Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вимогами усунути перешкоди у здійсненні права власності, та зняти заборону на проведення реєстраційних операцій щодо належного їй на праві власності автомобіля марки «Volkswagen LT 35» д.н.з. [NUMBER], кузов № [NUMBER], 1998 року випуску, накладеної постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області Сапуцького Р.Я. від 24.05.2011 року у кримінальній справі № 181-0311. Свої вимоги мотивує тим, що зазначений транспортний засіб знаходяться під заборонами на проведення реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку в органах поліції, накладеними постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області Сапуцького Р.Я. від 24.05.2011 року у кримінальній справі № 181-0311. Позивач не має статусу підозрюваної, обвинуваченої, чи потерпілої у вказаній кримінальній справі, а належний їй транспортний засіб не був визнаний речовим доказом у справі. Позивач вважає, що наявність заборони порушує права власника, а тому просить суд зняти арешт з автомобіля. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без її участі, у якому позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача ГУ НП у Львівській області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Відповідач - Територіальний сервісний центр 4644 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області в судове зсідання не з'явився, надіслав на адресу суду письмові заперечення, вимоги позову в частині усунення перешкод у здійсненні права власності транспортним засобом заперечили, вимоги щодо зняття заборони з автомобіля марки «Volkswagen LT 35» д.н.з. [NUMBER] залишили на розсуд суду. Представник третьої особи - Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Відповідно до ст.ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін, та ухвалити по справі рішення. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи позивача та надані докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що з [PERSON] являється власником автомобіля марки «Volkswagen LT 35» д.н.з. [NUMBER], кузов № [NUMBER], 1998 року випуску. Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області Сапуцького Р.Я. від 24.05.2011 року, накладено заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація) автомобіля марки «Volkswagen LT 35» д.н.з. [NUMBER], кузов № [NUMBER], 1998 року випуску належного на праві приватної власності [PERSON] в ході розслідування кримінальної справи № 181-0311 порушеної щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за фактом зловживання службовим становищем та перевищення службових повноважень за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.1 ст.365 КК України та фактом підроблення документів та їх використання невстановленими особами за ознаками злочинів передбачених ч.1, ч.3 ст.358 КК України. На даний час не має будь-яких законних підстав для обмеження права власності в частині вільного розпорядження своїм майном, тобто автомобілем марки «Volkswagen LT 35» д.н.з. [NUMBER], кузов № [NUMBER], 1998 року випуску, який належить [PERSON] Позивач не є підозрюваною чи обвинуваченою у даній кримінальній справі, відтак, накладення заборони на належний їй транспортний засіб є протиправним та порушує її право власності охоронюване законом. Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на вище вказаний автомобіль набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Нормами ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. В даному випадку в діях [PERSON] не встановлено неправомірної поведінки при купівлі автомобіля; майно придбано у законний спосіб; належним чином оформлено правовстановлюючі документи, сплачено відповідний податок за проведення перереєстрації вище вказаного транспортного засобу та проведено всі інші передбачені законом платежі, тобто, автомобіль марки «Volkswagen LT 35» д.н.з. [NUMBER], кузов № [NUMBER], 1998 року випуску, позивачем у власність набуто правомірно. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладенні у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України. Приписами ч.1 ст. 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Доводи суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, «право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини». Таким чином, з огляду на наведені доводи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Outcome: approved