Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3/10 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної зави до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з 2002 року проживала з [PERSON] у цивільному шлюбі, від якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2019 року сторони не проживають разом і донька перебуває на утриманні позивача. Матеріальну допомогу відповідач не надає у повному обсязі, коштів на матеріальне забезпечення дитини не вистачає. Позивачка просила суд розглядати позов за її відсутності, про що надала відповідну заяву. 18.12.2019 року відповідач надав суду заяву, з якої слідує, що він погоджується зі сплатою аліментів, однак йому є незрозумілим розмір аліментів, який позивачка просить стягнути з нього, а відтак просив визнати явку позивачки до суду обов`язковою, для того, щоб остання надала йому пояснення з приводу розміру аліментів. Ухвалою суду від 18.12.2019 року клопотання відповідача було задоволено та визнано обов`язковою явку позивачки в судове засідання на 22.01.2020 року. Позивач 21.01.2020 року надала суду письмові пояснення, обґрунтовуючи стягнення аліментів на дитину у розмірі 3/10 часток з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, тобто більш ніж 1/4 частка, прийняттям донькою участі в танцювальному колективі «Самоцвіти», участі в концертах та конкурсах, що призводить до постійних додаткових витрат. Розгляд справи просила проводити за її відсутністю. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час судового розгляду справи, а саме 22.01.2020 року, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, за доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю та у них народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Кочетоцькою селищною радою Чугуївського району Харківської області 22.12.2009 року (а.с.5). Згідно з Довідкою, виданою виконавчим комітетом Кочетоцької селищної ради Чугуївського району Харківської області від 24.10.2019 року за №895, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована і проживає разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 180 СК України наголошує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 СК України встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та стверджує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Зі статті 181 СК України слідує, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмiр алiментiв на одну дитину не може бути меншим, нiж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розмiру алiментiв, який стягуються з боржника, то вiдповiдно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» - вiн не повинен перевищувати 50 % заробiтної плати цiєї особи, а у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - 70%. Зі змісту вищенаведеного та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, посилаючись на ст. ст. 180, 181, 182, 191 СК України, в якому просила стягувати з [PERSON] на свою користь щомісячно аліменти на утримання доньки, аж до досягнення дитиною повноліття. Крім того судом встановлено, що дитина дійсно проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, відомості про наявність інших осіб, які знаходяться на його утриманні та на яких він сплачує аліменти суду не надано, тобто підстав для відмови в задоволенні позову не встановлено. В той же час позивачка просила суд стягувати з відповідача аліменти у розмірі 3/10 частки від доходу [PERSON] у зв`язку з наявністю додаткових витрат на дитину, пов`язаних з концертами та конкурсами відвідуваного дитиною танцювального колективу, суд не може погодитися з вимогами позивачки в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача з огляду на наступне: Згідно ст. 185 ч. 1 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), тобто, у разі понесення відповідних витрат позивач має право на звернення до суду із відповідним позовом щодо відшкодування витрат. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які одержуються одним з батьків на утримання дитини (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №127/16614/15-ц ). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 185 СК України). Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить також до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (абз. 2 ч. 2 ст. 185 СК України). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). З наведених вище норм закону слідує, що суд своїм рішенням може визначити розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину з урахуванням обставин, що можуть бути визнані істотними, у випадку наявності спору між батьками. Такі кошти є додатковими, на відміну від коштів, які одержуються одним з батьків на утримання дитини, тобто аліментів, і у разі понесення відповідних витрат позивач має право на звернення до суду із відповідним позовом щодо відшкодування витрат. З урахуванням наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, суд визначає розмір аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам ст. 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню на користь держави з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: partial