Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що 05.03.1989 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.09.2015 року було розірвано. За час сумісного життя ними було набуто спільне майно - автомобіль марки «Volkswagen Golf», 1994 року випуску, д.н.з. «АС 2161 АР», який після розірвання шлюбу залишився у користуванні та володінні відповідача. Оскільки право власності на вказаний автомобіль зареєстроване за відповідачем, транспортний засіб знаходяться у постійному користуванні відповідача, тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного транспортного засобу як на частку у спільному майні подружжя. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, оскільки вказаний автомобіль справді перебуває у його володінні та користуванні зареєстрований за ним, тому є його особистою власністю, згідний відшкодувати позивачу в частині вартості автомобіля в разі його продажу. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі між собою з 05.03.1989 року, який було розірвано згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.09.2015 року (а.с. 5-6). Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу 18.03.2009 року автомобіль марки «Volkswagen Golf», 1994 року випуску, д.н.з. «АС 2161 АР» зареєстрований за [PERSON] (а.с. 8), тобто автомобіль був відчужений придбаний за час перебування сторін у зареєстрованому шлдюбі, що не заперечується сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи те, що автомобіль марки «Volkswagen Golf», 1994 року випуску, д.н.з. «АС 2161 АР» був придбаний за час перебування [PERSON]В та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю подружжя. Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставин, які б свідчили про те, що на даний час транспортний засіб належить особистої приватної власності одного з подружжя, сторонами не заперечується факт придбання автомобіля за період перебування їх у шлюбі, тому він відносить до спільної сумісної власності подружжя і на підставі ст. 70 СК України підлягає поділу з розрахунку рівності часток співвласників, а тому позовні вимоги слід задоволити в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути половину понесених нею витрат, повязаних як зі сплатою судового збору, так і зі сплатою вартості проведеної експертизи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved