Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] - про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що [INFO] в м. Києві помер її батько [PERSON], [INFO], який постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. За життя, у період з 15.12.2001 року по 02.06.2011 року, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем - [PERSON] з якою набули у спільну сумісну приватну власність квартиру [ADDRESS], машиномісце [ADDRESS] та автомобіль Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER]., які було зареєстровано на ім'я відповідача - [PERSON] Після розірвання шлюбу і до своєї смерті [PERSON] продовжував проживати за адресою: [ADDRESS] спільно із [PERSON] та дітьми [PERSON] і [PERSON], сплачував комунальні послуги, утримував майно в належному стані, власними коштами погасив всю заборгованість [PERSON] по квартплаті в розмірі 13731,78 грн. та виконавчий збір в розмірі 1373,18 грн. Також позивач зазначала, що [PERSON] й надалі відкрито володів і користувався належними на праві спільної сумісної власності квартирою, автомобілем Mitsubishi Grandis та машиномісцем в паркінгу, будь яких порушень його права володіння чи користування цим майном зі сторони [PERSON] в цей період не було, проте питання розподілу спільного сумісного майна, набутого у шлюбі із [PERSON], вирішити не встиг через об'єктивні й вагомі причини, які полягають у важкому матеріальному становищі і наявністю цілої низки невиліковних хвороб, які прогресували і в подальшому призвели до його смерті. Таким чином, до складу спадщини померлого [INFO] [PERSON], зокрема, входить належна йому по закону частка у спільному сумісному майні подружжя, а саме: 1/2 частина квартири [ADDRESS], яка складається з 4-ох кімнат, жилою площею 88,60 кв.м., загальною площею 161,60 кв.м.; 1/2 частина машиномісця [ADDRESS]; 1/2 частина автомобіля Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Позивач зазначала, що спадкоємцями вказаного спадкового майна за законом першої черги є рідні спадкодавцю: мати - [PERSON]; дочка - [PERSON]; дочка - [PERSON]; син - [PERSON]; син - [PERSON] Також зазначала, що у визначений законом шестимісячний строк вона та відповідач, як законний представник неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], подали до П'ятої Київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини [PERSON], де заведено спадкову справу за №706/2084. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від прийняття спадщини на її користь. Таким чином, неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] належить по 1/5 частині спадкового майна, а їй - [PERSON], - 3/5 частини спадкового майна. Однак державним нотаріусом Василевською О.А. відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна померлому, про що 28.05.2015 року видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1992/02-31. Оскільки відповідач [PERSON] право спадкодавця на частку у спільному майні подружжя, а також належність вказаної частки до кола спадкового майна не визнає, оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно не надає, то вона не має можливості в установленому законом порядку нотаріально оформити своє право на спадщину, тобто умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину відсутні. В зв'язку із зазначеним позивач з урахуванням уточнень просила суд: - визнати, що до складу спадщини померлого [INFO] [PERSON], входить: 1/2 частина квартири [ADDRESS], яка складається з 4-ох кімнат, жилою площею 88,60 кв.м., загальною площею 161,60 кв.м.; 1/2 частина машиномісця [ADDRESS]; 1/2 частина автомобіля Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER], які належали спадкодавцю законом як частка у спільному сумісному майні подружжя; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на 3/10 частини квартири [ADDRESS], що зареєстрована на ім'я [PERSON]; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на 3/10 частини машиномісця [ADDRESS], що зареєстроване на ім'я [PERSON]; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на 3/10 частини автомобіля Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що зареєстрована на ім'я [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримала, просила суд про задоволення позову. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримав, просив суд про задоволення позову. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явилась, свого представника до суду не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. В процесі розгляду справи представником відповідача [PERSON] - [PERSON] були надані суду усні пояснення та письмові заперечення проти позову відповідно до яких відповідач [PERSON] позов не визнає посилаючись на те, що спірне майно на даний час є її особистою власністю, оскільки [PERSON] ще на час розгляду справи про розірвання шлюбу заявляв про існування невирішеного питання про поділ спільного сумісного майна, а тому відповідач вважає, що саме з цього моменту розпочався перебіг строку позовної давності, який становить три роки. Також відповідач вважає, що строк позовної давності для пред'явлення вимог про поділ спільного майна закінчився у спадкодавця 02.06.2014 року. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позивача та просила суд про задоволення позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення сторін присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] в м. Києві помер батько позивача - [PERSON], [INFO], який постійно до своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Вбачається, що за життя, у період з 15.12.2001 року по 02.06.2011 року, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем - [PERSON], з якою вони набули у спільну сумісну приватну власність квартиру [ADDRESS], машиномісце [ADDRESS] та автомобіль Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER]., які було зареєстровано на ім'я відповідача - [PERSON] Після розірвання шлюбу і до своєї смерті [PERSON] продовжував проживати за адресою: [ADDRESS] спільно із [PERSON] та дітьми [PERSON] і [PERSON], й надалі відкрито володів і користувався належними на праві спільної сумісної власності квартирою, автомобілем Mitsubishi Grandis та машиномісцем в паркінгу, будь яких порушень його права володіння чи користування цим майном зі сторони [PERSON] в зазначений період не було. Також судом встановлено, що [PERSON] не розділив за життя спільне сумісне майно, набуте у шлюбі із [PERSON], оскільки мав на це об'єктивні й вагомі причини, які полягають у важкому матеріальному становищі і наявністю цілої низки невиліковних хвороб, які прогресували і в подальшому призвели до його смерті. Таким чином, судом встановлено, що до складу спадщини померлого [INFO] [PERSON], зокрема, входить належна йому по закону частка у спільному сумісному майні подружжя, а саме: 1/2 частина квартири [ADDRESS], яка складається з 4-ох кімнат, жилою площею 88,60 кв.м., загальною площею 161,60 кв.м.; 1/2 частина машиномісця [ADDRESS]; 1/2 частина автомобіля Mitsubishi Grandis, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Крім цього судом встановлено, що спадкоємцями вказаного спадкового майна за законом першої черги є рідні спадкодавцю, а саме : мати - [PERSON]; донька - [PERSON]; донька - [PERSON]; син - [PERSON]; син - [PERSON] Вбачається, що у визначений законом шестимісячний строк позивач та відповідач, як законний представник неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], подали до П'ятої Київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини [PERSON], де заведено спадкову справу за №706/2084. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від прийняття спадщини на її користь. Таким чином, неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] належить по 1/5 частині спадкового майна, а позивачу - [PERSON], - 3/5 частини спадкового майна. Судом також встановлено, що державним нотаріусом Василевською О.А. відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна померлому, про що 28.05.2015 року видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1992/02-31, а відтак позивач не має можливості в установленому законом порядку нотаріально оформити своє право на спадщину. Дані правовідносини у системному взаємозв'язку регулюються нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Зокрема, за ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст.68 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У ст. 368 Цивільного Кодексу України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю; майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; а у ст. 370 цього кодексу зазначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а ч.1 ст.1226 цього Кодексу визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а згідно з ч.1 ст. 1261 цього кодексу, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно; якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців, а згідно з ч. 1 ст. 1298 цього Кодексу, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Крім цього, Пленум Верховного Суду України в п.19 Постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» дав роз'яснення, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Як зазначено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Слід зазначити, що заперечення відповідача та її представника не приймаються до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону виходячи із наступного. За ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Також у ч.2 ст. 72 СК України визначено, що перебіг строку позовної давності від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Аналіз зазначених вище норм вказує на загальне правило, відповідно до якого перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов в матеріальному розумінні з урахуванням об'єктивних і суб'єктивних передумов, а отже, навіть після розірвання шлюбу, до того часу, поки не буде порушено право одного з подружжя-співвласника на майно другого подружжя-співвласника, строк позовної давності не розпочнеться. Заявляючи про пропуск спадкодавцем строку позовної давності відповідач та її представник помилково посилаються на обставини, з якими законодавець не пов'язує початок перебігу позовної давності. Крім цього, право власності спадкодавця на частку у спільному сумісному майні подружжя визначено законом, будь яких вимог щодо обов'язкової реєстрації цього права кожним із подружжя на своє ім'я законодавець не встановлює, а тому пояснення відповідача про те, що спірне майно не входить до кола спадкового майна через відсутність реєстрації права власності на ім'я спадкодавця є безпідставними. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та підтвердженими належними та допустимим доказами, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням задоволення позову, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору загалом у розмірі 3654,0 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved