Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом, який підписано та подано від його імені представником - адвокатом Черкашиним І.І., до АТ «Банк Форвард», вказавши, що 29.07.2019 року за №1407 приватним нотаріусом Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість за кредитним договором №9133459, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Банк Руский Стандарт» 23.08.2011 року, в сумі 19576,87 гривень. Вказуючи, що з наданих нотаріусу документів не вбачалось, що заборгованість була безспірною, кредитний договір не був нотаріально посвідченим, а сам виконавчий напис був вчинений поза строками позовної давності, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. 29.07.2019 року. Ухвалою суду від 02.07.2020 року заяву представника позивача [PERSON] адвоката Черкашина І.І. про забезпечення позову [PERSON] до ПАТ «Банк Форвард», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення. Ухвалою суду від 24.07.2020 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31.08.2020 року було закрите підготовче провадження у цивільній справі, призначено судовий розгляд справи. Представник позивача адвокат Котькорло О.А. в судовому засіданні позов підтримав, вказавши, що відповідач ПАТ «Банк Форвард» є правонаступником ПАТ «Банк Русский Стандарт», кредитний договір укладено 23.08.2011 року, позивач сплачувала заборгованість за договором, про що свідчать копії квитанцій. Також вказував про невідповідність виконавчого напису вимогам Закону та те, що виконавчий напис вчинений поза межами позовної давності, оскільки виконавчий напис вчинено лише 29.07.2019 року та період стягнення заборгованості вказаний з 19.12.2017 року по 22.02.2018 року. Вказав на можливість розгляду справи в заочному порядку, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, але представника в судові засідання жодного разу не направив, про причини неявки не сповістив. Відповідачем відзив на позов не направлявся, в судове засідання відповідач представника не направив. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з?явились, причин неявки суду не сповістили. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України судом справу розглянуто в заочному порядку, про що постановлено відповідну ухвалу. В судовому засіданні 08.10.2020 року представник позивача долучив до матеріалів справи письмові докази отримані від приватного виконавця Павелків Т.Л. При дослідженні наданих учасниками справи документів судом встановлено наступне. 23.08.2011 року між ПАТ «Банк Руский Стандарт» та [PERSON] укладено договір про надання та використання платіжної картки, який складається з Заяви, Умов надання та обслуговування платіжних карток Банку, Тарифів по карткам Банку. Відповідно до укладеного договору відповідач отримала кредитну картку з встановленим лімітом, якою згодом скористалась, зобов`язавшись щомісяця сплачувати банку ануїтетними платежами грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших платежів згідно умов договору. До матеріалів справи долучені квитанції та чеки, згідно з якими у період з березня 2013 року по серпень 2015 року сплатила на користь ПАТ «Банк Русский Стандарт» та АТ «Банк Форвард» грошові кошти з призначенням платежу «поповнення карткового рахунку» та «погашення заборгованості» на загальну суму 6290 гривень на рахунок ПАТ «Банк Русский Стандарт» та 2420 гривень на рахунок АТ «Банк Форвард». 29.07.2019 року ПАТ «Банк Форвард» звернулось до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С. із заявою про вчинення виконавчого напису. 29.07.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1407, про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №91334959 від 23.08.2011 року, укладеним з ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард». Згідно з виконавчим написом, строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 19.12.2017 року по 22.02.2018 року, сума заборгованості складає 18726,87 гривень, з яких 18212,84 гривень заборгованість за сумою кредиту, 514,03 гривень заборгованість за відсотками та комісією. Також з [PERSON] стягнуто 850 гривень плати за вчинення виконавчого напису. Вказано, що виконавчий напис набирає юридичної сили з дати вчинення, тобто з 29.07.2019 року та має бути пред`явлений до виконання до органів та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, протягом року з дня його вчинення. 14.08.2019 року АТ «Банк Форвард» звернулось до Приватного виконавця ВО м. Київ Вольф Т.Л. з заявою про примусове виконання рішення. На підставі цього виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесено постанову ВП №59887772 від 27.08.2019 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса ІМНО Київської області Кондратюка В.С. за №1407 від 29.07.2019 року, про стягнення із [PERSON] заборгованості у сумі 19576,87 гривень. З наданих на адвокатський запит представника позивача приватним виконавцем документів встановлено, що АТ «Банк Форвард» направило виконавчий напис від 29.07.2019 року, довідку про умови кредитування ПАТ «Банк Руский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «кредитна картка «РСУ», заяву №91334959 від 23.08.2011 року. Під час розгляду справи суд виходять з таких норм законодавства. Згідно з ч.1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 Закону України «Про нотаріат»). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп.2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, п.п. 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. П.2 Переліку документів на час вчинення нотаріальної дії було передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, Перелік документів не передбачав інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що вчинення нотаріусом виконавчого напису, як нотаріальна дія, полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку оперативно реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Однак, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не може обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц, пр. 14-84цс19). Як вказував Верховний Суд у постанові №158/2157/17 від 15.04.2020 року, підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Договір про надання та використання платіжної картки від 23.08.2011 року, укладений на підставі заяви №91334959 між ПАТ «Банк Руский Стандарт» та [PERSON] не мав нотаріального посвідчення, тому при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Кондратюк В.С. не дотримався вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення виконавчого напису нотаріусом відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, згідно з постановою ВС від 23.01.2018 року по справі №310/293/15. Суд також погоджується з доводами представника позивача щодо невизнання суми заборгованості, оскільки при вчиненні виконавчого напису не було встановлено порядок нарахування заборгованості та її сукупний розмір, також і невідомо, чи були враховані сплачені [PERSON] грошові кошти на користь ПАТ «Банк Руский Стандарт» та АТ «Банк Форвард». Відповідачем, в свою чергу, будь-яких доказів протилежного суду не надано. Окрім цього, виконавчим написом встановлений період стягнення заборгованості з 19.12.2017 року по 22.02.2018 року, натомість, як виконавчий напис вчинено лише 29.07.2019 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, оскільки строк дії кредитної картки сплив у жовтні 2015 року. Згідно з п.п. 3.3. п. 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зазначається, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За обставин, встановлених судом, правових підстав для вчинення нотаріусом виконавчого напису не було, тому суд прийшов до висновку про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору з огляду на рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 та ухвалу Верховного Суду від 21.03.2018 року № 761/24881/16-ц, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на корить держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved