Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, інфляційних та 3% річних. Позивач посилається на те, що згідно з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24.06.2015 року з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На даний час відповідач не працює, має нерегулярний мінливий дохід, його заборгованість складає 37065,66 грн. В зв'язку з чим позивач просить змінити розмір аліментів сплачувані відповідачем [PERSON] з 1/3 частки заробітку щомісячно на тверду грошову суму в розмірі 1777 грн. щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], повноліття; стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову суму боргу в розмірі 18100,18 грн. з них: неустойку (пеню), у зв'язку з неповною сплатою аліментів у розмірі 11223,77 грн., 3% річних в розмірі 1448,68 грн., індекс інфляції в розмірі 5427,73 грн. 28.07.2017 року представник позивача через канцелярію суду подав уточнення позовних вимог про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в яких просить, змінити розмір аліментів сплачувані відповідачем [PERSON] з 1/3 частки заробітку щомісячно на тверду грошову суму в розмірі 1777 грн. щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], повноліття; стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову суму боргу в розмірі 16199,87 грн. з них: неустойку (пеню), у зв'язку з неповною сплатою аліментів у розмірі 9881,01 грн., 3% річних в розмірі 2060,50 грн., індекс інфляції в розмірі 4258,36 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і послався на обставини, викладені в позові, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що відповідач готовий сплачувати аліменти в розмірі 888,50 грн. (оскільки це є половиною від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку), погодився із наявністю пені в розмірі 9881,01 грн. та заперечив щодо стягнення інфляційних та 3% річних, адже до цих правовідносин не застосовується ст. 625 ЦК України. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, представника ідповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2002 року між сторонами по справі було укладено шлюб, та рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 лютого 2015 року шлюб розірвано, що підтверджується копією рішення суду. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження за місцем реєстрації Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області серії [NUMBER]. Судом встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] уродженця м. Обухів, Київської області, працюючого водієм в СПД [PERSON], на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно починаючи з 29.04.2015 року. Відповідно до вимог ст.182 СК України, встановлюючи розмір аліментів судом повинно бути враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України визначено спосіб утримування як для того з батьків з ким проживають діти так і для того який проживе окремо. Системний аналіз зазначених двох статей Кодексу дає змогу стверджувати, що обов'язок про утримання сумісних дітей законодавцем розділено на дві рівних частини, відтак при встановленні, як розміру аліментів так і розміру можливого їх зменшення, суд повинен врахувати і матеріальні статки та фінансові можливості іншого із батьків, який не є платником аліментів. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Звертаючись до суду з позовом, позивач звертала увагу на те, що розмір аліментів у розмірі 1/3 частини, який стягується з відповідача [PERSON] на її користь на утримання сина є недостатнім для забезпечення мінімальних потреб дитини (крім того відповідач офіційно не працює), а тому просила змінити визначений рішенням суду розмір стягнення аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень статтей 183,184 СК України. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статтей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до приписів норм статті 48 Конституції України кожна людина має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання (Роз'яснення Міністерства юстиції України від 05.07.2011 року «Правове регулювання особистих немайнових та майнових відносин між суб'єктами сімейних правовідносин» (далі - Роз'яснення Міністерства юстиції). Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне змінити визначений рішенням суду розмір з стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму, визначивши розмір аліментів в сумі 1200 грн. щомісячно зі всіх доходів відповідача. Як вбачається з довідки-розрахунку старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області заборгованість по виконавчому листу № 372/1871/15-ц від 15.07.2015 року Обухівського районного суду Київської області про стягнення з [PERSON] рахується з 29 квітня 2015 року по 31 травня 2017 року і станом на 31 травня 2017 року складає 30621,69 грн.. Згідно ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно зі ст. 195 цього ж Кодексу розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно зі ст. 196 цього ж Кодексу при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Позивачем розраховано неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, яка складає 9881,01 грн., з чим погодився відповідач. У зв'язку із несплатою аліментів та виниклою заборгованістю позивач вважає, що як передбачено ст. 625 ЦК України, слід стягнути з відповідача [PERSON] три відсотки річних в розмірі 2060,50 грн. від простроченої суми заборгованості та інфляційних в розмірі 4258,36 грн.. З таким твердженням позивача, суд погодитися не може виходячи із таких обставин. Згідно із ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2759цс15, вбачається, що ч.2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). За таких обставин суд приходить до висновку про те, що положення ст. 625 ЦК України про стягнення з відповідача [PERSON] трьох відсотків річних та інфляційних по його стягненню за рішенням суду, не застосовується, оскільки вказані правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] трьох відсотків річних та інфляційних задоволенню не підлягає у зв'язку із безпідставністю. Отже, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial