Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. [PERSON] звернувся із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , ІІІ особи - третьої особи: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком. Первісний позов обґрунтований тим, що 17 травня 2014 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом РАЦС, актовим записом № 314. Відданого шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З листопада 2017 року між сторонами стали виникати сварки та взаємо непорозуміння. Вони все частіше перестали розуміти один одного і це привело до того, що сторони вирішили припинити спільне життя і позивачка вимушена була з дітьми переїхати на квартиру. Усякі спроби владнати стосунки не дали результату і позивач вирішила, що подальше збереження шлюбних відносин буде лише суперечити її інтересам. У зв`язку з тим, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, то отримуваних доходів позивачу не вистачає для задоволення потреб їхніх дітей. Згідно чинного законодавства, передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення повноліття. Крім того, Сімейним кодексом України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, тому позивач просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги про задоволення зустрічного позову заперечували. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , ІІІ особи органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей з батьком обґрунтований тим, що починаючи з 17 гравия 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу з відповідачкою вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] . Одруження з відповідачкою виявилось невдалим, тому сторони припинили спільне проживання з листопада 2017 року. Діти фактично після припинення сімейних відносин весь час проживають з батьком по [ADDRESS] , де мають зареєстроване місце проживання. Час - від часу відповідачка бере дітей до себе та вони тільки тимчасово прожирають з нею, а потім знову привозить дітей до батька та лишає їх на тривалий час. Відповідачка за цей час не приділяє дітям достатньої уваги, не турбується належним чином про їхній духовний та фізичний розвиток, не приймає належної участі у вихованні та утриманні дітей. Він працює будівельником та виконує ремонтні роботи у квартирах та житлових будинках, тому має заробіток та можливість утримувати дітей. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] вважає, що є підстави для визначення місця проживання дітей разом з ним, оскільки діти прихильні до нього і не бажають проживати з відповідачкою, тому просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги за зустрічною заявою та частково визнав первинний позов. Проти розірвання шлюбу не заперечував, заперечував проти стягнення аліментів, оскільки він утримує дітей. Суд, вислухав сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено в судовому засіданні, 17.05.2014 року між сторонами був укладений шлюб, згідно актового запису №314 (копія свідоцтва про шлюб а.с.5). Від даного шлюбу у сторін є малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (копії свідоцтва про народження а.с. 6,7). Згідно пояснень сторін, які ніким не оспорюються, з листопада 2017 року шлюбні відносини між сторонами припиненні. Тому, суд з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, взявши до уваги наявність малолітніх дітей, вважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, інтересам дітей. Позивач просить після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON] . Згідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.1, 2 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ст.180,181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як встановлено в судовому засіданні, від шлюбу у сторін є малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (копії свідоцтва про народження а.с. 6,7). Згідно матеріалів справи, а саме Довідки з місця проживання, [PERSON] мешкає з дітьми з листопада 2017 року в ОСББ «Дружба» (а.с.89). Відповідно Акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей від 09.02.2021 року за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проживає разом з дітьми (т.2 а.