Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права на спадкове майно - земельну частку (пай), мотивуючи його тим, що [INFO] в с. Рів Жмеринського району Вінницької області померла її баба [PERSON] Після її смерті та території Рівської сільської ради залишилась земельна ділянка сільськогосподарського призначення розміром 2,4525 га, яка відповідно до Розпорядженням Жмеринської РДА №17 від 24.01.2005 р. закріплена за спадкодавцем. Однак спадкодавець не встигла отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно. Усе своє спадкове майно [PERSON] заповіла позивачці згідно заповіту від 02.11.1973 р. Спадщину позивачка прийняла та на частину спадкового майна - житловий будинок отримала свідоцтво про право на спадщину. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Однак звернувшись до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на вказану земельну ділянку їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів. У зв'язку із відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну частку (пай), що рахується за спадкодавцем [PERSON] А тому просить визнати за нею право на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] В судове засідання позивачка, будучи належним чином повідомленою (.с. 24, 37) не з»явилась, представник позивачки адвокат Кучер В.М. у судове засідання не з»явився, надав суду заяву у якій позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити та справу розглядати у відсутності його та позивача [PERSON] (а.с.50) Представник відповідача Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання (а.с.25,36), в судове засідання не з'явився, сільський голова Гамарник А.С. надав письмову заяву у якій позовні вимоги позивачки про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування визнав, не заперечив щодо задоволення позову, просить справу розглядати у його відсутність. (а.с. 26) Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Жмеринської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином та завчасно (а.с.34). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та учасників, що не з'явились, відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України, враховуючи що сторони скористались своїми процесуальними правами. Суд, оглянувши позовну заяву, заяви представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні, відповідно до матеріалів справи, встановлено, що [INFO] в с. Рів Жмеринського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 4), після смерті якої відкрилася спадщина. 02.11.1973 р. [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого вона заповіла все своє майно онуці позивачці [PERSON] (а.с. 5-6), яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 3, 14, 15) Спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] прийняла позивачка [PERSON] шляхом подачі заяви до Жмеринської районної державної нотаріальної контори. (а.с. 40) Відповідно до довідки управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області № 29-28-99.3-928/2-16 від 18.05.2016 р. за технічною документацією по паюванню земель колективної власності КСП «Маяк» с. Рів Жмеринського району Вінницької області до списку членів КСП «Маяк», які мають право на отримання земельної частки (паю) КСП «Маяк» с. Рів Жмеринського району Вінницької області включена [PERSON]. Згідно розпорядження Жмеринської РДА №105 від 15.05.2000 р. середній розмір земельної частки (паю) становить 3,01 умовних кадастрових га вартістю 8550 грн. Станом на 01.01.2016 р. вартість становить 72006,18 грн. Згідно Розпорядження Жмеринської РДА №17 від 24.01.2005 р. до нього за померлою [PERSON] на території Рівської сільської ради закріплена земельна ділянка [NUMBER], загальною площею 2,4525 га. (а.с. 16) Згідно Розпорядження Жмеринської РДА № 17 від 24.01.2005 р. «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачу державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території Рівської сільської ради» та Додатку № 2 до даного розпорядження померлому [PERSON] під номером 36 виділено земельну ділянку [NUMBER], площею 2,4525 га на території Рівської сілької ради. (а.с. 17, 18) Також [PERSON] є у списку членів КСП «Маяк» с.Рів Жмеринського району, які мають право на отримання земельної частки (паю) (а.с.19-20) Позивачці державним нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на вищезазначену земельну ділянку, що залишилась після смерті [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) в с. Рів Жмеринського району Вінницької області, яка рахується за померлою [INFO] [PERSON] (а.с. 7) Відповідно до витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №43945074 від 24.05.2016 р. (а.с. 11-13) заповіт складений 02.11.1973 р. [PERSON] чинний, не скасований і не змінений. Відповідно до спадкової справи №50/398, відкритої до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 39-48), позивачка [PERSON] у визначений законом строк звернулася до Жмеринської державної нотаріальної контори із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби - [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.03.1996 р. на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову часту в спадщині, відповідно до ст. 535 ЦК України в ред. 1963 року, та пережилого чоловіка в померлої не було. Із встановлених обставин випливає, що між сторонами виникли правовідносини спадкування за законом, що регулюються Цивільним Кодексом України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 9 ЦК України в ред. 1963 р. - правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Статтею 530 ЦК України в ред. 1963 р. визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК України в ред. 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так, згідно зі змістом ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 524 ЦК України (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК України (1963 р.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст.5 ЗК України 1990 року, що був чинним на час смерті спадкодавця кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Відповідно до ч. ч. 1, 8 ст.6 ЗК України 1990 року громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ і організацій. Відповідно до ст.ст. 47, 48 ЗК України 1990 року землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для потреб сільського господарства або призначені для цих цілей. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність і надаються, зокрема, у користування громадянам - для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби; громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам і організаціям - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до п. 17 розділу X Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Згідно ч.2 ст. 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належить зокрема рілля. Згідно ч.3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення, зокрема особистого селянського господарства, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, викладені у ньому обставини знайшли своє підтвердження. Відповідач по справі позов визнав і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Судом не встановлено порушення права інших осіб при визнанні права на земельну частку (пай) за позивачкою, що рахується за померлою [PERSON] Відповідно до ст.ст. 9, 524, 527, 530, 549 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 16, 25, 1218, 1225 ЦК України, ст.ст. 6, 23, 47, 48 ЗК України 1990 року, ст.ст. 22, 25 ЗК України,

Outcome: approved