Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Акціонерного товариства «Мега Банк» про захист прав споживача, визнання договору недійсним в частині певних пунктів та зобов`язання вчинити певні дії посилаючись на те, що 22.01.2019 року між сторонами укладено кредитний договір №7-224-850-2-19-Г (з ануїтетними платежами) за умовами якого позивач отримала кредитні кошти в розмірі 28 026 грн. 91 коп., на строк з 22.01.2019 до 21.01.2022 року. Пунктами договору 2.8, 3.2.3, 4.4, 6.3 та п. 7.4 Графіку платежів містять зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,15 % від суми кредиту щомісячно, що становить 882,85 грн. За період часу з 22.01.2019 року по 21.03.2021 року позивачем сплачено банку 18\~539 грн. 85 коп., які банком зараховані в рахунок погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Вважає, що їй було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, тому такі умови кредитного договору є несправедливими та підлягають визнанню недійсними з моменту укладення , а саме п. 2.8 , 3.2.3, 4.4, 6.3 та п. 7.4 Додатка № 1 до кредитного договору. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06.05.2021року відкрито провадження з розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач подав відзив в якому зазначив, що позивач була ознайомлена про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість усіх послуг, що підтверджується її підписами у відповідних документах та свідчитьь щодо погодження з усіма істотними умовами договору та необхідними платежами. Також позивач своїм підписом підтвердила те, що вона ознайомилася із правилами, які розміщені на офіційному сайті Кредитодавця www.megabank.ua. Таким чином, стягнення суми комісії було передбачено договором та не було прихованим та використаним банком задля власного збагачення. Позовні вимоги є необґрунтованими та просив відмовити в їх задоволенні. Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що спірний договір суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів». Доводи відзиву є необґрунтованими та такими, які не спростовують доводів позовної заяви. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що 22.01.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем АТ «Мега Банк» укладено кредитний договір №7-224-850-2-19-Г (з ануїтентними платежами), за умовами якого банк надає позивачу кредитні кошти в сумі 28\~026 грн. 91 коп. та на умовах визначених Договором, а позивач зобов`язується повернути Кредитодавцю та сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі згідно з додатком. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору, кредит надається на споживчи цілі. Позивачем не оспорюється факт отримання кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. Згідно п.2.8. Кредитного договору встановлено, що розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в % від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня для звітного місяця та складає 3,15 %. Пунктом 3.2.3. цього договору передбачено , що позичальник зобов`язуєтсья своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за Догоровом на передбачених Договором умовах. Згідно з п. 4.4 договору у разу порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, Кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим Договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії Договору. З цього моменту Кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому в п.2.11 цього Договору, а за виконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород Позичальник сплачує штраф у розмірі передбаченому п. 6.3. цього Договору. Пунктом 6.3 цього Договору встановлено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, Позичальник сплачує Кредитодавцеві штраф у розмірі 45 процентів від суми Кредиту. Статтіми 626, 628\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частинами першою та другою статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Відповідно до частин першої та другої статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Таким чином, згідно з пунктом 2.8. кредитного договору від 22.01.2019 року позивачу встановлено розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в % від суми кредиту, який сплачується щомісячно не піфзніше останнього робочого дня звітного місяця в сумі 3,15 % , що у гривненому еквіваленті складає 882,85 грн. Тобто, оспорюваним пунктом 2.8. кредитного договору позивачу фактично було встановлено плату за надання розрахунково-касового обслуговування кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Також пп. 3.2.3, 4.4, 6.3 Кредитного договору мають зазначене вище положення. Вказана щомісячна плата у розмірі 882 грн. 85 коп. за обслуговування кредитної заборгованості міститься й у пункті 7.4 Додатку 1 до Кредитного договору, яка складає загальну суму за весь період з 22.01.2019 року по 21.01.2022 року у розмірі 32\~665 грн. 45 коп. Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у\~редакції,\~чинній на\~час укладення\~кредитного договору)\~продавець (виконавець,\~виробник)\~не повинен\~включати у\~договори із\~споживачем умови,\~які є\~несправедливими. Умови\~договору є\~несправедливими,\~якщо всупереч\~принципу добросовісності\~його наслідком\~є істотний\~дисбаланс договірних\~прав та\~обов`язків\~на шкоду\~споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих\~умов у\~договорах із\~споживачами не\~є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи наведене, оскільки позивачу [PERSON] було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказані пункти кредитного договору є несправедливими та підлягають визнанню недійсним. Тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними з моменту укладення пунктів 2.8, 3.2.3, 4.4, 6.3 кредитного договору № 7-224-850-2-19Г від 21.01.2019, та п.7.4 Додатку 1 до вищевказаного кредитного договору в частині встановлення та нарахування плати за обслуговування кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог про зобов`язати відповідача АТ «Мега Банк» зарахувати суми коштів, які були сплачені [PERSON] в рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором та які були зараховані в якості погашення оплати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення щомісячних платежів за кредитним договором суд виходить з такого. Правові наслідки недійсності правочину передбачені статтею 216 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, ще правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Як встановлено судом, банк за недійсним положенням договору зараховував отримані від позивача грошові кошти в рахунок плати за обслуговування. У разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнанні недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку або повернення зайво сплачених коштів. Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 61-1536св17. Суд з метою захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Акціонерне товариство «Мега Банк» здійснити перерахунок кредитних зобов`язань [PERSON] за кредитним договором від 22.01.2019 № 7-224-850-2-19Г без плати за обслуговування кредитної заборгованості. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. Позивачем на підтвердження понесених витрат надано акт прийому-передачі правової допомоги із зазначенням часу та обсягу наданих послуг та квитанції щодо сплати послуг на загальну суму 5 400 грн. З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд дійшов до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5 400 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 1816 грн (908 грн х 2 вимоги).

Outcome: approved