Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №66 по вул.Городоцька, 218 у м.Львові та зобовязати Залізничний районний відділ у м.Львові Державної міграційної служби у Львівській області зняти відповідача з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що зазначена квартира на підставі ордеру №001960 від 15.01.1968 року надана її батькові у користування, в якій зареєстрований її брат відповідач [PERSON], який більше 9 років не проживає в даній квартирі, обовязків по утриманню квартири та оплаті комунальних послуг не несе, його особистих речей в квартирі не має. При цьому зазначила, що відповідачу ніхто не чинив перешкод у користуванні квартирою. Реєстрація відповідача в даній квартирі порушує її права, на підставі чого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою. В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, та доповнила, що відповідач [PERSON] є її братом, проживає у власному будинку в с.Брюховичі. Зазначила, що відповідач протягом 9 останніх років по даний час не проживає у квартирі без поважних причин, будь-які перешкоди у користуванні спірною квартирою йому ніхто і ніколи не чинив, жодних його речей у квартирі немає та витрат на утримання такої він не несе. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа Залізничний районний відділ у м.Львові Державної міграційної служби у Львівській області в судове засідання не забезпечив явку свого повноважного представника, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що квартира №66 на вул.Городоцькій, 218 у м.Львові належить до комунальної власності, що підтверджується довідкою ЛКП «Сигнівка» №1748 від 08.07.2015 року (а.с.9) та на підставі ордеру №001960 від 15.01.1968 року (а.с.7) була передана в користування батькові позивача [PERSON], який помер 22.05.2011 року (а.с.8). Згідно довідки ЛКП «Сигнівка» №1748 від 08.07.2015 року в даній квартирі зареєстровано троє осіб: позивач [PERSON], її донька [PERSON]-А.Я. і відповідач рідний брат позивача [PERSON] (а.с.9). Також встановлено, що відповідач протягом останніх 9 років у вказаній квартирі не проживає, а має власний будинок в с.Брюховичі Львівської області, де проживає по даний час, жодних його речей у спірній квартирі немає. Наведене стверджується поясненнями позивача, а також актами ЛКП «Сигнівка» від 16.07.2014 року, 02.10.2014 року, 24.11.2014 року та 04.04.2015 року (а.с.12-15). Судом також безспірно встановлений той факт, що відповідачу ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, такий не користується ним та не приймає участі в утриманні такого протягом вказаного періоду часу. З даних розяснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації по вул.Городоцька 218/66 у м.Львові і не проживає в цьому житлі понад шість місяців, в судовому засіданні не встановлено поважності причини його відсутності чи наявність домовленості між ним і позивачем чи власником житла щодо порядку користування квартирою, тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житлом квартирою № 66 по вул.Городоцька 218 у м.Львові. Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то така задоволенню не підлягає, оскільки в силу вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Із наведеної норми закону слідує, що для зняття відповідачаз реєстрації за адресою: м.Львів, вул.Городоцька 218/66 достатньо рішення суду про визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Крім того, позивачем, всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України, не представлено суду доказів того, що органи уповноважені на здійснення функцій щодо зняття з реєстрації за місцем проживання фізичних осіб не виконують вимоги закону. З огляду на те, що позивач просила усі судові витрати залишити за нею, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при частковому задоволенні позову з відповідача судові витрати.

Outcome: partial