Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позові вказувала, що їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] . У даному будинку зареєстрований її двоюрідний брат [PERSON] , який фактично в ньому ніколи не проживав, а був зареєстрований у 2013 році попереднім власником [PERSON] . На даний час реєстрація відповідача у господарстві перешкоджає розпоряджатися майном на свій розсуд. Зазначала, що з метою зняття з реєстрації місця проживання відповідача вона неодноразово зверталася до нього, але він належним чином не відреагував, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Просила усунути перешкоди у здійснення нею права володіння та розпорядження належним їй на праві приватної власності житловим будинком, який знаходиться в [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житлом та стягнути з відповідача судовий збір 768,40 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті. В адресованій суду заяві представник позивача [PERSON] просив справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. У разі неявки відповідача щодо заочного рішення не заперечують. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання у порядку ч.7 та ч.8 ст.128 ЦПК України (судова повістка була надіслана поштою рекомендованим листом із повідомленням в с. Слобода-Банилів, тобто за адресою його місця проживання, яка повернулася з відміткою «адресат не проживає»). Причини своєї неявки суду не повідомив та не подав у встановлений судом строк відзив на позов. З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному об`ємі з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] на праві приватної власності належить житловий будинок в [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №172927498 від 08.07.2019 року, виданого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. Відповідач [PERSON] зареєстрований у житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] з жовтня 2013 року за згодою попереднього власника, однак жодного дня за зареєстрованим місцем проживання не проживає, що підтверджується актом обстеження господарства від 05.08.2019 року, виданим Вашківецькою міською радою Вижницького району Чернівецької області. На даний час позивач не може розпоряджатися належним їй на праві приватної власності житловим будинком, що розташований по [ADDRESS] , оскільки в ньому зареєстрований відповідач. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вказані положення закріплені також у ЦК України. Так відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У ч.4 ст.9 ЖК Української РСР зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.ст.71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення на протязі 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки здійснюється в судовому порядку. Аналіз наведених вище норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, Суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що відповідач [PERSON] не є членом її сім`ї, без поважних причин, понад шість місяців не проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , належний [PERSON] на праві приватної власності. За вказаних обставин Суд вважає, що відповідача [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування вказаним житлом. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не представлено. На підставі викладеного Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають до задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн., що відповідає положенням ст.141 ЦПК України. На підставі викладено та ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.9, 71, 72, 150 ЖК Української РСР, ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 354 України, Суд, -

Outcome: approved