Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що вона отримала в спадщину квартиру [ADDRESS] від [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину від 18.05.1994 року спадкоємцями померлої [INFO] [PERSON] є [PERSON] , [INFO] . Право власності на дану квартиру було зареєстроване на [PERSON] . Оскільки, право власності на дану квартиру зареєстроване на паперових носіях, виникла необхідність зареєструвати її в новоствореному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Заявниця звернулась до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно з метою здійснити реєстрацію свого права власності на нерухоме майно в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] . Однак, 04.11.2020 року останній було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з тим, що подані документи для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме розбіжність в імені заявника « [PERSON] » і « [PERSON] », що зазначено у рішенні №54938220 державного реєстратора прав на нерухоме майно Штифурко Ольги Дмитрівни, Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області та було рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів на спадкове майно у зв`язку із наявністю невідповідності зазначеного імені спадкоємця (власника) - « [PERSON] » у правовстановлюючих документах, зокрема в Свідоцтві про право на спадщину, - з іменем вказаним в паспорті громадянина України. Так, у свідоцтві про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] спадкоємцем визначено [PERSON] , [INFO] . У подальшому завявниця уклала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». Щодо ім`я, то відповідно до паспорту її ім`я вказане як « [PERSON] », в свідоцтві про шлюб також « [PERSON] », в свідоцтві про народження [NUMBER] російською мовою зазначено ім`я « [PERSON] ». Проте, при оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за №2-1073, державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори вирішив на свій розсуд перекласти ім`я « [PERSON] » на українську мову як « [PERSON] ». Через таку помилку державного нотаріуса виникло неспівпадіння даних в правовстановлюючих документах, які перешкоджають заявниці володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Внаслідок такої помилки виникла певна невідповідність між документами, що посвідчує її особу та правовстановлюючим документом, який був виданий на її ім`я, тому виникла необхідність встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.05.1994 року, що й стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Ухвалою суду від 22.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судове засідання представник заявника не з`явилася, про дату час та місце повідомлялась належним чином. На адресу суду налійшло клопотання від представника заявника про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , заявниця записана як « [PERSON] », яке було складено російською мовою (а.с.6). Судом також встановлено, що заявниця записана у паспорті громадянина України як « [PERSON] . Дата народження: [INFO] . Місце народження: Вінниця»,що підтрверджується поспортом громадянина України Серія [NUMBER] (а.с.5). Згідно Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , 18.07.2004 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.8). Як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємицею квартири під номером сімнадцятим, яка знаходиться в [ADDRESS] в будинку за номером сорок дев`ять, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] є [PERSON] , [INFO] народження . (а.с.8-9) Відповідно до Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 54938220 від 04.11.2020 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки подані правовстановлюючі документи не дають змогу встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме розбіжності в імені [PERSON] і [PERSON] (а.с.7). Суд дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Надані докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у правовідносинах щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документа, відповідають вимогам ст. ст. 77-79 ЦПК України і враховуються судом відповідно до ст. 89 ч.3 ЦПК України. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року № 5 «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 187; суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ст. 315 ч. 1 п. 6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки при перекладі з російської мови ім`я « [PERSON] » було невірно записано у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 18.05.1994 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-1073, після смерті [INFO] [PERSON] , на спадкове майно квартири [ADDRESS] . Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved