Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 01 червня 2018 року Вараським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, за актовим записом № 89; стягнути на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; стягнути на її користь аліменти на утримання як дружини з якою проживає дитина, до досягнення трирічного віку у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача. Питання про відновлення дошлюбного прізвища не ставить. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що між нею та відповідачем остаточно втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Стосунки сторін погіршились, вони мають діаметрально різні погляди на життя. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та із своїми окремими інтересами, моральними принципами та устоями, не ведуть спільного господарства. Майнових спорів не мають. Вважає, що примирення між сторонами не можливе. Спільній дочці виповнилось 1 рік 11 місяців. Крім соціальних виплат на жінку, котра перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною інших доходів не має, позбавлена можливості працевлаштуватись, оскільки донька потребує постійного нагляду та догляду. Проживає з донькою та відповідачем у найманому житлі. Відповідач матеріальної допомоги не надає, дитиною не цікавиться. Відповідач є особою фізично та психічно здоровою, інших утриманців немає. Отримує дохід у формі заробітної плати оскільки працює в ТОВ Західелектромонтаж. Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, від представника позивача до суду надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач, в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки позивач проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 01 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований Вараським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 89, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 01 червня 2018 року. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 вересня 2019 року, [PERSON] народилась [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи № 446-02 від 19 жовтня 2021 року. Позивач зазначає, що малолітня донька фактично проживає з нею за адресою [ADDRESS] [PERSON] отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. 00 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради № 303 від 19 жовтня 2021 року. Згідно копії довідки Вараської міської філії Рівненського обласного центру зайнятості № 288 від 19 жовтня 2021 року [PERSON] не перебуває на обліку в Вараській міській філії Рівненського обласного центру зайнятості та інших центрах зайнятості/філіях України. Сторони втратили почуття любові та взаєморозуміння один до одного, тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та із своїми окремими інтересами, моральними принципами та устоями, не ведуть спільного господарства. Доказів іншого суду не надано. Згідно з вимогами ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст. 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до частин 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановивши, що шлюб між сторонами суперечить інтересам позивача, розлад їх подружніх стосунків носить стійкий характер, суд, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Позивачка у позовній заяві зазначає, що позбавлена можливості працевлаштуватись оскільки донька потребує постійного догляду та нагляду. Крім соціальних виплат на жінку, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною інших доходів не має. Проживає з донькою в найманому житлі, відповідач матеріальної допомоги не надає, є особою працездатного віку, фізично та психічно здоровий, офіційно працевлаштований. Будь-яких інших доказів в підтвердження передбачених ст. 182 СК України обставин на підтвердження матеріального стану та стану здоров`я як відносно позивачки, так і відносно відповідача суду не надано, крім тих, що досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За приписами ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В ході судового розгляду даного позову не встановлено наявності у відповідача інших утриманців або наявності інших обставин, що перешкоджають стягненню з останнього аліментів на утримання малолітньої дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи викладене вище, суд вбачає наявність законних підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітнього дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частинами 2, 4 та 6 ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують його неможливість працювати, поганий стан здоров`я, неможливість сплачувати аліменти у визначеному законом розмірі. Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дружини, суд також бере до уваги, що даним рішенням суду відповідач зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та приходить до висновку, що розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, підлягає зменшенню. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial