Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями, що призвели до руйнування її житла. Так, позивачка на обґрунтування позову зазначає, що житловий будинок по [ADDRESS] складається з двох квартир, одна з яких належить їй, а інша - відповідачці по справі. Восени 2012 року відповідачка в порушення вимог ст. 24 Закону України «Про планування і забудову території» самовільно розпочала будівельні роботи, в результаті чого завдала шкоди її квартирі, зокрема будівництво позивачкою фактичного нового будинку на місці старої квартири, призвело до руйнації стін та підлоги в квартирі позивачки. Просить стягнути 5948,00 грн. відшкодування завданої матеріальної шкоди, а також 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди, яку обґрунтовує втратою спокою, знервованістю, погіршенням через це стану здоров'я, переживаннями з приводу збереження єдиного житла та необхідністю проведення відновлювальних робіт за тих обставин, що вона є одинокою особою пенсійного віку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що позивачка проживає в квартирі [ADDRESS], відповідачці належить на праві власності квартира [ADDRESS] в тому ж будинку. Даний будинок побудований близько 100 років тому і є дерев'яним, потребує постійного догляду. Відповідач тривалий час не проживала та не опалювала свою квартирою, що призвело до сирості та деформації будинку. У 2010 році позивачкою з цих підстав було подано позов про зобов'язання відповідачку вчинити певні дії по збереженню майна, за результатами розгляду справи між сторонами укладено мирову угоду, за умовами якої відповідачка зобов'язалась провести ряд робіт на горищі та укріпити спільну стіну. Виконавши ці роботи навесні 2011 року, відповідачка восени 2012 розпочала будівництво нового будинку на місці старої квартири, залила фундамент глибиною 1,5 метра та почала зводити стіни, такі будівельні роботи призвели до руйнації квартири позивачки, зокрема з'явились тріщини на стінах, піднялись плінтуси і підлога. На вимогу позивачки контролюючими органами будівельні роботи було зупинено та з'ясовано, що будівельні роботи проводились без відповідної документації та дозволу. Просить стягнути з відповідачки на користь позивачки завдану матеріальну шкоду в розмірі, який визначений висновком експерта, компенсацію моральної шкоди та судові витрати по справі. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив та пояснив, що рішенням Ковельської міської ради від 1990 року будинок по [ADDRESS] віднесений до ветхих. Приблизно у 1999 році власниками квартири позивачки проведено добудову. У 2011 році на вимогу позивачки відповідачку [PERSON] зобов'язано укріпити спільну основну стіну за рахунок мурування цеглою, збудувати на горищі фронтон, обрізати стелю електропилкою, існуючу спільну дерев'яну стіну зобов'язано не розбирати та ізолювати її відповідними матеріалами від добудови. Вказані роботи були проведені відповідачкою у присутності спеціаліста. Восени 2012 року [PERSON] дійсно розпочала реконструкцію власної квартири без відповідних дозвільних документів, однак на даний час нею отримані містобудівні умови та обмеження, виготовлено проект реконструкції, їй видана декларація про початок будівельних робіт. Вважає, що порушення цілісності стін та підлоги позивачки викликані станом будинку, який є ветхим, а також є наслідком виконання робіт по роз'єднанню квартир на вимогу позивачки у 2011 році, крім того на стан квартири позивачки могла вплинути і самовільно побудована цегляна добудова. Просить суд не враховувати висновки судової будівельно-технічної експертизи, які не містять категоричних відповідей на поставленні запитання та відмовити у позову через недоведеність вини позивачки. Відповідач [PERSON] у задоволенні позову просить відмовити, мотивуючи свою позицію тим, що виросла у спірному будинку і він завжди мав ознаки руйнації через ветхість. Після смерті матері прийняла квартиру [ADDRESS] у спадок, саме з того часу відносини із позивачкою перетворились у неприязні, остання не дає згоди ні на приватизацію земельної ділянки, ні на реконструкцію будинку, маючи на меті перешкодити використанню житла членами сім'ї позивачки. Вважає вимоги позивачки безпідставними, надуманими, просить врахувати ту обставину, що на даний час нею отримані всі дозвільні документи на проведення реконструкції квартири, роботи, проведені до отримання дозволів відповідають проектній документації. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку: Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, під час вирішення спору про відшкодування майнової шкоди, завданої майну позивачки, суду необхідно з'ясувати: що стало причиною руйнації, хто в цьому винен, тобто в результаті чиїх дій (бездіяльності) це сталося, причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) та спричиненою шкодою, розмір збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, у деліктних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов'язок доказування наявності шкоди, її розміру, протиправності дій відповідача та причинного зв'язку між його діями та наслідками покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], відповідачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.8,9). На підставі рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 26.07.1990 р. № 154 будинок, в якому проживають сторони, включений до списку ветхих. Згідно виконавчого листа №?2-1596/10 виданого 14.02.2011 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист права власності шляхом зобов'язання вчинити дії, відповідача зобов'язано укріпити спільну основну стіну в житловому будинку по [ADDRESS] за рахунок мурування цеглою, збудувати на горищі фронтон, обрізати стелю електропилою, існуючу спільну стіну залишити нерозібраною та ізолювати її відповідним ізоляційним матеріалом від добудови. У травні 2011 року дані роботи відповідачем виконані, про що вказано у акті державного виконавця від 27.05.2011 р.( а.с.33,34, 53,55-59). Сторони визнають ту обставину, що до осені 2012 року будь-які роботи по будівництву не проводились, а восени 2012 року позивачка без належного дозволу самочинно залила по периметру своєї квартири фундамент глибиною близько 1,5 м., шириною близько 30 -40 см., відступивши від спільної стіни біля 50 см., а влітку 2013 року частково звела з блоків стіни на висоті 1 чи 1,5 м. За фактом самочинного будівництва інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області 27 червня 2013 року складено акт перевірки, протокол про адмінправопорушення, видано припис про усунення порушень містобудівного законодавства, зупинено будівництво та накладено адміністративне стягнення ( а.с.12-17). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №8291-8295 від 22 січня 2014 року стіни та перегородки квартири позивачки мають тріщини, зазори, викривлення, причиною виникнення яких найбільш імовірно є проведення будівельних робіт при реконструкції квартири [ADDRESS], зокрема причиною деформацій могли бути ударні, вібраційні та динамічні навантаження при проведенні будівельних робіт по реконструкції квартири відповідачки ( квартири [ADDRESS]), а також перерозподіл навантажень, який виник в результаті зведення нових конструкцій фундаментів та стін частини будинку. При цьому зазначено, що при проведенні реконструкції квартири [ADDRESS], зокрема земляних робіт, робіт по влаштуванню фундаментів та муруванню зовнішніх стін за відсутності проектної документації господарським методом могли виникати додаткові динамічні навантаження на конструктивні елементи житлового будинку, статична міцність яких в значній мірі вже використана і знаходиться на граничній межі, що призводить до дестабілізації стану несучих будівельних конструкцій та початку виникнення нових деформацій та пошкоджень. Пояснюючи висновок в судовому засіданні експерт [PERSON] вказала на те, що відповідно до вимог п.6.1, 9.3, 9.11 ДБН В.3.2-2-2009 при проектуванні реконструкції частини житлового будинку обов'язковим є інженерно-геологічне вишукування, проведення розрахунків несучої здатності, трищіностійкості та деформативності усіх несучих конструкцій будинку в цілому. В даному випадку дослідження ґрунтів не проводилось, не визначалось на яку глибину, якої ширини та з якого матеріалу може бути залитий фундамент при реконструкції квартири відповідачки. Не враховано необхідність вирішення питання про укріплення фундаментів, несучих конструкцій у всьому будинку в цілому. Саме через відсутність належним чином розробленої проектної документації, в якій би містились показники інженерно-геологічних вишукувань та розрахунки несучої здатності, трищіностійкості та деформативності будинку в цілому, даний нею висновок не викладений в категоричній формі. Згідно висновку експертизи будівельні роботи, проведені у 2011 році на виконання мирової угоди по справі №?2-1596/10 не могли послужити причиною деформацій в квартири позивачки, про які йде мова в даній справі (а.с.123-131). Як пояснила експерт лише ветхість будинку також не могла стати причиною руйнації квартири позивачки, адже остання доглядає за своєю квартирою, опалює її та ремонтує. За висновком експертизи вартість відновлювального ремонту становить 5948,00 грн. Висновки експертизи узгоджуються з іншими доказами у справі, так згідно акту технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж спірного будинку складеного 08 серпня 2013 року експертом ВАТ «Укрмашпромпроект» квартира відповідачки не експлуатується та перебуває в аварійному стані, потребує реконструкції, яку необхідно виконувати на основі розробленої проектної документації ліцензованою будівельною організацією (а.с.72-75). За правилами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач довела наявність шкоди, протиправність дій відповідача та наявність причинного зв'язку між цими діями та шкодою, довела розмір матеріальної шкоди. В свою чергу відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження відсутності вини у заподіянні шкоди позивачці. Не скористався відповідач і правом заявити клопотання про призначення повторної чи додаткової експертизи з метою встановлення причин деформації квартири позивачки, про що відповідачу та його представнику було роз'яснено судом відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України. Твердження представника відповідача [PERSON] про наявність у відповідачки на день розгляду справи в суді належним чином затвердженої проектної документації на реконструкцію та декларації про початок будівельних робіт, якими фактично узаконено раніше проведене будівництво не спростовують висновків суду, оскільки проектна документація не містить інженерно-геологічних вишукувань та розрахунків несучої здатності, трищіностійкості та деформативності усіх несучих конструкцій будинку в цілому, як того вимагають державні будівельні норми ДБН В.3.2-2-2009. Крім того, відповідність раніше проведених робіт проектній документації може бути підтверджена лише належними доказами, зокрема висновками будівельно-технічних експертиз, від проведення яких відповідач відмовилась. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 5948,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення. Так, статтями 23 і 1167 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав винними діями іншої особи. Моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізовувати, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи вищевикладені критерії та конкретні обставини справи, зокрема пенсійний вік позивачки, яка є одинокою особою (а.с.10,18), має ряд захворювань, що загострюються при хвилюванні (а.с.22), ступень пошкодження належної їй квартири, винну поведінку відповідача, глибину переживань позивача через неправомірність дій відповідача, час і зусилля, які позивач докладала для відновлення свого права, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає необхідним та достатнім позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача 500 грн. її компенсації. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В силу ст.79 ЦПК України судові витрати складаються зокрема з судового збору, витрат пов'язаних з проведенням судових експертиз та витрат на правову допомогу. При зверненні до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачем сплачено 360 грн. судового збору, однак 344,10 грн. (229,40 грн. за вимогою майнового характеру та 114,70 грн. за вимогою про відшкодування моральної шкоди) підлягають стягненню з відповідача на користь позивач у зв'язку із задоволенням позовних вимог, а переплата на суму 15,90 грн. може бути повернути позивачу за його заявою. Згідно квитанції №250/427 від 14.10.2013 р. позивачем сплачено 1960,00 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011, № 4191-VI затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, має підтверджуватись відповідними доказами. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати позивача на отримання правової допомоги належним чином підтверджені угодою з адвокатом [PERSON] про надання відповідних послуг, а також квитанцією прибуткового касового ордеру від 30.07.2013 року про сплату 1500 грн. Розмір цих витрат обґрунтований тривалістю судових засідань при розгляді даної справи. Отже, розмір судових витрат, які підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] становить 344,10 +1960,00+1500=3804,10 грн.

Outcome: partial