Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є батьком дитини. Після розірвання шлюбу син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Станом на сьогодні син навчається на другому курсі денної форми навчання НПУ імені М.П. Драгоманова, що підтверджується довідкою № 84 від 11.09.2019 року. Строк навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2020 року. Оскільки навчання сина потребує значних фінансових витрат, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання. Крім того, також просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина у розмірі 1/2 частки за проживання в гуртожитку до закінчення навчання, а також просить стягнути з [PERSON] індексацію по аліментам за рішенням суду від 24.09.2018 року в сумі 890,00 грн. за весь період даного рішення. В ході судового розгляду позивач зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 3000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання, а також просить стягнути з [PERSON] індексацію по аліментам за рішенням суду від 24.09.2018 року в сумі 890,00 грн. за весь період даного рішення. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 16.12.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримала та просила задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Крім того, подав відзив, в якому зазначив, що на даний час він одружений та в нього на утриманні перебуває дружина та неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Посилається, що він не має змоги сплачувати аліменти, оскільки працює верстатником у ТзОВ «Атлант» та отримує заробітну плату в середньому 4700 грн., що підтверджується довідками про доходи. А також просить врахувати той факт, що він проживає разом з батьками, які також перебувають на його утриманні. Заборгованості по аліментам не має. Враховуючи вищезазначене, просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.12.2001 року ( а.с. 4). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 вересня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, визначених рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21 грудня 2004 року, та стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 гривень (дві тисячі п`ятсот грн.) щомісячно, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-10). Як вбачається з довідки № 84 Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова від 11.09.2019 року [PERSON] навчається в навчальному закладі на другому курсі денної форми навчання, строк навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2020 року ( а.с.14). З довідки, виданої виконкомом Кольчинської селищної ради № 3013 від 12.11.2019 року, вбачається, що [PERSON] має на утримані сина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 15). Відповідно до квитанції № 28 [PERSON] сплачено 5200 грн. за проживання в гуртожитку (а.с. 16). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітній син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У вказаній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з частиною першою статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. За приписами ст.182 СК України (з урахуванням змін від 17.05.2017 року), при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, на підставі вищевказаних доказів судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчається в НПУ імені М.П. Драгоманова на денній формі навчання в м. Київ, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, оскільки має витрати для оплати проіздних квитків, оплату гуртожитку тощо. Крім того, судом також встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває у шлюбі [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про шлюбі серії [NUMBER] від 24.11.2018 року ( а.с. 66). Від даного шлюбу у відповідача народився син [PERSON] , [INFO] , підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.03.2019 року ( а.с.67). Також з довідки про доходи вбачається, що [PERSON] працює на ТзОВ «Атлант» верстатником, нарахований дохід за період із 01.01.2019 р. по 31.12.2019 року склав 55643, 80 грн. (а.с. 69). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] проживає разом зі своєю сім`єю матір`ю та батьком, на даний час працює ТзОВ «Атлант» верстатником, інших доходів не має ( а.с. 71). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є працездатною особою, він офіційно працює та отримує доходи, чого сам не заперечував, посилаючись лише на їх незначний розмір, має у власності легковий автомобіль CITROEN (а.с. 17), а отже спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. Таким чином, твердження позивача щодо неможливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина не підтверджені належними та допустимими доказами. А тому, враховуючи вік та потреби дитини, що навчається у вузі на платній основі, враховуючи принцип рівності батьків в утриманні дитини, а також з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, суд вважає доцільним стягнення аліментів у розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років, оскільки зазначена сума відповідає встановленим обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України, та відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності, а також узгоджується з вартісною величиною достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості тощо. На підставі ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] індексації по аліментам за рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.09.2018 року у сумі 890 гривень за весь період даного рішення, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ст.1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів громадян» індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. З положень ст.ст.2, 9 ЗУ «Про індексацію грошових доходів громадян» випливає, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, до яких відноситься і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Частиною 4 ст.194СК України передбачено, що заборгованість по аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно з ч.3 ст.195СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Однак, позивачем не надано суду доказів того, який розмір аліментів по рішенню суду від 24 вересня 2018 року сплачений відповідачем за період з дня набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини , а відтак суд позбавлений можливості визначити суму індексацію по аліментам. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved