Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» в якому просить визнати виражені в доларах США грошові зобовязання [PERSON] перед відповідачем за кредитним договором №СМ-SME 010/043/2007 від 25.12.2007 року припиненими. Позов обґрунтовано тим, що 25.12.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк»(правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір №СМ-SME 010/043/2007. Однак, на думку позивача, є підстави для визнання вказаного договору удаваним правочином, оскільки у кредитному договорі зазначено, що відповідач надає кредит у розмірі 35700 доларів США на придбання нерухомого майна, однак із заяви про видачу готівки вбачається, що позивачу видано грошові кошти у сумі 180285,00 грн., тому [PERSON] вважає, що грошові зобовязання за кредитним договором , виражені в доларах США є припиненими. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з підстав викладених у запереченнях на позов. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає за можливе зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що між ЗАТ «ОТП Банк» ( правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №СМ-SME 010/043/2007 від 25.12.2007 року, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 35 700 доларів США для придбання нерухомого майна строком користування до 25.12.2022 року з встановленою плаваючою процентною ставкою в розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,0% річних, а FIDR це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній Валюті Кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору (а.с. 6-13). Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов'язок доказування покладено на сторони. В силу приписів ст.60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Відповідно до ст.. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно п. 25 Постанови Плунуму ВСУ № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» від 06.11.2009 року за удаваним правочином (стаття 235 ЦК сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Відповідно до ч. 1 ст.. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до п. 1.1. якого позичальник зобовязувався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у Договорі. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05.12.2016 року встановлено, що між ЗАТ «ОТП Банк» ( правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №СМ-SME 010/043/2007 від 25.12.2007, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 35 700 дол.США для придбання нерухомого майна та у звязку із неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 722 972 гривні 34 копійки заборгованості за кредитним договором (а.с. 60-61). Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 15.02.2017 року (а.с. 62-64). ТВ ухвалі суддею Апеляційного суду Житомирської області зазначено, що посилання в апеляційній скарзі [PERSON] на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування доларів США на позичковий рахунок, спростовуються матеріалами справи. Так, п. п. 1.7.1. ч. №2 Кредитного договору визначено, що банк здійснює видачу Кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника. Пунктом 2 ч.№ 1 кредитного договору було визначено, що поточним рахунком позичальника є рахунок №262000001781238 /а.с.10,13/. Факт видачі коштів шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок підтверджується випискою по поточному рахунку [PERSON] З наведених підстав не заслуговують на увагу інші доводи, викладені в апеляційній скарзі про загальні вимоги до оформлення касових документів при проведенні касових операцій з клієнтами, підстав для бухгалтерського обліку операцій банку, оскільки надані банком документи щодо отримання та погашення кредиту не викликають сумнівів, а доказів на спростування бухгалтерських документів, наданих банком, позивачкою не спростовано. На спростування доводів, наведених в апеляційній скарзі, щодо відсутності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, представник банку до заперечень на апеляційну скаргу додав банківську ліцензію № 191 від 08.11.2006 року, дозвіл № 191-1 від 08.11.2006 року та додаток до дозволу № 191-1 від 08.11.2006 року /а.с.220-227/, які свідчать про те, що банк мав право здійснювати фінансові операції з надання фізичним особам кредитів в іноземній валюті. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, рішеннями суддів першої та апеляційної інстанції у справі № 296/13347/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, достовірно встановлено, що [PERSON] було отримано кредит у розмірі 35700 доларів США, що еквівалентно гривні на час отримання кредиту 180285,00 грн. вказане також підтверджується матеріалами справи, а саме: заявою на видачу готівки № 3 від 26.12.2007 року та випискою з особового рахунку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає,що матеріалами справи не підтверджено доводи позивача, про укладення між нею та відповідачем удаваного правочину, що вчинений для приховання укладення кредитного договору з надання кредиту в національній валюті України гривні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed