Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], з урахуванням уточнених позовних вимог, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на 1/2 частину майна в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 31 січня 1982 року в смт. Вовковинцях Деражнянського району померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яким є 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по вул. Схабенка, 41 (колишня адреса вул. Ворошилова, 39) в смт. Вовковинцях Деражнянського району. Проживаючи на час відкриття спадщини [PERSON] разом із нею у спірному будинку, позивачка вважала, що вона фактично прийняла спадщину, а тому спадкових прав не оформляла. Крім того, вона продовжувала надавати допомогу [PERSON], з котрим померла перебувала у зареєстрованому шлюбі, утримувати будинок та обробляти земельну ділянку. Проте через деякий час [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] і став проживати разом з нею у спірному будинку, після чого спілкування позивачки з ними обома було припиненим. 22 травня 2012 року [PERSON] помер, а 20 червня 2012 року померла і [PERSON] На початку 2013 року позивачці стало відомо про те, що племінниця [PERSON], відповідачка [PERSON], оформляє свої спадкові права на спірний житловий будинок з надвірними будівлями, тому вона також звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте згідно із письмовим повідомленням нотаріуса їй у цьому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя померлої [PERSON] Позивачка стверджує, що хоча реєстрація права власності на нерухоме майно і була здійснена за [PERSON], проте 1/2 частина спірного будинку з надвірними будівлями належала її матері на праві спільної сумісної власності, оскільки ці будівлі були збудованими у 1973-1976 роках її матірю спільно із [PERSON], з котрим вона проживала з 1963 року без реєстрації шлюбу, а з 28 січня 1973 року - у зареєстрованому шлюбі. Враховуючи наведене, позивачка просить встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], яка складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованих по вул. Схабенка, 41 (колишня адреса вул. Ворошилова, 39) в смт. Вовковинцях Деражнянського району Хмельницької області, визнати недійсними видані 12 вересня 2013 року приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Хмельницької області свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON], відповідно до яких вона успадкувала спірний житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також визнати в порядку спадкування за нею право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити. Представник відповідачки позову не визнала, стверджуючи, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності, виданого виконавчим комітетом Вовковинецької селищної ради 18 грудня 1974 року, [PERSON] був власником житлового будинку з господарськими спорудами, розташованих по вул. Ворошилова, 39 (тепер вул. Схабенка, 41) в смт. Вовковинцях Деражнянського району Хмельницької області. Заповітом від 6 серпня 1997 року він заповів усе належне йому майно своїй дружині [PERSON], проте остання померла 20 червня 2012 року, не оформивши своїх спадкових прав. Відповідачка [PERSON], будучи спадкоємницею до майна померлої [PERSON] за заповітом, успадкувала спірний житловий будинок із надвірними будівлями, земельну ділянку, площею 0,1500 га, цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, розташовану за тією ж адресою, та грошовий вклад із належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями у відділенні Ощадбанку, відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу 20 вересня 2013 року. Отже, вказує представник, відповідачка набула право власності на спадкове майно [PERSON] правомірно, згідно з вимогами чинного законодавства, тому підстави для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними відсутні. Крім того, відповідачці будь-яких претензій стосовно спадкового майна позивачка протягом часу оформлення спадщини, котрий тривав понад один рік, не предявляла, і звернулася вона з позовом до суду лише після отримання відповідачкою свідоцтв про право на спадщину. Необґрунтованими вважає представник відповідачки і решту позовних вимог, вказуючи на те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження факту прийняття нею спадщини після смерті її матері [PERSON], а тому підстави як для встановлення такого факту, так і для визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна відсутні, у звязку з чим представник просить відмовити в задоволенні позову. Представник залученого судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON], котрий є рідним братом померлої [PERSON], вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вислухавши доводи представників сторін, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно без реєстрації шлюбу, а з 28 січня 1973 року - у зареєстрованому шлюбі. Протягом 1973-1976 років ними спільно були збудовані житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Схабенка, 41 (колишня адреса вул. Ворошилова, 39) в смт. Вовковинцях Деражнянського району, котрі були зареєстровані на [PERSON] відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Вовковинецької селищної ради 18 грудня 1974 року та зареєстрованого у Хмельницькому міжміському бюро технічної інвентаризації 18 грудня 1974 року під реєстровим №943. Заповітом, посвідченим Вовковинецькою селищною радою Деражнянського району 14 вересня 1981 року, який на день смерті спадкодавця не був змінений та скасований, все своє майно померла 31 січня 1982 року [PERSON] заповіла [PERSON], тобто позивачці, котра змінила дошлюбне прізвище «Федик» на прізвище «Галамай» у звязку із реєстрацією шлюбу 1 квітня 1984 року. [PERSON], котрий відтак перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], помер 22 травня 2012 року. Заповітом, посвідченим Вовковинецькою селищною радою Деражнянського району 6 серпня 1997 року, який на день смерті спадкодавця не був змінений та скасований, все своє майно померлий [PERSON] заповів [PERSON] 20 червня 2012 року, не оформивши своїх спадкових прав, [PERSON] померла. Згідно із заповітом, посвідченим 2 березня 2009 року Вовковинецькою селищною радою Деражнянського району 2 березня 2009 року, який на день смерті спадкодавця не був змінений та скасований, все своє майно [PERSON] заповіла відповідачці [PERSON] 20 вересня 2013 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Деражнянського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини [PERSON] і на підставі цієї заяви, відповідно до ст. 1276 Цивільного кодексу України, нотаріусом до майна померлого було заведено спадкову справу №143/2012, копія якої досліджена судом. Із неї, зокрема, вбачається, що спадкоємців після смерті [PERSON], які б мали право на обовязкову частку у спадщині згідно із ст. 1241 Цивільного кодексу України, а також інших спадкоємців до його майна немає. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 20 вересня 2013 року [PERSON] успадкувала належне [PERSON] спадкове майно, яким є житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані по вул. Схабенка, 41 (колишня адреса вул. Ворошилова, 39) в смт. Вовковинцях Деражнянського району, земельна ділянка, площею 0,1500 га, кадастровий номер 6821555400:00:005:0058, цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована за тією ж адресою, та грошовий вклад із належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями у Деражнянському відділенні Ощадбанку. Позивачка ж до 2013 року в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини не подавала, що підтвердив її представник в судовому засіданні. Згідно із письмовим повідомленням Другої Хмельницької державної нотаріальної контори №1168/02-14 від 15 травня 2013 року [PERSON] відмовлено в оформленні спадкових прав на спірний житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документа на імя спадкодавця. Проте вона стверджує, що вступила у володіння спадковим майном після смерті її матері [PERSON] по заповіту, користувалася її майном, обробляла город, проживала в будинку, посилаючись як на підтвердження своїх доводів на довідку Вовковинецької селищної ради Деражнянського району №1676 від 12 серпня 2013 року. Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог щодо факту прийняття позивачкою спадщини, суд керується постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з пунктом першим якої спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року N 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Статтями 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на час відкриття спадщини, було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.124 чинної на час відкриття спадщини Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріусами УРСР доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Проте позивачкою таких або інших доказів, які б підтверджували факт прийняття нею спадщини після смерті її матері [PERSON], не надано. Будь-які документально підтверджені докази про факт постійного проживання та прописки позивачки у спірному будинку як до, так і після смерті [PERSON], також відсутні, тому судом не приймаються до уваги показання свідків щодо таких обставин. На переконання суду, не є належним і допустимим доказом і довідка Вовковинецької селищної ради від 12 серпня 2013 року, відповідно до якої позивачка вступила у володіння спадковим майном після смерті її матері [PERSON], оскільки довідка видана по збігу понад тридцять років після смерті останньої і не містить посилання органу місцевого самоврядування на документальне джерело, яке могло б слугувати підставою для її видачі. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог в частині встановлення факту прийняття спадщини, а відтак про відсутність підстав для задоволення решти позовних вимог.

Outcome: dismissed