Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради з вимогами визнати за нею право користування квартирою [ADDRESS] та прийняти рішення, яким зобов`язати ВК ВМР укласти з [PERSON] договір найму на квартиру [ADDRESS] . Позов мотивований тим, 04.10.2019 року на підставі листа виконавчого комітету Вінницької міської ради за вихідним № 01-00-006-49805 міським комунальним підприємством «УК «Київська» позивачку вселено до квартири [ADDRESS] . На підставі вказаного листа та її заявою міським комунальним підприємством «УК «Київська»» було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для сплати за комунальні послуги, за які вона добросовісно та вчасно сплачує. Станом на сьогодні в даній квартирі позивачка проживає частково та робить ремонт з метою постійного проживання. З огляду на вказані обставини позивачка звернулась до виконавчого комітету Вінницької міської ради з проханням укласти з нею договір найму на спірну квартиру, однак, листом від 22.07.2020 року вона отримала відповідь, якою її повідомили про відсутність можливості укладення даного договору. Тому, станом на сьогодні, позивачка позбавлена можливості оформити право власності на займане житло, тобто, приватизувати його, оскільки не зареєстрована у ньому, а у відповідних органів відсутні правові підстави провести реєстрацію її місця проживання так як її вселення відбулось на підставі листа, а ордер на вселення в спірне приміщення та договір найму житла відсутні. За весь час проживання позивачки в квартирі [ADDRESS] ні МКП «УК «Київська», ні ВК ВМР не висували до неї жодних претензій, тобто, фактично вони визнають її право на проживання та користування жилим приміщенням, однак, дане житло не закріплено за нею законодавчо та документально, що позбавляє її права на реєстрацію в ньому та в подальшому на приватизацію займаного житла. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб. Ухвалою суду від 20.01.2021 року з метою повного та об`єктивного розгляду справи, суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 21.01.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомолено. У попередніх судових засіданнях покладався на розсуд суду при вирішенні спору. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Листа № 01-00-006-49805 від 04.10.2019 року з метою запобігання самовільного заселення та збереження житлового приміщення ВК ВМР дозволив [PERSON] вселитись в квартиру [ADDRESS] (а.с.11). [PERSON] управляючою компанією «Київська» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , для сплати житлово-комунальних послуг (а.с.13). Згідно Довідки № 20-00-019-73540 від 03.12.2020 року, квартира [ADDRESS] є об`єктом комунальної власності Вінницької міської об`єднанної територіальної громади (а.с.40). На звернення [PERSON] . Департамент житлового господарства ВМР надало відповідь про відмову в укладенні договору найму на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю ордеру на зайняття вищевказаної квартири (а.с. 12). Як вбачається з Довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію № 1395 від 23.07.2020 року, [PERSON] проживає та тимчасово зареєстрована у [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до Акту № 146-Г від 22.02.2020 року, комісія у складі майстра «УК «Київська» [PERSON] та майстра [PERSON] , склали дійсний акт про те, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не зареєстрована, не проживає, з`являється на час здійснення ремонтних робіт (а.с. 16). На підтвердження сплати комунальних послуг [PERSON] надала суду відповідні квитанції про оплату житлово-комунальних послуг (а.с.17-20). Також, у своїх поясненнях [PERSON] посилалась на здійснення поліпшення житлових умов у даній квартирі, та надала суду відповідні квитанції та видаткові накладні (а.с. 21-23). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Статтею 9 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбаченому законом. Виходячи з положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Виходячи зі змісту норм ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що спірне житлове приміщення не є постійним місцем проживання позивачки, оскільки відповідно до Акту № 146-Г від 22.02.2020 року, [PERSON] в квартирі не проживає, з`являється на час здійснення ремонтних робіт, доказів протилежного суду не надано. Також, суд критично відноситься до Довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації № 1395 від 23.07.2020 року, оскільки остання у вказаній квартирі постійно не проживає, та безпосередньо сама підтвердила даний факт у судовому засіданні. Суд враховує, що позивачка вселилась в спірне житло правомірно, однак, відповідних доказів постійного проживання не надано, тому, підстав для визнання за позивачем права на користування займаним жилим приміщенням відсутні. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Як з`ясовано у судовому засіданні підставою для вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] був лист ВК ВМР. Згідно ст. 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 692 від 23.03.2017 року договір найму житлового приміщення, яке перебуває у комунальній власності, укладається виключно на підставі ордеру, термін дії якого не закінчився, житлово-експлуатаційними підприємствами або організаціями, які обслуговують будинок. В усіх інших випадках - на підставі рішення виконавчого комітету міської ради, після розгляду на громадській комісії з житлових питань. Таким чином, обов`язковою умовою для укладення договору найму державного і громадського житлового фонду є наявність у потенційного наймача ордера. Відсутність ордера на житлове приміщення є підставою для відмови в укладенні договору. Відповідний ордер [PERSON] не видався. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. [PERSON] у судовому засіданні додатково зазначила, що вона перебуває на квартирному обліку під номером № 838 та потребує поліпшення житлових умов, а також, що на її утриманні перебуває неповнолітня дитина. Однак, відповідних доказів суду не надано. Також, судом з`ясовано, що відповідних пільг на отримання житла позивачка немає. Суд звертає увагу, що до повноважень Виконавчого комітету Вінницької міської ради віднесено укладення договору найму з фактично зареєстрованими і проживаючими мешканцями житлових приміщень. Проте, обов`язок щодо надання повного пакету документів для укладення договору найму вже покладається на особу, яка звертається для укладення договору найму, а орган місцевого самоврядування розглядає такий та приймає відповідне рішення, у межах наданих повноважень. Також слід зазначити, що відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Така позиція щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму №13 від 24.10.2008 року, згідно якої, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Крім того, в даному випадку діє принцип свободи договору і сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст.ст. 6, 627 ЦК України). Отже, дотримуючись принців законності, відсутності у позивача ордера на спірну квартиру, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, суд не має права втручатися в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки, [PERSON] у спірній квартирі постійно не проживає, відповідний ордер, наявність якого є обов`язковою умовою для укладення договору найму у позивачки відсутній, а тому, суд вважає, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту своїх прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed