Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила суд визнати дійсною угоду купівлі- продажу житлового будинку [ADDRESS], а саме однієї другої частини квартири [ADDRESS], з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], яка була укладена 18 грудня 1993 року між Радгоспом імені 50 річчя Великого Жовтня Агропромислового плодоовощного комбінату «Одеса» Госагропрому УРСР, та [PERSON]. Також позивач просила визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, сповіщався судом про дату, час та місце його проведення, про причини своєї неявки суду не повідомив, і в силу ст. 169 ЦПК України, суд вважав можливим розглядати справу за його відсутності. Третя особа - ліквідатор ТОВ «Одеське» повторно в судове засідання не з'явився, сповіщався про дату, час та місце його проведення, проте поштові конверти повернути з відміткою про відсутність юридичної особи за адресою юридичної реєстрації, що, в силу а. 5 ч. 5 ст. 74, 169 ЦПК України, дозволяє суду розглядати справу за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами. Від Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області надійшло клопотання про розгляд справи з відсутності свого представника, проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд встановив наступні правовідносини: З 16.09.1985 року [PERSON] працювала дояркою ферми Дофинівського відділення радгоспу імені 50-річчя Великого Жовтня, Комінтернівського району Одеської області, що встановлено судом зі змісту довідки № 45 від 01.03.1993 року. Наказом від 19.02.1993 року № 98 по радгоспу імені 50-річчя Великого Жовтня, Комінтернівського району Одеської області Агропромислового плодоовощного комбінату «Одеса» Госагропрому УРСР прийнято рішення про продаж [PERSON] однієї другої частини будинку присадибного типу, що належить радгоспу, в [ADDRESS] за 2950 рублів. Рішенням № 37 від 26 квітня 1993 року виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області визнано право державної власності на житловий будинок [ADDRESS] за радгоспом імені 50-річчя Великого Жовтня, Комінтернівського району Одеської області Агропромислового плодоовощного комбінату «Одеса» Госагропрому УРСР. 02 червня 1993 року домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за радгоспом імені 50-річчя Великого Жовтня, Комінтернівського району Одеської області Агропромислового плодоовощного комбінату «Одеса» Госагропрому УРСР, реєстрова книга 22а, реєстровий номер 5, сторінка 5, що встановлено судом зі змісту довідки Комінтернівського БТІ від 02.06.1993 року № 226. 13.10.1993 року на ім'я [PERSON] Комінтернівським БТІ видано довідку -характеристику, зі змісту якої вбачається, що відчудженню підлягає саме квартира 1 з господарчими будівлями та спорудами будинку [ADDRESS]. 18.12.1993 року [PERSON] внесла у касу радгоспу імені 50-річчя Великого Жовтня, Комінтернівського району Одеської області Агропромислового плодоовощного комбінату «Одеса» Госагропрому УРСР 2960 рублів, що встановлено судом згідно довідки від 18.12.1993 року. В матеріалах справи міститься технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] згідно якого, частки радгоспу ім. 50 річчя Великого Жовтня та [PERSON] є рівними. Судом встановлено, що [PERSON] самочинно прибудовано: літ. «А3»- прибудова, літ. «А4» - прибудова, літ. «Е» - вбиральня (рік побудови- 2009). Рішенням від 10.03.1993 року № 20 виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області [PERSON] передано земельну ділянку, площею 1100 кв.м. в [ADDRESS], у зв'язку з купівлею однієї другої частини будинку у радгоспа імені 50-річчя Великого Жовтня, Комінтернівського району Одеської області. Згідно довідки виконавчого комітету Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 15.10.2007 року № 604, в погосподарській книзі № 8, особовий рахунок [NUMBER], сторінка 30, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] З наявної у справі довідки (дата не ідентифіцирована) Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колос» є правонаступником радгоспу імені 50-річчя Великого Жовтня. В теперішній час СТОВ «Колос» знаходиться у стадії припинення юридичної особи. Земельна ділянка, площею 0,1144 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» належить на праві власності [PERSON], що встановлено судом зі змісту державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 678741, виданого 18 лютого 2008 року Новодофінівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010852400048. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі- продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі- продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсно. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В а.2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинною на момент виникнення данних правовідносин (втратила чинність на підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»)), вказано, якщо така угода (що потребує нотаріального посвідчення) виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона повністю ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, іі правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Таким чином, суд знаходить вимоги в частині визнання дійсним договору купівлі- продажу обгрунтованими, і такими що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про визнання права власності на спірне нерухоме майно, суд виходить з наступного: Відповідно до до положень ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних прав. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Суд звертає увагу, що нормою абзаців 2, 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України законодавцем передбачено, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Суд звертає увагу, що основні вимоги та умови прийняття до експлуатації завершених будівництвом об'єктів визначені Постановою Кабінету Міністрів України «Про Порядок прийняття до експлуатації завершених будівництвом об'єктів» від 08.10.2008 року № 923. Зі змісту положень вказаного Порядку прийняття в експлуатацію втилюється в підтвердженні готовності об'єкта нового будівництва та реконструкцій до експлуатації. Факт готовності об'єкту до експлуатації встановлюється шляхом видачі інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю свідоцтва про відповідність будівель об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил. Позивачем не надано доказів щодо прийняття літ. «А3»- прибудова, літ. «А4» - прибудова, забудованих в 2009 році до експлуатації у порядку, встановленому законом. Що стосується вимог, відносно літ. «Е» - вбиральня (рік побудови- 2009), суд виходить з того, що у пункті 7 Постанови №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу на те, що не може бути застосовано правила статті 376 ЦК України при вирішенні справ за позовами: -про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Таким чином, позовні вимоги в частині визнання права власності на самочинно забудовану приналежність -літ. «Е» - вбиральня, до основної речі - житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, не підлягають захисту в порядку ст.376 ЦК України Таким чином, у позові в частині визнання права власності на самочинне побудове нерухоме майно слід відмовити. В решті вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: partial