Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, дав пояснення, що 09.04.2002 року позивачка підписала з відповідачем договір купівлі-продажу паїв КП «Хорольська фабрика Промінь» на суму 3424 грн.37 коп., яким сторони не обумовили об'єм паїв, а лише суму договору та інші несуттєві похідні. Обов'язковою умовою укладання такого виду договору на той момент було його затвердження директором підприємства, що і відбулося згодом. Однією з умов зазначеного договору було продовження строку позовної давності до 15 років. До цього часу відповідач обов'язків по зазначеному договору не виконав: грошових коштів не сплатив, обумовлених договором паїв по акту прийому-передачі не отримав, тобто прав покупця за цим договором не набув, що зазначено в рішенні Печерського райсуду м.Києва від 24.09.2013 року. Спірний договір є недійсним в зв'язку з тим, що він укладений з порушенням закону - не узгоджений з усіма співвласниками, грошові кошти за договором продавець не отримала, фактично договором не визначено предмет договору - кількість паїв, станом на момент підписання спірного договору відповідач не працював на підприємстві жодного дня, передачі паїв не відбулося, в договорі не зазначений строк його дії, строк та термін виконання обов'язків по договору. На виконання договору позивачка підписала пайову книжку на суму позову, а згодом бухгалтерія підприємства внесла на підставі цієї книжки відомості у Єдиний державний реєстр. Відповідач жодних дій на підтвердження свого намір укласти договір, не вчинив. Продаж паїв позивачка ініціювала під впливом обтяжуючих обставин, хвороби чоловіка, на подолання якої їй і були потрібні гроші, але цього не відбулося. Відповідачем по цьому договору було передано більшу частину пайового фонду підприємства по номіналу 3424 грн.37 коп., наслідком чого було отримання відповідачем контролю над підприємством активи якого (відповідно до балансу) станом та в цінах 2002 року складали 1479 млн. грн. 00 коп.. Тобто, договір між позивачкою та відповідачем не відповідає вимогам законам, а саме ст..58,113,171, 161, ЦК України, 1963року ( п.5 ст. 203, ст..251 252, 638, 228 нового Цивільного Кодексу України). Оскільки договір купівлі-продажу від 08.04.2002 року не відповідає вимогам ст..48 ЦК УРСР, а ні ст.215 ЦК України, не містить ціни та вартості, інших обов'язкових істотних умов , відповідач не сплатив не сплатив належних коштів, а тому є фактично не укладеним. Прохає суд визнати договір б/н від 08.04.2002 року купівлі-продажу паїв КП «Хорольська фабрика Промінь», підписаний [PERSON] та [PERSON] на суму 3424 грн.78 коп. недійсним повністю, в порядку реституції сторін скасувати пайову книжку № 1 [PERSON], виписану КП «Хорольської фабрики «Промінь», скасувати запис в Єдиному державному реєстрі на суму 3424 грн.37 коп. за [PERSON], як за учасником цього підприємства і повернути у власність [PERSON] суму пайового капіталу, обумовлену недійсним договором., а також стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали, дали пояснення, що в договорі купівлі-продажу паїв від 08.04.2002 року дійсно не зазначений строк виконання договору, який не є істотною умовою договору. Вимогу про оплату паїв позивачка до відповідача не пред'являла. В пред'явленому суду примірнику договору позивачкою в односторонньому порядку без згоди та повідомлення відповідача незаконно внесені дописки. Договір купівлі-продажу укладений та виконаний у квітні 2002 року. Нотаріального його посвідчення законодавством не передбачено, про нотаріальне його посвідчення сторони договору не домовлялись, про що свідчить одностороння дописка в договорі від імені не сторони договору директора фабрики [PERSON], тоді як ст..73 ЦК УРСР передбачає, що зміна строків позовної давності і порядку їх обчислення угодою сторін не допускається. Новим Цивільним кодексом це стало можливим, але ж у договірному, а не в односторонньому порядку. Істотними умовами договору купівлі-продажу є предмет купівлі-продажу та ціна. Не зазначення в договорі строку його виконання не є підставою для визнання договору недійсним. В спірному договорі зазначені предмет договору - паї, і їх ціна - 3424 грн. 37 коп.. Спірний договір отримав згоду Ради підприємства та затверджений протоколом загальних зборів фабрики. На виконання договору директором підприємства на ім'я відповідача виписана пайова книжка на розмір паю в сумі 3424 грн.37 коп.. Сплата відповідачем вартості паїв підтверджується послідовністю умов, зазначених в договорі, якби відповідач не сплатив вартість паїв, він би не отримав пайову книжку. В2009 році відповідача було вперше внесено до ЄДР, таким чином позивачка визнавала правомірність володіння відповідачем переданих йому паїв. Протягом 10 років питання законності отримання паїв, сплати за них коштів [PERSON] не висувала. Відмову від паїв відповідач ніколи не писав. Передаючи паї, позивачка не зазнала втрат, оскільки в січні 2002 року викупивши паї за номіналом у інших працівників підприємства, продала їх відповідачу, при цьому викупивши їх з метою передачі відповідачу. Прохають суд в задоволенні позовних вимог позивачці відмовити, оскільки підстави для визнання договору недійсним відсутні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, КП «Хорольська фабрика Промінь» проти задоволення позову заперечує, прохає в задоволенні позовних вимог позивачці відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивачки, відповідача та його представника, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що 16.01.2002 року був укладений договір, відповідно до якого продавці та [PERSON] на підставі Статуту КП «Хорлольська фабрика «Промінь» за згодою керівництва і Ради підприємства КП »Хорольська фабрика Промінь» добровільно продали свої вклади по нищеприведеним сумам, а покупець купує їх. Після розрахунків Покупця з Продавцями та проведення всіх необхідних процедур керівництво КП «Хорольська фабрика «Промінь» видає Покупцеві єдину книгу пайового вкладу на суму куплених вкладів -3551 грн.44 коп.. До чинного договору додавались 163 шт. пайових книг. 08.04.2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу паїв КП «Хорольська фабрика «Промінь» на загальну суму 3424 грн.37 коп. на умовах сплати покупцем продавцеві 3424 грн.37 коп. за кількість паїв, зазначених в п.1.1 чинного договору; керівництво КП «Хорольська фабрика «Промінь» видає покупцеві нову пайову книжку на загальну суму паїв 3424 грн.37 коп., продавець передає покупцеві всі необхідні документи, які є в наявності (пайові книжки, договори купівлі-продажу та ін..). при цьому складається реєстр переданих документів, який є невід'ємною частиною чинного договору. Після підпису чинного договору він зворотної сили не має. З 08.04.2002 року після підпису чинного договору покупець набуває право власності на кількість паїв, вказаних в п.1.1. В наданому позивачкою екземплярі договору від 08.04.2002 року мається доповнення, датоване 29.01.2004 року та підписане тільки [PERSON], в якому зазначено: за умови розрахунку по договору, його нотаріального посвідчення та збільшення строків позовної давності до 15 (п'ятнадцяти) років. На виконання вимог договору відповідачу передана пайова книжка № 1 на його ім'я. Дійсно в спірному договорі не зазначена кількість паїв, термін виконання договору, не складений реєстр документів, договір не посвідчений нотаріально, між сторонами існує спір щодо виконання умови договору щодо оплати. Ст.224 ЦК України, 1963 року, передбачає, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього відповідну грошову суму. Із змісту ст.153 ЦК України, 1963 року, вбачається, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в належній в необхідних випадках формі досягнуто згоди по всім істотним умовам. Істотними являються такі умови, які визнані такими по закону або необхідні для договорів даного типу, а також всі ті умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Як вбачається із змісту статті 224 ЦК України,1963 року, істотними умовам спірного договору купівлі-продажу є предмет договору та ціна, оскільки до того часу, як сторони не домовляться, що продається за яку ціну, не можна говорити про укладання договору. Відповідно до ст.48 ЦК України, 1963 року, недійсним визнається правочин, який не відповідає вимогам закону. За недійсним правочином кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все отримане за договором. В разі визнання угоди недійсною за ст.48 Цивільного кодексу України суд повинен у рішенні послатися і на нормативний акт, вимогам якого угода не відповідає, так зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року із змінами «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» . Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року із змінами «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Статтями 154, 165 ЦК України, 1963 року, передбачено, що якщо сторони домовились укласти договір в визначеній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому визначеної форми, не дивлячись на те, що законом для даного типу договорів ця форма і не вимагалась. Якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі виконати в будь-який час. Підпункт «б» п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року із змінами «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» передбачає, що невиконання або неналежне виконання угоди не може бути підставою для визнання її недійсною. За таких обставин суд вважає, що спір сторін щодо належного виконання договору в частині його оплати не може бути підставою для визнання угоди недійсною. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року із змінами «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Даний договір купівлі-продажу паїв до такого переліку не входить, тому не посвідчення його нотаріально не є підставою визнання його недійсним. Відповідно до ст.. 58 ЦК України, 1963 року, недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Із наданих суду доказів не вбачається, що при підписанні договору відповідач не мав наміру купити паї фабрики, а тому визнавати недійсним спірним договір з підстав вчинення його для виду, без наміру створити юридичні наслідки, суд не вбачає. Позивачка паї та документи на них відповідачу передала, відповідач користується ними, що не заперечували сторони в судовому засіданні та підтверджується зібраними доказами по справі. Відповідно до ст.57 ЦК України, 1963 року, угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року із змінами «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст.57 Цивільного кодексу України суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведенні факту збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. В абз.4 п.12 цієї ж постанови зазначено, що збігом тяжких обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких ( крайня нужденність, хвороба і т.п.), які примусили укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах. Дійсно чоловік позивачки перебував під наглядом лікарів з 1987 року, на стаціонарному лікуванні з приводу інфаркту перебував в 2002 році, помер в 2006 році з приводу захворювання серця. На час розгляду справи суду не надано жодних доказів, які свідчили б про відсутність підстав продати паї в зв'язку з хворобою чоловіка, але продаж паїв на вкрай невигідних умовах зібраними доказами по справі не підтверджується. Фактично позивачка купила в січні 2002 року паї на суму 3551 грн.44 коп. , а в квітні цього ж року продала їх відповідачу за 3424 грн.37 коп.. Відповідно до ст.113 ЦК України, 1963 року, володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників. а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні. Ст.114 ЦК України, 1963 року, також передбачено, що при продажу частки в спільній власності сторонній особі інші учасники спільної часткової власності мають право переважної купівлі частки, що продається по ціні, за яку продається, та на інших рівних умовах. При продажі частки з порушенням права переважної купівлі інший учасник спільної власності протягом трьох місяців має право звернутися до суду з позовом про перевід на нього прав та обов'язків покупця. Відповідно до п.п.»г» п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року із змінами «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» саме по собі недодержання вимог ст.114 Цивільного кодексу України при продажу учасником спільної часткової власності частки сторонній особі не є підставою для визнання угоди недійсною. В даному випадку співвласник справі у межах встановленого законом строку вимагати переведення на нього прав і обов'язків покупця по укладеній угоді; Із змісту зазначених правових норм вбачається, що відсутність згоди власників іншої частини паїв, не є підставою визнання спірного договору недійсним. Крім того змінами до Статуту, зареєстрованими рішенням виконкому Хорольської міськради від 28.03.2002 року, що діяв на час укладання договору передбачено, що рішення затверджуються Радою підприємства (п.4.11), співвласник підприємства має право подати заяву про вихід із співвласників колективу, самостійно розпорядитись своїм паєм, тобто продати співвласникові підприємства чи іншій особі з дозволу Ради підприємства(п.8.3) . Питання передачі паїв було предметом розгляду на загальних зборах співвласників 30.06.2002 року та на засіданні Ради КП «Хорольська фабрика «Промінь» від 07.04.2002 року , де дозвіл на продаж частки паїв на суму 3424 грн.37 коп. надали 162 чол.. Оскільки при підписанні спірного договору досягнуто всіх істотних умов, він відповідає вимогам закону, суд вважає що підстав для визнання його недійсним та зобов'язання відповідача повернути позивачці все отримане за договором немає. Виходячи із Прикінцевих положень до даних спірних правовідносин необхідно застосувати норми ЦК України, 1963 року, крім положень про строки позовної давності, оскільки п.6 прикінцевих та перехідних положень від 16.01.2003 року передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Вирішуючи питання щодо строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.74 ЦК України, 1963 року, вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом незалежно від спливу строку позовної давності. Ст.73 ЦК України, 1963 року, передбачено , що зміна строків позовної давності і порядку їх обчислення угодою сторін, не допускається. Ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Додаткова умова договору, зазначена в екземплярі договору, наданого позивачкою, щодо збільшення строку позовної давності, досягнута через 2 роки після підписання договору, і в односторонньому порядку, є такою що не відповідає вимогам ЦК України,1963 року, та ЦК України, 2004 року. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.71 ЦК України, 1963 року, та ст. 257 ЦК України загальний строк для захисту прав за позовом особи, право якого порушено, встановлюється у три роки. Відповідно до абз.3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 29.12.76 року «Про судове рішення» встановлено, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд в рішення зазначає про відмову в позову, крім випадків, коли позов не доведений. Оскільки підстави для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним відсутні, а вимоги щодо його виконання, відносно чого між сторонами існує на даний час спір, не впливають на дійсність угоди, суд вважає за необхідне відмовити в позові по суті за недоведеністю, не аналізуючи при цьому строки позовної давності.

Outcome: dismissed