Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про припинення, скасування обтяження майна та вилучення запису про реєстрацію обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.03.2019 року, яка відкрилась після смерті її чоловіка [PERSON] . Їй стало відомо про наявність заборони відчуження цієї квартири на підставі договору застави, укладеного 21.08.1999 року між [PERSON] та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором займу від 21.08.1999 року. [PERSON] та [PERSON] померли. Строк повернення коштів був визначений 28.02.2000 року. Всі зобов`язання за договором займу її чоловік виконав, ні [PERSON] , ні його спадкоємці не пред`являли вимог щодо повернення коштів. Рішення нотаріуса про реєстрацію обтяження майна може бути скасовано лише в судовому порядку. Просила суд припинити та скасувати обтяження майна - квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме заборону відчуження №2678317, яка була накладена 09.12.2005 року Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою на підставі договору застави від 21.08.1999 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] у виконання зобов`язань за договором займу від 21.08.1999 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , та вилучити запис №2678317 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень. 16.12.2020 року судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано строк для усунення її недоліків. 28.01.2021 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 15.02.2021 року [PERSON] направила до суду відзив на позовну заяву, який не приймається судом, оскільки до нього не додано документів, які підтверджуються повноваження зазначеної особи представляти інтереси відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивача адвокат Мова В.І. в судовому засіданні підтримав заявлений позов. Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області в судове засідання не з`явився. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 21.08.1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір займу на суму 2000 доларів США зі строком повернення до 28.02.2000 року. 21.08.1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір застави квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором займу від 21.08.1999 року. 09.12.2005 року за №2678317 було накладено заборону відчуження квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , підстава обтяження - договір застави, що підтверджується копією інформаційної довідки від 01.03.2019 року №158179711. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . 01.03.2019 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.03.2019 року, виданого Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В силу положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. В судовому засіданні було встановлено, що на квартиру, яка належить позивачу на праві власності встановлено заборону її відчуження, підставою обтяження є договір застави від 21.08.1999 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором займу від 21.08.1999 року також укладеним між [PERSON] та [PERSON] . Позивачем у позові про захист права власності на майно може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю обмежень його правомочностей як власника майна з боку третіх осіб. Відповідачем у такому позові є будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. Суд відзначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому залучається до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову у позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Суд вважає, що належним відповідачем у цій справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , що узгоджується з приписами ст. 1218 ЦК України, якою визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Саме до спадкоємців [PERSON] перейшло право вимоги за договором займу від 21.08.1999 року та за договором застави від 21.09.1999 року, стороною яких був померлий. Разом з тим, суд згідно ч.1 ст. 51 ЦПК України лише за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, може залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Таким чином, оскільки позивач заявила позов до неналежного відповідача, а суд за своєю ініціативою не може цього зробити, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, слід відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки вони заявлені до неналежного відповідача. Проте зазначене не позбавляє позивача права повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до справи всіх належних відповідачів. За таких обставин суд не вважає за можливе давати правову оцінку обґрунтованості заявлених вимог позивача по суті спору та оцінку наданих нею доказів, оскільки оцінка наданих позивачем доказів є передчасним і вони можуть бути предметом розгляду при новому розгляді справи у суді. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed