Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з зазначеною позовною заявою, в якій просить зняти арешт, накладений постановою ДВС у Чугуївському та Печенізькому районах Харківської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 725432 від 20 жовтня 2006 року, заборона №106/2006 ЧДНК від 07 листопада 2006 року, реєстраційний номер обтяження: 4016958, з житлового будинку за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт Малинівка, пров. Лісний, 9, посилаючись на те, що у 2016 році при звернені до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу [PERSON] їй стало відомо про наявність зазначеної заборони її майна. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена у зв'язку із заборгованістю перед Філією Міжгалузевої регіональної корпорації «Теплоенергія» «Чугуївтеплоенерго», правонаступником якої на теперішній час є КП Чугуївтепло», заборгованість перед яким погашена ще у 2009 році. У судове засідання сторони не зявились, надав заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача позов підтримав, представники відповідача та третіх осіб проти позову не заперечували. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 24.06.2005 з [PERSON] та [PERSON] на користь філіалу Міжгалузевої регіональної корпорації «Теплоенергія» «Чугуївтеплоенерго» стягнено 1111,28 грн в рахунок погашення заборгованості за теплопостачання (а.с.10). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 52032170 від 25 січня 2016 року будинок за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Малинівка, провулок Лісний, 9, на праві власності належить [PERSON], обтяжений Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 725432, 20.10.2066, ДВС у Чугуївському та Печенізькому районах Харківської області, заборона № 106/2006 ЧДНК та договором довічному утримання, реєстровий № 234, 16.01.2008,Приватний нотаріус Чугуївського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.8,9). Відповідно до листа ВДВС Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 24.03.2016 №02/36/4178 перевіркою книг вхідної кореспонденції, журналів обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю, системи ЄДРВП в провадженні відділу не має відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення з [PERSON] заборгованості на користь «КП» Чугуївтепло». На теперішній час неможливо ідентифікувати по якому виконавчому провадженні було накладено арешт, тому що на даний час провадження знищено у звязку із закінченням терміну зберігання. На підставі вищевикладеного, підстав для звільнення майна з-під арешту, передбачені ст. 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження», у ВДВС Чугуївського МРУЮ Харківської області не має (а.с.28). Згідно свідоцтва про право власності від 01 грудня 2006 року, виданого Відділом житлово-комунального господарства, будівництва та комунальної власності виконавчого комітету Чугуївської міської ради, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної власності [PERSON] ? частки, [PERSON] ? частки (а.с.36). Відповідно до Договору довічного утримання від 16.01.2008 та Витягу з Державного реєстру правочинів [PERSON] передала у власність [PERSON], належний їй на праві приватної власності, житловий будинок з надвірними будівлями, розташованій на земельній ділянці Малинівської селищної ради, розміром 1298 м2, в селищі Малинівка, провулок Лісний, 9, Чугуївського району, Харківської області. 16.01.2008 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу [PERSON] у звязку з посвідченням договору довічного утримання наклалася заборона на вказаний житловий будинок, належний [PERSON] до повного розірвання або припинення договору довічного утримання (а.с.37 ). Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 16.01.2008 підтверджує, що вищезазначений будинок обтяжено забороною на нерухоме майно (а.с.38,39 ). На даний час [PERSON] заборгованість по теплопостачанню та гарячому водопостачанню повністю сплачена, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Чугуївтепло» №19 від 18 лютого 2016 року (а.с.11). Зазначені обставині є підставою для скасування арешту з зазначеного вище майна боржника. Стаття 317 ЦК України чітко визначає права власника, якому належить право володіння, користування та розпорядженням своїм майном. На підставі ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Правом власності відповідно до норм ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно волі інших осіб. Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно волі інших осіб. Згідно ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 7 ст. 319 Цивільного кодексу України передбачено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. На підставі п 4.2.11 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 9, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до державного реєстру прав. Підставами проведення державної реєстрації прав, обтяжень, внесення змін у відповідні реєстри, в тому числі Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на рухоме майно; рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що обставини, на які позивач посилався у позові, як на підстави своїх вимог, - обґрунтовані, арешт майна може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. На підставі викладеного,

Outcome: approved