якій засвідчується нотаріально\~ в день отримання позичених грошових коштів (п.5). Таким чином, у відповідача перед [PERSON] виникло грошове зобов`язання. [INFO] [PERSON] помер. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, часом відкриття спадщини є день смерті ( ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Статтею 1218\~ЦК України\~визначено,\~що до\~складу спадщини\~входять усі\~права та\~обов`язки,\~що належали\~спадкодавцеві на\~момент відкриття\~спадщини і\~не припинилися\~внаслідок його\~смерті. Зобов`язання за договором позики не припиняються внаслідок смерті позикодавця, оскільки не є нерозривно пов`язаним з його особою (ст.608, ст.1219 ЦК України). Згідно матеріалів спадкової справи № 1/2016, відкритої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорною Л.В. до майна померлого [INFO] [PERSON] , спадщину прийняли донька [PERSON] (3/4 частки) та онука [PERSON] (1/4 частка), [INFO] .\~ Онука померлого [PERSON] - [PERSON] відмовилась від 1/4 частки спадщини. За правилом ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, до [PERSON] та [PERSON] , як до спадкоємців померлого позикодавця [PERSON] перейшли права кредитора за договором позики. З позовом про стягнення боргу звернулась лише [PERSON] , проте [PERSON] від спадщини не відмовлялась, тому також має право на звернення до суду з позовом про стягнення боргу з урахуванням того, що її частка у спадщини становить ј. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому за правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За змістом статей 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за договором позики не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою. Як вже зазначалось вище, згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належать: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до боржника. Так, відповідно до укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору позики грошових коштів, позичальник зобов`язувався повернути суму позики 01.08.2011 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності у вказаних правовідносинах сплив 01.08.2014 року. Доказів того, що за життя [PERSON] , який помер [INFO] , з 01.08.2011 року протягом трьох років до [INFO] звертався до суду з позовом до боржника про стягнення заборгованості за договором позики, а також того, що в межах позовної давності цей строк було перервано, позивачкою до суду не надано. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що строк звернення до суду з вимогою про стягнення боргу за договором позики закінчився 01.08.2014 року, тобто ще за життя спадкодавця, який не скористався своїм правом звернутися до боржника з вимогою виконати своє зобов`язання за договором позики, а позивач звернулась до суду лише в жовтні 2016 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем, тому, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, це є підставою для відмови у задоволенні позову. Вимог про поновлення позовної давності позивачка не пред`являла. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed