Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюб. В обґрунтування позову зазначає, що 29 квітня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області був зареєстрований шлюб між сторонами, про що зроблений актовий запис №440. Від шлюбу мають дітей 2008 та 2011 років народження. Позивач зазначає, що спільне життя між ними не склалося, в них відсутнє взаєморозуміння, розходяться погляди у сімейному житті та побуті. Зазначає, що збереження сім'ї неможливе. З наведених підстав просить суд розірвати шлюб. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд розірвати шлюб. Додатково пояснила, що чоловік постійно грає у комп'ютерні ігри, що негативно впливає на атмосферу у сім'ї. Останнім часом став агресивним та чинив на неї фізичний та психічний тиск, в результаті чого вона змушена була звернутися у поліцію. З 14 липня 2017 року сторони фактично разом не проживають. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. У клопотанні від 31 жовтня 2017 року відповідач просив суд відкласти розгляд справи у зв'язку із зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні. Аналогічне клопотання було подано представником відповідача. Суд визнає вказані клопотання необґрунтованими, оскільки судове засідання у справі призначено на 10:00 год 01 листопада 2017 року, в той час як представник відповідача посилається на те, що буде зайнята в іншому судовому засіданні на 11:30 01 листопада 2017 року. Отже, вказане не перешкоджало представнику відповідача з'явитися у судове засідання, яке призначено раніше, крім того відповідачем не надано доказів відсутності можливості самостійно прибути в судове засідання для захисту своїх прав та інтересів або залучення іншого представника. Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з'явився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 квітня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області був зареєстрований шлюб між сторонами, про що зроблений актовий запис №440 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружини, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Статтею 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім'ї, та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сім'ї, з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56, 112 СК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно розірвання шлюбу є підставними та підлягають до задоволення. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача, що він заперечує проти розірвання шлюбу та бажає примиритися з дружиною, оскільки суд надавав подружжю строк для примирення з 13 вересня 2017 року по 01 листопада 2017 року та вказані заходи не призвели до примирення сторін. Враховуючи категоричне заперечення позивача на перебування у шлюбі з відповідачем, суд дійшов висновку, що подальше існування шлюбу як добровільного союзу чоловіка та жінки у даному випадку неможливе. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки за подання позовної вимоги про розірвання шлюбу позивач сплатила судовий збір у розмірі 640,00 грн., тому вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: approved