Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області, просить поновити її порушені права у сфері трудових правовідносин. Позивач зазначає, що з 01.02.2018 року її було прийнято на роботу вихователем 1-ї категорії до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області на підставі наказу директора Центру від 30.01.2018 року № 11/18-К. Під час прийняття на роботу директор Центру Шевченко Ю.В. запропонувала [PERSON] підписати трудовий договір, де було вказано про прийняття позивача на роботу строком на три місяці, представник роботодавця запевнила працівника, що таким є випробувальний термін на посаді вихователя 1-ї категорії. Заяв про прийняття на роботу на визначений строк позивач не подавала, наказ про прийняття [PERSON] не містив будь-яких посилань про термін дії трудового договору. В подальшому наказом директора Центру від 30.04.2018 року № 55/18-К [PERSON] було звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору згідно із п.2 ст. 36 КЗпП. Позивач посилається на зміст наказу про прийняття її на роботу, вважає, що умови для укладення з нею строкового трудового договору були відсутні, вказує на незаконність свого звільнення з роботи, оскільки це було зумовлене не неможливістю продовження з нею трудових правовідносин, а відсутністю фінансування роботодавця з місцевого бюджету. [PERSON] належним способом захисту її порушених трудових прав вважає визнання трудового договору недійсним в частині визначення строку його дії, поновлення її на роботі, стягнення з роботодавця оплати за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] (а.с.50,51) підтримали заявлені позовні вимоги, наполягали на їхньому задоволенні, на обґрунтування своєї позиції у справі навели аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, визначений нормами ст. 233 КЗпП України, позивачем було дотримано. Представник відповідача Шевченко Ю.В. (а.с.63) в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Директор Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області пояснила, що у Центрі перебувають діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування, діти, які опинились у скрутних життєвих обставинах; на 23018 рік кошторис Центру було затверджено у меншому розмірі, ніж на попередні роки; у зв'язку із збільшенням навантаження на працівників Центру було прийнято рішення про прийняття на роботу додаткового вихователя на ? ставки, на час відпустки основних вихователів на зимовий період; на теперішній час у Центрі перебуває лише одна група (14 дітей), якою опікується 1 вихователь, Центр не може утримувати велику кількість вихователів та невелику кількість дітей; на посаду [PERSON] після її звільнення так і не було прийнято будь-якого іншого працівника. Представник третьої особи Голєв С.І. (а.с.64,65) також заперечував проти задоволення позову; додатково зауважив, що посада вихователя 1-ї категорії була введена тимчасово, лише на півроку, зараз у цій посаді Центр не має необхідності, посада себе вичерпала; в наказі про прийняття на роботу [PERSON] вказано, що її прийнято на роботу за трудовим договором, трудовий договір позивач підписала власноручно, там було зазначено про строковий характер її роботи; [PERSON] адміністрацією Центру своєчасно були виплачені заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку, отже, порушень трудового законодавства з боку відповідача не вбачається. Вислухавши думку позивача, представника позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Наказом директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області Шевченко Ю.В. від 30.01.2018 року № 11/18-К позивача було призначено «на посаду вихователя 1-ї категорії з 01.02.2018 року, за 13 тарифним розрядом та посадовим окладом 4000,00 грн. по трудовому договору» (а.с.37). Між Центром соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області та [PERSON] 30.01.2018 року було укладено трудовий договір (а.с.38-40). За цим договором працівника було прийнято на тимчасову роботу як вихователя, заробітна плата працівника становить 4000 грн. на місяць, працівник зобов'язаний приступити до роботи з 01.02.2018 року, трудовий договір укладений на три місяці і діє з 01.02.2018 року по 30.04.2018 року; після закінчення строку дії трудового договору він може бути продовжений за згодою сторін або між ними може бути укладено новий трудовий договір про приймання на тимчасову або постійну роботу. Наказом директора Центру від 30.04.2018 року № 55/18-К [PERSON] звільнено з посади вихователя 30.04.2018 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України (а.с.41). В трудовій книжці позивача серії [NUMBER] містяться записи від 01.02.2018 року «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області. Призначено на посаду вихователя. Наказ від 30.01.2018 № 11/18-К» та від 30.04.2018 року «звільнено з посади вихователя у зв'язку із закінченням строку трудового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України… Наказ від 30.04.2018 № 55/18-К» (а.с.8-10). За час роботи [PERSON] у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області вихователем 1-ї категорії їй нарахована заробітна плата в розмірі 7200,00 грн. (за лютий 2018 року), 7200,00 грн. (за березень 2018 року), 9849,72 грн. (за квітень 2018 року, всього нараховано 24249,72 грн. (а.с.11). Центр соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області є юридичною особою, за організаційно-правовою формою - комунальним закладом (а.с.12). Центр здійснює свою діяльність на підставі Положення, затв. рішенням Лиманської міської ради донецької області від 16.03.2017 року № 7125-1155 (а.с.34). Відносини між адміністрацією Центру та працівниками урегульовані колективним трудовим договором на 2015-2018 р. р. (а.с. 13-29). Штатним розписом Центру на період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року та з 11.04.2018 року по 31.12.2018 року передбачено у складі педагогічного персоналу 5,5 штатних посад вихователів 1-ї категорії (а.с.35,36). Після звільнення позивача з роботи кількість вказаних посад у штатному розписі роботодавця не змінилась, натомість була додана ще одна посада вихователя 1-ї категорії. За повідомленням Служби у справах дітей Лиманської міської ради від 17.05.2018 року № 01-19/474 вказана Служба є головним розпорядником коштів Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області, кошторисом на 2018 рік затверджено на виплату заробітної плати працівникам Центру 2401954 грн. в межах фонду виділеної дотації з обласного бюджету, затверджених коштів недостатньо для виплати заробітної плати по всім ставкам Центру, зокрема, кошти на виплату заробітної плати вихователя 1-ї категорії закладено на 6 місяців (а.с.44). Згідно з листом Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області від 02.05.2018 року № 205 станом на 01.02.2018 року одна з наявних вакантних ставок вихователя 1-ї категорії була зайнята [PERSON] з 01.02.2018 року; на 2018 рік на всі ставки бракує коштів на оплату праці вихователів; заробітна плата закладена не на всі 12 місяців, а лише на той період, на який вистачає коштів, на вакантні ставки вихователя 1-ї категорії - на 6 місяців, саме тому з позивачем було укладено строковий трудовий договір (а.с.45). Зі змісту відповіді на звернення позивача, наданого Лиманською міською радою за вих. № 1-479-13-121 від 02.05.2018 року, службової записки директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області від 23.04.2018 року вбачається, що причиною укладення з [PERSON] строкового трудового договору була нестача коштів для оплати праці вихователя 1-ї категорії; крім того, додаткових коштів потребувало переведення іншого працівника з посади вихователя 2-ї категорії на посаду вихователя 1-ї категорії з квітня 2018 року (а.с.48,49). При вирішенні по суті заявлених [PERSON] позовних вимог суд виходить з такого. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Характер роботи вихователя у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області за час з 01.02.2018 року до 30.04.2018 року не змінився. Згідно з п.1 Положення про Центр соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області, затв. рішенням Лиманської міської ради Донецької області від 16.03.2017 року № 7125-1155, основним завданням Центру є тривале (стаціонарне) або денне перебування дітей віком від 3 до 18 років, які опинились у складних життєвих обставинах, надання їм комплексної соціальної, психологічної, педагогічної, медичної, правової та інших видів допомоги (а.с.31-34). Умови виконання роботи вихователя в Центрі за своєю сутністю не передбачають будь-якого сезонного характеру, діти можуть перебувати у вказаному закладі у будь-яку пору року, в тому числі тривалий час. Після звільнення позивача з роботи кількість посад вихователів у штатному розписі роботодавця не змінилась (а.с.35,36). Відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Укладення строкового трудового договору не було зумовлено інтересами працівника [PERSON], відповідачем не доведено під час судового розгляду обставин звернення позивачем до роботодавця із проханням укласти з нею саме строковий трудовий договір. Як вбачається з оглянутих судом листів Служби у справах дітей Лиманської міської ради, Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман, Лиманської міської ради (а.с. 44,45,48,49), причиною укладання строкового трудового договору з позивачем стала саме відсутність фінансування оптанти праці найманих працівників - вихователів. Така обставина не передбачена законодавчими актами як передумова укладення з працівниками строкових трудових договорів. Натомість недостатність фінансування витрат на оплату праці найманих працівників є підставою для змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України). Відповідачем не доведено під час судового розгляду тієї обставини, що після закінчення строку дії трудового договору від 30.01.2018 року [PERSON] було запропоновано продовження строку дії цього договору чи укладення нового трудового договору, не доведена відсутність згоди обох сторін на це. Внаслідок цього позивач була значною мірою позбавлена того, на що розраховувала при укладанні трудового договору (п.1.7. трудового договору від 30.01.2018 року, а.с. 38-40). Крім того, в основному акті роботодавця, на підставі якого [PERSON] була допущена до виконання роботи вихователя - в наказі директора Центру від 30.01.2018 року № 11/18-К - зазначено про призначення позивача на посаду без вказівки на будь-який строк тривалості трудових відносин (а.с.37). Оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Саме така позиція викладена у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Згідно зі ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. За таких обставин суд вбачає підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання трудового договору від 30.01.2018 року недійсним у частині визначення строку його дії, визнає трудовий договір укладеним сторонами на невизначений строк. З огляду на визнання судом трудового договору від 30.01.2018 року недійсним у частині визначення строку його дії, звільнення [PERSON] з роботи на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗПП України є протиправним, а відтак, позивач має бути поновлена на роботі. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи (п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Згідно з абз. 3 п.2 розд. ІІ цього Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п.8 розд. ІV вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Із довідки роботодавця від 15.05.2018 року № 222 (а.с.11) вбачається, що виплати за останні два місяці роботи [PERSON] у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман, Лиманської міської ради становили 17049,72 грн. Середньоденна оплата праці позивача за березень-квітень 2018 року становить 17049,72 грн. :39 робочих днів = 437,17 грн.. За період з 01.05.2018 року по 16.07.2018 року тривалість вимушеного прогулу позивача внаслідок неправомірного звільнення становить у травні 2018 року - 20 робочих днів, у червні 2018 року - 20 робочих днів, у липні 2018 року -11 робочих днів. Таким чином, оплата за час вимушеного прогулу становить 51 робочий день х 437,17 грн. = 22295,67 грн.. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат суд звертає увагу на такі обставини. Позивачем [PERSON] сплачена сума судового збору у розмірі 704,80 грн. за передбаченою ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставкою для пов'язаних між собою вимог позивача - фізичної особи немайнового характеру про визнання трудового договору недійсним в частині строку, визнання трудового договору укладеним на невизначений строк (квитанція відділення «Лиманське міське» Краматорської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.06.2018 року № 0.0.1060603874.2, а.с.2). На підставі п.1 ч.1 ст. 5 закону України «Про судовий збір» Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже, за вимогами про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу [PERSON] звільнена від сплати судового збору. Згідно із ч.1 ст. 133 ЦПК України суму судового збору включено до складу судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України). Отже, суд стягує з відповідача на користь [PERSON] понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору у розмірі 704,80 грн., також з відповідача суд стягує на користь держави судові витрати на суму 927,76 грн.. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання цього рішення в частині поновлення працівника [PERSON] на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць; подальше оскарження цього рішення не зупиняє його виконання в цій частині.

Outcome: approved