Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та володінні житловим будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, вказуючи, що на підставі договору дарування від 04.11.2010 року їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В будинку зареєстрований, але фактично не проживає відповідач [PERSON] Його реєстрація у будинку створює для неї негативні наслідки у вигляді додаткових витрат по сплаті комунальних послуг. Просила усунути перешкоди у користуванні та володінні житловим будинком, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Пояснила, що з 01.10.2011 року відповідач у будинку не проживає, має на праві власності власний будинок де проживає з вказаного часу. Платежів з утримання будинку відповідач не сплачує. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. Пояснили суду, що на придбання будинку відповідач надавав грошові кошти і купив його разом із позивачем. Він вселився в будинок [ADDRESS] у якості члена сім'ї власника. Після переоформлення будинку на позивача вони також разом проживали та вели спільне господарство. У 2011 році він купив будинок [ADDRESS], де і проживає до теперішнього часу. До будинку позивача приходить приблизно 1 раз на тиждень, щоб провідати маму. Наміру проживати в спірному будинку в нього немає, але він надавав грошові кошти для придбання будинку, тому не може бути позбавлений права користування ним. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] проживав у спірному будинку однією сімєю з власником. З 2011 року в будинку по [ADDRESS] не проживає. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 04.11.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області за реєстровим номером 1-1111 (а.с.5-6) та витягу про державну реєстрацію прав від 10.11.2010 року № 27943866 (а.с.7), [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Згідно телефонограми від 12.03.2015 року Управління Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Згідно ст. 328 ч.1 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно вникає з моменту державної реєстрації. За ст. 319 ч. 1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користуванням цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає встановленим факт не проживання відповідача понад року на спірній житловій площі, яка належить на праві власності позивачу, так як ці обставини підтверджуються поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], та не заперечуються відповідачем. Суд не може взяти до уваги пояснення відповідача про те, що він приймав участь у придбання житла, оскільки він у встановленому законом порядку не набув права власності на житловий будинок. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно задовольнити.

Outcome: approved