Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 95/1406 від 10.08.1995 року - квартири під № 3 в будинку під № 27а, житловою площею 43,1 кв. м. , на проспекті Гагаріна в м. Одеса , укладеного між [PERSON], покупцем з одного боку та [PERSON] і [PERSON], продавцями з іншого боку, укладеного на Одеській універсальній товарній біржі № 95/1406 від 10.08.1995 року. Позивач, [PERSON], позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу. Відповідач, [PERSON], позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила їх задовольнити, та просила розглядати позов за її відсутності. Відповідач, [PERSON], позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила їх задовольнити, та просила розглядати позов за її відсутності. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON], покупцем з одного боку та [PERSON] і [PERSON], продавцями з іншого боку, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. 10.08.1995 року між [PERSON], покупцем з одного боку, та [PERSON] і [PERSON], продавцями з іншого боку, був укладений договір № 95/1406 від 10.08.1995 року купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири під № 3 в будинку під № 27а, житловою площею 43,1 кв. м. , на проспекті Гагаріна в м. Одеса . Договір № 95/1406 купівлі-продажу нерухомого майна між [PERSON], покупцем з одного боку, та [PERSON] і [PERSON], продавцями з іншого боку був укладений згідно вимог\~ст. 15 Закону України «Про товарні біржі»\~та зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі, про що в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю зроблено відповідний запис за № 95/1406 від 10 серпня 1995 року. [PERSON], як покупець квартири, виконала всі свої обовязки за договором купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджується реєстрацією в КП «ОМБТІ та РОН» права власності на квартиру , про що зроблений відповідний запис № 145 стр. 124-269 від 15.08.1995 року. Покупець передав продавцям гроші в рахунок вартості квартири. Відповідачі виїхали з квартири зі своїм майном, передавши всі права на володіння , користування і розпорядження квартирою [PERSON]. Таким чином , як продавці так і покупець виконали сукупність всіх дій , що підтверджують виконання та дійсність договору купівлі-продажу та підтверджують перехід права власності на вищезазначену квартиру від продавців до покупця. Від дати укладання договору купівлі-продажу квартири по теперішній час ніяких претензій з боку відповідачів або інших осіб щодо недійсності договору до позивача не предявлялось Однак, при укладанні договору купівлі\~продажу нерухомого майна, було порушено його форму передбачену\~ст. 227 ЦКУ\~1964 року, а саме договір не був нотаріально посвідчений. На теперішній час договір купівлі-продажу нерухомого майна не може бути посвідчений нотаріусом, так як невідомо місцезнаходження продавців [PERSON] та [PERSON]. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про складання заповіту, позивачка дізналась про порушення нотаріальної форми укладання договору. Біржове посвідчення договору купівлі-продажу квартири не дає можливості розпоряджатися майном та реалізувати свої права. Визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна здійсненого на товарній біржі на сьогоднішній день можливо лише за рішенням суду. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, на момент укладання Договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог.

Outcome: approved