Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу в розмірі 30936,50 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 61550,00 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 7079,00 грн., пеню в розмірі 69499,24 грн., матеріальну шкоду (реальні збитки) в розмірі 74332,26 грн., моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. та 47193,00 грн. процентів від користування відповідачем коштами, що належать позивачу за весь час прострочення зобов`язання. Позов мотивовано тим, що відповідачем не виконується рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2014 р. у справі № 2608/11183/12, яким з відповідача на її користь стягнуто грошові кошти в розмірі 30936,50 грн. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 18.10.2019 року. В судове засіданні позивач та його представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В судове засіданні відповідач та його представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 26.10.2021 р. до суду від відповідача надійшов відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Судом встановлено таке. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2014 р. у цивільній справі № 2608/11183/12 визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/2 частину автомобіля марки «Опель Вектра», д/н [NUMBER] , 2003 р.в., 1/2 частину автомобіля «ЗАЗ-986», 1993 р.в. в порядку поділу майна подружжя; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/2 частину автомобіля марки «Опель Вектра», д/н [NUMBER] , 2003 р.в., 1/2 частину автомобіля «ЗАЗ-986», 1993 р.в. в порядку поділу майна подружжя; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 3219,00 грн. (а.с. 19-22). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2014 р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2014 р. в частині поділу квартири [ADDRESS] , автомобіля марки «Опель Вектра», д/н [NUMBER] , 2003 р.в. та автомобіля «ЗАЗ-968», 1993 р.в. скасовано та постановлено нове рішення, яким виділено у власність [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] , вартістю 877714,50 грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Опель Вектра», д/н [NUMBER] , 2003 р.в. в сумі 25000,00 грн. та компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «ЗАЗ-968», 1993 р.в. в сумі 2717,50 грн.; виділено у власність [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] , автомобіль «Опель Вектра»,д/н [NUMBER] , 2003 р. та автомобіль «ЗАЗ-968», 1993 р.в., в решті рішення залишено без змін. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. В обґрунтування суми стягнення основного боргу, інфляційних витрат, 3 % річних, пені, матеріальної шкоди, моральної шкоди та процентів за користування коштами, позивачем лише надано розрахунок відсотків за користування грошовими коштами, розрахунок інфляційних збитків, пені, процентів за користування коштами. Варто відзначити, що позивачем не надано докази, що відповідач не сплачує борг, ухиляється від його сплати, а також відсутні відомості щодо виконавчих дій, які проводяться з метою виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2014 р. та Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2014 р. Крім того, при задоволенні судом позовних вимог про стягнення боргу в розмірі 30936,50 грн. стягнутих рішенням суду, фактично відбудеться подвійне стягнення однієї і тієї ж суми, оскільки вимога про 30936,50 грн. з [PERSON] вирішена шляхом ухвалення судового у справі № 2608/11183/12. Відповідно до ч.1-3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1статті 1167ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частина 2 цієї ж статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. В пункті 3,4постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином, під час вирішення даного спору про відшкодування моральної шкоди заст.1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками, вина заподіювача шкоди. Судом не встановлено факту спричинення моральної шкоди [PERSON] неправомірною бездіяльністю відповідача, що полягала у невиконанні рішення суду, оскільки позивач не надав суду доказів того, що саме бездіяльність відповідача призвела до її істотних фізичних та психологічних страждань, не доведено наявності душевних страждань, порушення ритму життя. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволенню не підлягають у повному обсязі, оскільки позивачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведено факт невиконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2014 р. та Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2014 р. та вжиття заходів спрямованих на виконання вказаних судових рішень, а також не надано доказів, які в сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно ч.1ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed