Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що 04.07.1987 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Перечинським райвідділом РАГСу Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений відповідний актовий запис за № 23. Зазначає, що чоловік перебуває за межами України та не в змозі приїхати для оформлення розлучення. Протягом довгого періоду, приблизно десять років, вони не проживають разом, оскільки її чоловік виїхав в Ізраїль. До того часу вони проживали в Україні і він був громадянином України. Сімейне життя між ними взагалі відсутнє, їх шлюб має формальних характер. Позивач вказує, що на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Від шлюбу вони мають дітей, але вони досягли повноліття. Майнових спорів між ними немає, шлюб вони розривають вперше та примирення між ними неможливе. З посиланням на викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], що зареєстрований 04.07.1987 року Перечинським райвідділом РАГСу Закарпатської області, за актовим записом № 23. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач [PERSON] не зявилася, при цьому через канцелярію суду подала письмову заяву від 10.10.2018 року, в якій просить розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не зявився, при цьому подав письмову заяву від 02.09.2018 року, справжність підпису в якій посвідчено нотаріусом з м. Петах Тиква, Ізраїль, [PERSON], згідно з якою не має заперечень проти розірвання шлюбу у встановленому законом порядку з громадянкою України [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO]. Не маючи можливості прибути особисто просить розглянути заяву [PERSON] про розірвання шлюбу без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.1987 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, який зареєстровано у Перечинському райвідділі РАГСу Закарпатської області за актовим записом № 23, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФМ № 447219, виданим 04.07.1987 року. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, вони разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Оскільки відповідач не має заперечень проти розірвання шлюбу, що стверджується його відповідною письмовою заявою, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно та збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 352,40 грн. судового збору.

Outcome: approved