Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона народилася 16 травня 1998 року, її батьками являються: [PERSON] та [PERSON]. Тривалий час її батьки проживають окремо, всі фінансові затрати по її утриманні покладені на маму. Батько самоусунувся від виконання свого батьківського обов»язку, він не цікавиться її вихованням, не дає їй жодних коштів. На даний час вона являється студенткою І-го курсу Дрогобицького державного педагогічного університету ім..[PERSON], а тому змушена звернутися з даним позовом в суд. Позивач [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, зокрема просить стягувати аліменти в меншому розмірі, а саме по 300 грн. в місяць, оскільки він ніде не працює і не має доходів. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що батьком [PERSON] (16.05.1998р.н.) є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (Серія 1-СГ № 262676) З 01.09.2015 року [PERSON] навчається в Дрогобицькому державному педагогічному університеті імені [PERSON], зокрема є студентом заочної форми навчання факультету початкової та мистецької освіти, яке закінчить 30 червня 2019 року, що підтверджується довідкою № 1660 від 12.05.2016 року виданою Дрогобицьким державним педагогічним університетом імені [PERSON]. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження. Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати своїх звнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони ожуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» урегулював, що обов»язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких ридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років: продовження ними навчання: потреба у зв»язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Батьки повинні робити все можливе для утримання своїх дітей, оскільки повнолітні діти, через свій молодий вік, стан фізичного розвитку, навчання у ВУЗі як правило, не можуть самі себе утримувати, не мають можливості повноцінно працювати. Статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 даного Кодексу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін. Разом з тим, суд вважає за доцільне роз'яснити сторонам, що мати та батько - найрідніші для дитини люди на землі, тому одним із найосновніших їхніх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (прямого), телефонного, листовного. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з обома батьками. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на дитину негативний вплив, а брак материнської любові є психологічною травмою на все життя. Разом з тим, спілкування з батьком - це право, а не обов'язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовлятиметься бачитися з батьком, силувати її ніхто не має права. Такий примус буде актом неповаги до дитини Суд переконаний, що позивач потребує допомоги оскільки продовжує навчання, а відповідач зобов»язаний та взмозі таку допомогу надавати, однак оскільки позивач не додав жодних підтверджень про доходи відповідача, і не відомо з чого виходив при визначенні розміру аліментів, то позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved