Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що у шлюбі з відповідачем у них народилися двоє доньок, Михаела [INFO] та [PERSON] [INFO], які після розірвання шлюбу проживають з нею та знаходиться на її утриманні. В 2013 році Тячівським районним судом було ухвалено рішення, яким з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей, але він ухиляється від їх сплати та не бере участі у вихованні дітей. Вона працює за кордоном, щоб забезпечити дітям всі необхідні умови для повноцінного життя та належного виховання. Раніше діти вже їздили з нею за межі території України і їх батько надавав дозвіл на їх виїзд, однак на даний час він сам знаходиться за кордоном. При зверненні до ДМС з заявою про оформлення проїзного документа дитини для своїх доньок, їй було відмовлено через відсутність нотаріально посвідченої згоди батька дитини. Вона має намір вивезти дітей за кордон на період шкільних канікул для відпочинку та оздоровлення. Відповідач, представник Тячівського РВ ГУ ДМС в Закарпатській області та представник органу опіки і піклування у судове засідання не з'явилися і не повідомили суд про причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 2 ст. 157 СК України передбачено, що на того з батьків, хто проживає окремо від дітей покладено обов'язок брати участь у її вихованні і йому надано право на особисте спілкування з дитиною. Отже, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дітей за кордон на період шкільних канікул для відпочинку та лікування повністю узгоджується з її правами та обов'язками покладеними на неї Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини, і ніяким чином не порушує права та не позбавляє можливості виконувати свої обов'язки щодо дітей відповідача. З приписів ст. 313 ЦК України убачається, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано та на утриманні позивачки знаходяться неповнолітні доньки сторін - Михаела [INFO] та [PERSON] [INFO] Це стверджується рішенням Тячівського районного суду про розірвання шлюбу та свідоцтвами про народження дітей. Позивачка турбуючись про виховання та утримання дітей має бажання та можливість вивезти доньок за кордон, де зможе забезпечити їм відпочинок. Однак отримати згоду на виготовлення донькам дитячого проїзного документу для виїзду за кордон від їх батька не може. При розгляді даної справи не було встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування за кордоном України, позовні вимоги заявлені саме в інтересах дітей і у зв'язку з цим вони підлягають задоволенню. Жодних доказів того, що надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд дітей за кордон без згоди батька буде суперечити їхнім інтересам, чи буде порушувати його права відповідач суду не надав. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір у сумі 487.20 грв. Тому,

Outcome: approved