Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому просила стягнути із відповідача аліменти на її користь у твердій грошові сумі на утримання дочки [PERSON], [INFO], у сумі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак спільно вони не проживають. Від шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. [PERSON] у вихованні дочки участі не бере, матеріальної допомоги не надає, тому, враховуючи, що обов'язок матеріального утримання дитини лежить на кожному із батьків, вона звернулась до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала. Пояснила, що протягом останнього року з відповідачем спільно не проживає. Дочка хворіє, та у зв'язку з цим постійно необхідні гроші на її лікування. [PERSON] в період роздільного проживання кілька разів допоміг коштами, коли дитина знаходилась на лікуванні, однак постійної матеріальної допомоги не надає, а заробітної плати, яку вона отримує, не вистачає. Водночас позивач погодилась на запропоновану відповідачем суму аліментів у розмірі 800 гривень. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказавши, що більше як 800 гривень на місяць сплачувати не зможе, бо у нього немає постійної роботи та регулярного сталого заробітку. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 21.09.2009 року сторони зареєстрували свій шлюб, та у шлюбі у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони проживають порізно, дочка [PERSON] мешкає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні, а відповідач постійної, регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Наведені обставини підтверджуються поясненнями сторін, письмовими доказами та відповідачем не оспорювались. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою ст. 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Предметом розглядуваного судом спору є стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, а спосіб стягнення має визначати суд з врахуванням обставин справи щодо наявності у позивача регулярного заробітку (доходу) чи нерегулярного. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дочки, суд бере до уваги, що відповідач не працює, сталого, регулярного доходу не має, але погодився сплачувати аліменти у розмірі 800 гривень на місяць, що більше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому враховуючи матеріальне та сімейне становище сторін, їхній стан здоров'я, вік дитини та її стан здоров'я, беручи до уваги, що із 01.01.2017 року розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років був встановлений у сумі 1689 гривень, з 01.05.2017 року становить 1777 гривень, а з 01.12.2017 року становитиме 1860 гривень, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 800 гривень щомісячно, як погодили між собою сторони. В силу ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову, а відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674- VІ із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: partial