Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила усунути їй перешкоди в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] та визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS], обґрунтовуючи позов тим, що 23.07.2013р. на прохання знайомого [PERSON] вона тимчасово зареєструвала останнього в належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], але після трагічної загибелі в ДТП [INFO] її сина [PERSON], зокрема, 16.10.2013р. після розмови з нею про зміну життєвих планів та бажання в майбутньому продати належну їй квартиру [ADDRESS], останній забрав усі свої речі та залишив спірну квартиру, пообіцявши знятися з реєстраційного обліку добровільно, але обіцянки не виконав і з цього часу на зв*язок із нею не виходить, комунальні послуги і витрати на утримання будинку не сплачує, квартирою не цікавиться, зустрічей уникає і місце його фактичного проживання їй не відомо, чим чинить їй перешкоди як власнику квартири. Просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення відповідачем її права власності на спірну квартиру і втрату ним права користування житловою площею в цій квартирі. Відповідач в судове засідання не з*явився, судову повістку за місцем його державної реєстрації вручити не виявилось можливим, про що КП «Рео-5» складено акт (а.с. 29), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного розгляду справи згідно частини 4 ст.169 ЦПК України. Представник відділу Державної міграційної служби Святошинського РВ ГУДМС України в м.Києві в судове засідання не з*явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки представника суд не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника третьої особи на підставі матеріалів, що є в справі. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12.02.2003р. є власником ? частини [ADDRESS] (а.с. 9 - копія свідоцтва), а відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.02.2006р. (а.с. 10 - копія свідоцтва) і нотаріально посвідченого договору про розподіл спадкового майна, укладеного з її братом [PERSON] 25.02.2006р. (а.с. 16-17 - копія договору, а.с. 18 - копія витягу з державного реєстру правочинів), вона після смерті [INFO] батька [PERSON] успадкувала іншу ? частину спірної квартири. Як вбачається з довідки по формі №3, з 23.07.2013р. в квартирі [ADDRESS] зареєстрованим є відповідач [PERSON] (а.с. 36 - копія довідки по формі №3). [INFO] помер син позивачки [PERSON] (а.с. 37 - копія свідоцтва про смерть), який був батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] народження (а.с. 38 - копія свідоцтва про народження). В матеріалах справи є квитанції про сплату житлово-комунальних послуг і витрат на утримання будинку за спірною адресою (а.с. 20-21, 33-35 - копії квитанцій). Допитані в судовому засіданні свідки показали про наступне. Так, свідок [PERSON] показав суду про те, що є сусідом [PERSON] і з 2002р. мешкає в квартирі [ADDRESS], позивачку і відповідача знає, бачив [PERSON] біля року тому назад, останній раз бачив його після загибелі сина [PERSON] в жовтні 2013р., після цього він в квартирі [ADDRESS] не з*являвся та не проживав, до сусідки заходить 1-2 рази на тиждень, коли привозить сир, будь-якої присутності відповідача в квартирі не бачив. Свідок [PERSON] показала суду про те, що є знайомою [PERSON] і приходить до неї у гості приблизно один раз на тиждень та спілкується з нею по телефону, [PERSON] бачила два рази: перший на похованні сина [PERSON] в жовтні 2013р., а другий - 16.10.2013р. - на 9 днів після його смерті, вона, [PERSON], була свідком того, як [PERSON] сказала [PERSON], щоб він шукав інше місце проживання та знявся з реєстрації в її квартирі, оскільки в неї є плани на цю квартиру в майбутньому, [PERSON] погодився виписатися і довго та неохоче збирав свої речі, після цього він в квартирі [ADDRESS] не проживає. Свідки [PERSON] і [PERSON] показали суду про те, що є друзями сина [PERSON] - [PERSON], який трагічно загинув в ДТП [INFO], надають позивачці моральну допомогу і допомогу по господарству, були на похованні [PERSON] і на поминках, відповідача [PERSON] бачили останній раз в жовтні 2013р., коли він збирав свої речі в квартирі [ADDRESS], після цього відповідача жодного разу не бачили, [PERSON] мешкає сама і вони обоє мають ключі від її квартири для того, щоб доглядати за квартирою у разі її відсутності. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 2 ст.405 ЦК України, член сім*ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вказувала позивачка, відповідач ніколи не був членом її сім*ї, з 16.10.2013р. в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги і витрати на утримання будинку та прибудинкової території не сплачує, спірною квартирою не цікавиться, доказів поважності причин його не проживання за місцем державної реєстрації, суду не надано. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов*язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов*язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред*явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Оскільки в даному випадку відповідач в порядку частини 2 ст.405 ЦК України втратив право користування житлом в спірній квартирі, а тому останній на підставі ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підлягає зняттю з реєстраційного обліку за спірною адресою, чим усунуті порушення і відновлено порушене право позивача як власника спірного житла. Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач втратив право користування житлом - спірною квартирою. При цьому ст.ст. 71, 72 ЖК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки стосуються державного житлового фонду. Акти від 25.07.2014р., від 12.05.2014р., від 01.06.2014р., складені сусідом [PERSON] і знайомими позивачки [PERSON] та [PERSON] про не проживання відповідача (а.с. 30, 31, 32), не можуть бути визнані судом належними доказами в справі, оскільки право на складання актів належить житлово-комунальній організації, підписом керівника і печаткою якої такий акт затверджується та повинен містити завірені підписи членів комісії, але в даному випадку акти складені не повноважними особами та їх підписи ніким не завірені, а відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved