Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 10 січня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області вона зареєструвала шлюб із [PERSON], [INFO], актовий запис № 02, в звязку з чим вона змінила своє прізвище Біломар на прізвище чоловіка - [PERSON]. Від зареєстрованого шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], який народився 02 жовтня 2015 року. Спільне життя з відповідачем не склалося. Практично з самого початку подружнього життя виявились розбіжності в їхніх поглядах. Почали спалахувати суперечки. У жовтні 2016 р. [PERSON] покинув сімю і став проживати у цивільному шлюбі із іншою жінкою. Із цього часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Таким чином, подружні відносини між ними фактично припинилися. Можливості зберегти сімю немає. На даний момент майновий спір відсутній. За домовленістю сторін, відповідно до ст. 160 СК України, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю. На утриманні позивачки залишився малолітній син [PERSON], якого вона утримую та виховую самостійно. Проте, позивачка не в змозі працювати, так як доглядає за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Щомісячна державна допомога на утримання дитини становить 860 (вісімсот шістдесят) грн. Батько дитини [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В житті дитини, її вихованні та розвитку участі не приймає, що ставить позивачку в вкрай скрутне матеріальне становище. Дитина періодично хворіє, що потребує додаткових витрат на лікування та розвиток, - всі додаткові витрати несе позивачка. Відповідач працює та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Аліменти нікому не сплачує. Вважає, що відповідач також має можливість сплачувати аліменти на позивачку, як дружину, у якої проживає дитина, так як знаходиться у працездатному віці та може працювати. Позивачка не може працювати, так як доглядає дитину. Джерел доходу, крім соціальних виплат, по догляду за дитиною, вона не має. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов повністю визнав та не заперечував щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 січня 2015 року зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 02 (а.с.9). Згідно довідок виданих Звенигородським РУСЗН від 23.12.2016 року за №6/68/03-29, [PERSON] отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-єї дитини в розмірі 860 (вісімсот шістдесят) грн. 00 коп. (а.с.5-6). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], 02 жовтня 2015 року народження, батьком якого є [PERSON]. (а.с.8). Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сімєю. Від можливості призначення судом строку на примирення позивач відмовилася, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому вона свідомо прийняла рішення про розірвання шлюбу про це і не заперечував у своїй заяві відповідач. Суд вважає, що позивач довела дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу, а відповідач не заперечив. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Судом встановлено, що сім»я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. Сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають за різними адресами. Відповідач працює, не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини, яка проживає з позивачкою. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини та дружини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, не працює, та на утриманні якої знаходиться малолітня дитина, її стан здоровя, потреби, та відповідача, який працює, інших утриманців, крім сина [PERSON] не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на його утримання та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батьків у її утриманні, стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку/доходу відповідача до повноліття дитини. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць. Суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного, суд не вбачає можливості зберегти сімю. Крім того, необхідно визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з матірю [PERSON] Після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище позивачки - [PERSON]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А також, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного ст.ст. 84, 110-112, 180, 181 ч.1, 183, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved