Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить ј частина будинку [ADDRESS]. Вказане майно вона отримала у спадщину після смерті матері [PERSON] Рішенням Біляївського районного суду від 18 травня 2009 року, спірний будинок поділено між сторонами по справі, позивачу було виділено в натурі приміщення: житлова кімната 1-2, літня кухня - Б, Ѕ частина огорожі, водопровідна колонка К-2, також був встановлений порядок користування земельною ділянкою при будинку. Однак позивач досі не має можливості користуватися своїм майном, так як відповідач та її чоловік перешкоджають позивачу у користування майном. У зв'язку з чим, позивач змушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач та її представники у судове засідання не з'явились, належним чином були сповіщені про день час та місце розгляду справи (а.с. 189), будь-яких клопотань або заяв до суду не надали. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 травня 2009 року, визнано за [PERSON] право власності на ? частину будинку [ADDRESS], і виділено в натурі 1-2 житлова, Б-літня кухня, ? частина огорожі, К-2 водопровідна колонка, а за [PERSON] визнано право власності на ? частини вищевказаного житлового будинку, та виділено в натурі 1-1 коридор, 1-3 коридор, 1-4 ванна, 1-5 житлова, водопровід, каналізація, ванна, В-гараж, Г-погріб, Д-сарай, Е-літня кухня, Ж-ворота, ? огорожі, К-1 водопровідна колонка (а.с. 12-13). Згідно технічного паспорта виготовленого 16 березня 2010 року, власниками житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7-11). Також право власності [PERSON] на ? частину житлового будинку підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САЕ №703774 від 22 серпня 2012 року, згідно якого, позивачу належить ? частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.319 ЦК України). Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Позивач пояснила, що відповідач чине їй перешкоди у користуванні її власністю, а саме частиною будинку. Враховуючи вищевикладене та те що позивачу належить на праві приватної спільної часткової власності ? частина зазначеного будинку, суд приходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.c. 2).

Outcome: approved