Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців відносно [PERSON], [INFO], заборонивши наближатися до заявника [PERSON] на відстань ближче ніж 100 метрів та до місця проживання останньої за адресою: [ADDRESS], або контактувати з нею телефонним шляхом або через третіх осіб. Обґрунтовуючи свою заяву [PERSON] посилалась на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], зареєстрована та мешкає за даною адресою, також за цією адресою зареєстрований [PERSON], її колишній співмешканець. Останній близько двох років веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, за місцем реєстрації постійно не мешкає, однак іноді приходить до квартири, виламує двері, скоює сварки, погрожує розправою. [PERSON] неодноразово викликала поліцію, однак на [PERSON] це не впливає, він постійно погрожує їй, кидається із ножем, чим погрожує її життю. В березні 2018 року відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП здійснення насильства у родині; судовим рішенням [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали доводи заяви, просили її задовольнити. Заінтересовані особи [PERSON] та представник Слобідського ВП ГУНП в Харківській області у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, доходить наступного. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Глава 13 розділу ІV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Так, відповідно до положень ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Згідно п. 1) ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України\~«Про запобігання та протидію домашньому насильству». У частині 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено поняття домашнього насильства; це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Психологічне насильство, як це визначено у законі, це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи. Сексуальне насильство включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності. Фізичне насильство включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Заявник [PERSON] вказує, що в неї наявний конфлікт із її колишнім співмешканцем [PERSON], останній постійно вчинює відносно неї дії фізичного та психологічного характеру, в тому числі застосовує фізичне насильство, погрожує та ображає її, тим самим завдаючи шкоду її здоровю. [PERSON] неодноразово зверталась до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області із відповідними заявами; 05.03.2018 відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.04.2018 у справі № 641/1670/18 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 02.08.2018 у відношенні [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства особою, яку протягом року було піддано стягненню за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до положень ст. 24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника, а саме особи, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, належить до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. За статтею\~26\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обовязків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є обєктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 ст. 26 Закону встановлено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Під поняттям «оцінка ризиків» розуміється оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених\~Законом України\~«Про запобігання та протидію домашньому насильству» або\~Законом України\~«Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Згідно\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи викладене, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial