Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та своє утримання, мотивуючи позов тим, що 23.11.2013 року вони уклали шлюб. Спільне життя стало неможливим через несумісність характерів. Від шлюбу з відповідачем вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка повністю перебуває на її утриманні. Відповідач коштів на утримання не надає. Вона просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути 1/5 частини всіх видів його заробітку щомісячно на її утримання до досягнення дитиною 3 років. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала,в своїх поясненнях посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, він згоден на розірвання шлюбу ,оскільки з позивачкою вони не проживають біля 2 років,примирення між ними неможливо. Крім того,пояснив,що він згоден сплачувати аліменти на утримання сина . Позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання позивачки він не визнає,оскільки ніде не працює, тому і не має можливості надавати кошти на утримання дружини. Заслухавши пояснення сторін,дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню . До такого висновку суд прийшов з наступних міркувань. В судовому засіданні встановлено ,що 23.11.2013 року сторони зареєстрували шлюб (свідоцтво про укладення шлюбу серія 1-ЕЛ № 080932 від 23.11.2013 року). Подальше спільне життя сторони вважають неможливим через негаразди в сімї. Злагоди в сімї не досягли, сімя фактично розпалася і збереження цієї сімї уже неможливо. За таких підстав, суд вважає можливим розірвати шлюб між [PERSON]С та [PERSON] За клопотанням позивача після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Також, з свідоцтва про народження серія 1-ЕЛ № 150582 від 06.05.2014 року вбачається, сторони мають спільну дитину, а саме: [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується наданою довідкою № 148 від 05.05.2016 року Конятинської сільської ради, Сосницького району, Чернігівської області. З довідки Конятинської сільської ради Сосницького району від 24.05.2016 р. №171 вбачається,що відповідач на території сільської ради ніде не працює. З довідки Сосницького районного центру зайнятості від 23.05.2016 р.№307 вбачається,що [PERSON] не перебуває на обліку в центрі зайнятості. У відповідності до ст.ст. 180,181 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька (матері). Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, які мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ч. ч.2 ,4,6 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно наданих сторонами доказів по справі та з врахуванням норм чинного законодавства, що регулює дані правовідносини ,зокрема,положень ст.182 Сімейного кодексу України суд вважає за необхідне позов задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.05.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки як матері дитини,що не досягла трьох років, відмовити, враховуючи що відповідач на даний час не працює і не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн та на користь позивачки 551,20 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Відповідно до ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми аліментів за один місяць.

Outcome: partial