Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з заявою про визнання недієздатною [PERSON]. Заява мотивована тим, що відповідно до висновку спеціалізованої психіатричної МСЕК Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи від 19.04.2018 року [PERSON], [INFO], визнана інвалідом групи «перша А» з дитинства та за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду, який здійснює заявник. Враховуючи наведене заявник просила суд визнати [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] недієздатною, та призначити її опікуном. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала повністю з мотивів, викладених в заяві. Просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Органу опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міськради в судовому засіданні не заперечив проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом із дочкою [PERSON], [INFO], що підтверджується копією довідки про склад сім'ї (а.с.16). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією АВ № 0892189 від 19.04.2018 року (а.с. 12) [PERSON] є інвалідом групи «перша А» з дитинства. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 166/2018, [PERSON], страждає стійким хронічним психічним розладом - важкою розумовою відсталістю з ознаками аутизму, згідно МКХ-10 F 84.1 зазначене захворювання позбавляє [PERSON] здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с.28-31). За таких обставин, суд вважає встановленим, що [PERSON], страждає стійким хронічним психічним розладом важкою розумовою відсталістю та не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, та є всі правові підстави для визнання її недієздатною. При ухваленні рішення про визнання [PERSON] недієздатною слід вирішити питання про встановлення над нею опіки та призначення їй опікуна. За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов'язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов'язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов'язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обовязок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров'я, родинні зв'язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов'язки опікуна. Отже призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Відповідно ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 4 статті 63 ЦК України передбачено, що опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Згідно висновку опікунської ради виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 61/451-40 від 21.06.2018 року вбачається, що рада визнала за доцільне призначити опікуном над [PERSON], [INFO], її матір [PERSON], [INFO]. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved