Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що з відповідачем по справі [PERSON] вони одружилися 24 листопада 1985 року та їхній шлюб було зареєстровано у виконкомі Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 95, що також підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від даного шлюбу дітей у них немає, однак відповідач не бажає з'являтися до РАЦСу для подачі спільної заяви про розірвання шлюбу, а тому їхній шлюб може бути розірвано лише у судовому порядку. Після укладення шлюбу разом вони прожили близько семи років, після чого між ними почали виникати сварки та непорозуміння, вони перестали поважати та розуміти один одного. Вони зрозуміли, що не зійшлися характерами та поглядами на життя, їх уже нічого не поєднує і вже більше 27 років вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Відповідач давно вже створив іншу сім'ю і з того часу вони не спілкуються. Ніхто із них не намагався відновити шлюбні відносини і намагань до примирення також ніхто із них не робив. Їх шлюб існує формально. Відновити сімейні відносини їм ніколи вже не вдасться. Просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.11.1985 року і від даного шлюбу в них дітей немає. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому при таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін не заявлено. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved