Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про надання їй дозволу на вивезення та виїзд з неповнолітньою донькою [PERSON] [INFO], за кордон у супроводі матері або уповноваженої нею особи без згоди батька. Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем проживали в зареєстрованому шлюбі в період з 02.02.2013 року по 26.03.2014 року. На даний час шлюб між ними розірвано на підставі судового рішення у цивільній справі № 309/576/14 ц. Від спільного проживання у них народилася одна дитина -[PERSON] [INFO] Рішенням Хустського районного суду від 26.03.2014 р. їх неповнолітню доньку вирішено залишити на вихованні та утриманні біля позивачки. Дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні позивачки, часто хворіє та потребує оздоровлення на морі. Позивачка має намір оздоровити дитину за кордоном, однак без згоди відповідача це неможливо. Також позивачка зазначила, що має намір поїхати з дитиною в Італію, для знайомства з родиною свого майбутнього чоловіка. Відповідач не бажає добровільно надати дозвіл на вивезення дитини за кордон, не пояснюючи при цьому мотивів, а тому вона змушена звертатися з позовом до суду. Виходячи з наведених у заяві обставин позивачка просила суд ухвалити рішення про задоволення позову. В судовому засідання позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги за якими просила суд надати їй можливість протягом року перебувати з дитиною за кордоном, а саме в Італійській республіці, терміном до трьох місяців. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні не заперечувала щодо виїзду неповнолітньої дитини сторін за кордон однак вважає, що надання такого дозволу без визначення термінів та країни перебування, суперечить інтересам дитини та не може бути задоволено судом. Представник третьої особи без самостійних вимог: ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З'ясувавши думку учасників судового розгляду суд ухвалив, справу слухати без участі представників третіх осіб. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача та з'ясувавши обставини справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали в шлюбі, який розірваний на підставі судового рішення по справі № 309/576/14ц від 26.03.2014 року. Даним рішенням позивачці змінено прізвище «[PERSON]» на дошлюбне «[PERSON]» та вирішено, що неповнолітня донька сторін - [PERSON]- [INFO], залишається на вихованні та утриманні позивачки. Згідно свідоцтва про народження дитини а/з № 353 від 01.09.2012року, батьком дитини вказаний [PERSON] Згідно довідки № 297/02-22 від 17.03.2016 року, виданої виконавчим комітетом Хустської міської ради, вбачається, що неповнолітня дитина сторін [PERSON]- [INFO] проживає з матір'ю [PERSON] по [ADDRESS] та знаходиться на її вихованні. Згідно довідки Хустської районної лікарні від 21.03.2016 року неповнолітній [PERSON] у зв'язку із захворюванням на ГРВІ рекомендовано оздоровлення на морі. Судом встановлено, що у неповнолітньої дитини сторін [PERSON], наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон і термін його дії спливає 25.06.2017 року. Позивачка ствердила суду про наявність у неї можливості виїхати з дитиною до Італії, надавши суду підтверджуючі на її думку документи. Однак суд не бере їх до уваги, оскільки надані позивачем докази не відповідають вимогам ст.ст. 58,59 ЦПК України, щодо їх належності та допустимості, а саме: не містять перекладу на українську мову. За змістом положень ст.ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, зобов'язані забезпечити її належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення, за загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх фізичних осіб, які за віком не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють, зокрема, батьки (ст. 272 ч. 1 ЦК України). Із указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч.1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4); аналогічні положення ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Конкретний порядок оформлення документів для виїзду дитини за кордон, перетинання дитиною державного кордону України врегульований Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМ України від 27.01.1995 № 57 (Правила). Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою КМ України від 07.05.2014 № 152 (Порядок). Ці нормативні акти в сукупності та з урахуванням запровадження з 01.01.2015 видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон також особам, які не досягли 16-річного віку (п. 3 Постанови КМ України від 07.05.2014 № 152, п.п. 1 3 Порядку), передбачають, що: виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду чи його нотаріально засвідченої копії про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп. 1, пп. 2 абз. 9 Правил). Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (чинна для України з 27.09.91р.) передбачено в пункті 1 статті 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено і дану обставину не заперечила в ході судового розгляду справи представник відповідача, що [PERSON] на сьогоднішній день не має можливості отримати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, оскільки потрібна згода батька дитини. Таку згоду відповідач [PERSON] в добровільному порядку надати не бажає. Виходячи з вищевикладеного ненадання дозволу на виїзд за кордон [PERSON] для відпочинку та оздоровлення суперечать законним правам і інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітньої доньки сторін не має.

Outcome: approved