с.96). Як встановлено в судовому засіданні, і цей факт не оскаржується сторонами, [PERSON] за станом здоров`я та матеріальним станом (має постійних дохід), має можливість утримувати своїх дітей та дружину; у платника аліментів не має інших аліментних зобов`язань, тому суд вважає, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно з ч.2, 8, 9 ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні, пояснила суду, що знає [PERSON] біля чотирьох років. Вона є її сусідкою по квартирі, в якій зараз мешкає [PERSON] з дітьми. Вони періодично спілкуються, оскільки донька [PERSON] відвідує дитячий садок з її сином. [PERSON] дуже турботлива матір, піклується про своїх діток. Вона постійно з дітками гуляє на вулиці, водить по всяких розвиваючих кружках. Вона також бачить батька дітей - [PERSON] , вона знає, що батьки по черзі водять доньку до розвиваючого кружка « Родничок ». В судовому засіданні свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні, надала аналогічні пояснення. В судовому засіданні свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні, пояснила суду, що вона знає [PERSON] приблизно 8-10 років, вони перебувають в дружніх стосунках, [PERSON] дуже турботлива матір, піклується про своїх діток, займається їх вихованням, дуже любить своїх діток. В судовому засіданні свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні, пояснила суду, що вона є сусідкою сім`ї [PERSON] по [ADDRESS] з 2011 року. Вона бачила, що після того, як [PERSON] переїхала з будинку, з дітьми гуляв [PERSON] , діти завжди охайні, веселі. Зі слів [PERSON] , їй відомо, що у [PERSON] добрі стосунки з дітьми. В судовому засіданні свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні, пояснила суду, що вона є сусідкою сім`ї [PERSON] по вул. Леваневського . Якось в лютому 2019 року вона стала свідком сварки між [PERSON] в присутності дітей. В судовому засіданні свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснив суду, що він є батьком [PERSON] . [PERSON] [PERSON] раніше казала, що діти їй не потрібні, часто [PERSON] залишався вдома з дітьми, піклувався про них. Зараз діти часто бувають у нього в гостях, він займається їхнім вихованням. В судовому засіданні свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні, пояснила суду, що [PERSON] [PERSON] її син. У 2017 році почались у сина з невісткою сварки, [PERSON] забрала дітей і пішла мешкати на орендовану квартиру. ЇЇ син - [PERSON] , для дітей робить все, що необхідне, для своєї сім`ї він побудував будинок, для кожної дитини в будинку облаштована кімната. Часто діти залишаються у нього, він сам їх годує, піклується про них, покупає одежу, цілком їх утримує. Він водить доньку на зайняття з танців, сплачує зайняття. Діти знаходяться то у матері, то у батька. Вона як бабуся бажає самого найкращого для онуків та бажає, щоб дітки спілкувалися і з матір`ю і з батьком. Суд критично ставиться до показів свідків [PERSON] , [PERSON] , стосовно того, що [PERSON] повністю утримує дітей та тільки він займається їх вихованням, оскільки дані покази спростовані наступними доказами, а саме: Відповідно до Довідки ГО «Дитячий розвивальний центр «Сходинки», [PERSON] відвідує розвивальні платні заняття, щомісячно 1560 грн., які сплачує внески та приводить на заняття мати [PERSON] (а.с.87, 245) Відповідно до Довідки ДНЗ №1, за заявою матері [PERSON] влаштований в цей заклад [PERSON] (а.с.88). Відповідно до довідки з місця проживання, [PERSON] мешкає з дітьми з листопада 2017 року в ОСББ «Дружба» (а.с.89) Відповідно відповіді ДНЗ №1, [PERSON] є вихованкою закладу з 21.12.2017 року. Заяву про прийом дитини та документи надавала мати [PERSON] . У вихованні дитини приймають участь як мати, так і батько. Батьки відкриті до спілкування з педагогами, постійно цікавляться життєдіяльністю дитини (а.с.91). Копії квитанцій про оплату за дитячий садок, здійснення покупок іграшок, їжі, сплачені [PERSON] (цей факт сторонами не оспорюється) (т.1 а.с.92-109, т.2 а.с.51-57, 97-107). Рішення виконкому Мелітопольської міської ради від 24.01.2019 року №10/12 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , згідно якого вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування, відповідно до якого Орган опіки та піклування вважає, що немає достатніх підстав для того, щоб підтримати позов [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком (а.с.164-166) Товарні чеки на придбання дитячого одягу, речей, іграшок, тощо, сплачені [PERSON] (а.с.216-237, 239, 243-244, 247-250, т.2 а.с.37-50, 66-75). Довідка ДРЦ «Імперія дитинства», в тому що [PERSON] регулярно відвідує логопеда, батько своєчасно здійснює оплату за заняття. (а.с.238) Фототаблиці будинку за адресою [ADDRESS] (т.2 а.с.80-86) Акт обстеження умов проживання [PERSON] від 09.02.2021 року, згідно якого трикімнатна квартира, в якій проживає [PERSON] на підставі договору оренди має задовільні умови, з ремонтом, меблями, побутовою технікою. Для кожної дитини є окрема облаштована кімната. Отже, жодним доказом не підтверджено той факт, що [PERSON] погано ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про розвиток дітей, не має достатніх умов для проживання з нею дітей, тому суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved