Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Посилалась на те, що 10 березня 2006 року її батьку на підстав ордеру на жиле приміщення № 62 , що виданий виконавчим комітетом Полтавської міської ради, виділена на сім»ю із 4 осіб однокімнатна квартира [ADDRESS] житловою площею 17.5 кв.м., загальною пдлощею35.6 кв.м. Квартира перебувала в ЖБК « Енергетик» До складу сім»ї входила і вона , проживає і зареєстрована у вказаній квартирі з часу її отримання, у березні 2006 року. Зареєструвати право власності на квартиру немає можливості , так як при отриманні квартири її правовий статус не був визначений. Так вони отримали квартиру у ЖБК « Енергетик» , але вказана квартира ( разом із іншими 21 квартирами) на підставі рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради №263 від 28.08.1996 року у будинку №4 по вул.. Опитній за рахунок пайової участі передана підприємствам і організаціям міста, з визнанням квартир як неналежних даному кооперативу. Так як квартира № 77 була надана її сім»ї поза межею ЖБК « Енергетик» її батько , який отримував квартиру, не був членом ЖБК. На теперішній час встановити якій саме організації вказана квартира належала на час її надання їхній сім»ї встановити неможливо, так як договір № 4-17 від 26.04.1996 року і додатках до рішення від 23.10.1996 року № 320 відсутній. Зазначала, що оскільки вона з 2006 року безперервно та відкрито користується спірною квартирою більше десяти років , власник квартири невідомий вона має право на визнання права власності за нею на спірну квартиру за набувальною давністю. У судове засідання позивач не з»явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Просила задовольнити її позовні вимоги та не стягувати з відповідача на її користь судові витрати. У попередніх судових засіданнях також підтримувала позовні вимоги та пояснила, що вона іншим чином не може отримати у власність вказану квартиру, так як власник цієї квартири невідомий, а отже ніхто не може передати цю квартиру у комунальну власність міста з тим, щоби вона мала змогу отримати її у власність на підставі ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду». Представник ЖБК « Енергетик» у попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнала, зазначала, що спірна квартира дійсно знаходиться у їхньому будинку та саме кооператив її обслуговує, однак ця квартира їм не належить, власник квартири невідомий. Не заперечували тієї обставини, що позивач проживає в спірній квартирі з березня 2016 року, сплачує за квартиру комунальні послуги. Третя особа, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради свого представника у судове засідання не направила. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Встановлено, що на підставі ордеру на жиле приміщення №62 від 10.03.2006 року , який виданий виконавчим комітетом Полтавської міської ради квартира [ADDRESS] була виділена [PERSON] на сім»ю у складі 4 осіб, у тому числі і на позивача. На підставі витягу із протоколу загальних зборів членів ЖБК «Енергетик» від 13.08.1996 року №4, було вирішено дати згоду АТ «ПТМЗ», як головному підрядчику та кредитору спорудження на добудову 10-го поверху в будинку по вул. Опитна,4. Та прийняте рішення про погодження з пропозицією АТ «ПТМЗ» на формування ЖБК «Енергетик» в кількості 97 квартир та на передачу 21 квартири для формування договорів на пайову участь підприємств та організацій для залучення їх коштів на закінчення спорудження будинку. Відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів №263 від 28.08.1996 року в додаток до рішення міськвиконкому від 14.10.1992 року Про дозвіл на спорудження 108 квартирного житлового будинку ЖБК «Енергетик» по вул. Опитній,4 надано згоду на добудову 10-го поверху відповідно проектно-кошторисної документації з доведенням кількості квартир в даному будинку до 118. В додаток до рішення міськвиконкому №265 від 28.08.1996 року Про створення житлово-будівельного кооперативу «Енергетик», враховуючи необхідність залучення коштів на завершення спорудження будинку по вул. Опитній,4, задоволено клопотання керівництва АТ «ПТМЗ» з урахуванням погодження загальних зборів ЖБК «Енергетик» на передачу 21 квартири в даному будинку підприємствам і організаціям міста за рахунок пайової участі в будівництві з визнанням даних квартир не належних даному кооперативу. На підставі витягу з рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради №51 від 22.02.2006 року - 1 кімнатну квартиру №77 жилою площею 17,77 кв.м. у будинку по вул. Опитній,4, надано гр. [PERSON] на сімю у складі 4 осіб, у тому числі і позивача. З березня 2006 року та по сьогоднішній день позивач проживає у квартирі та зареєстрована у вказаній квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 25.01.2017 року №13, з якої убачається, що на час розгляду справи позивач проживає одна. Позивач добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується спірною квартирою більше 10 років, утримує квартиру. Квартира [ADDRESS] розташована на 10 поверсі 10 поверхового будинку та складається з 1 кімнати, житловою площею 17,5 кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 17,5 кв.м., коридор площею 5,0 кв.м., кладової площею 1,4 кв.м., санвузлу площею 3,3 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м. Загальна площа квартири 35,6 кв.м. Відповідно до архівного витягу №Г-085-10/70 від 05.04.2016 року в списку громадян на заселення жилого будинку на 118 квартир по вул. Опитній,4, ЖБК «Енергетик» в м. Полтаві вказано, що одержувачем квартири є виконком Полтавської міської ради народних депутатів згідно з рішенням міськвиконкому від 28.08.1996 року № 263 я той, що має долю в будівництві, який в свою чергу передав вказану квартиру сім»ї позивача , у тому числі і позивачеві . Відповідно до довідки ПП « Полтавське бюро технічної інвентаризації « Інвентаризатор» № 264 від 13.01.2017 року реєстрація права власності на спірну квартиру не проводилась. Із відповіді АТ « Полтавський турбомеханічний завод» про надання витягу з протоколу засідання правління АТ « ПТМЗ» від 08.05.1996 року, витягу з протоколу загальних зборів членів ЖБК « Енергетик» та договору №4-17 від 26.04.1996 року убачається, що додаток до договору № 4-17 від 26.04.1996 року не збережений за давністю, що є основною причиною відмови позивачеві у передачі спірної квартири у власність на ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду». Позивач зверталась до відділу приватизація житла АТ № ПТМЗ», але їй відмовлено у передачі спірної квартири у власність, оскільки спірна квартира не є власністю АТ « ПТМЗ» та не входить до відомчого житлового фонду, що підтверджується довідкою АТ « ПТМЗ» від 16.05.2017 року № 12/16 009808 Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради також відмовив позивачеві у передачі спірної квартири у власність з тих підстав, що квартири відомчого фонду передаються у комунальну власність власником майна, а спірна квартира не перебуває у комунальній власності міста, що підтверджується листом від 31.01.2017 року № Ч01-05/01.1-12/46. Спірна квартира також не перебуває і у власності ЖБК « Енергетик» Отже на час розгляду справи у суді власник вказаної квартири невідомий і право власності на неї не зареєстроване. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, ст. 3 ЦПК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом своїх прав. Спірна квартира немає власника, не є службовим житловим приміщенням, а отже позивач має право на отримання вказаної квартири у власність, однак у спосіб, передбачений ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду» вона не може отримати її у власність, оскільки власник квартири невідомий та квартира не перебуває у комунальній власності. Так як власник квартири невідомий, квартира не може бути передана до комунальної власності. Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз»яснено що: Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю необхідно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Позивачі жодних договорів з приводу оренди, найму спірної квартири не укладала. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Спірна квартира, немає власника, що підтверджується вищенаведеними доказами. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність субєктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. На момент отримання позивачем квартири, тобто на початковий момент, який включається в повний строк давності володіння, визначений законом позивач добросовісно отримала її та володіє і користується спірною квартирою відкрито, без укладання будь-яких договорів ( оренди тощо). На вказану квартиру не претендують інші особи, оскільки квартира була надана позивачеві у постійне користування і вона отримали її з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на квартиру. Позивач добросовісно заволоділа спірною квартирою, на законних підставах вселилася та користується квартирою, утримує її у належному стані, уклала договори з комунальними службами, відкрито та безперевно володіє нею протягом 11 років, отже набула на неї права власності за набувальною давністю, відповідно до вимог ст. 344 ЦК України. Аналогічна судова практика викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 12.02.2015 року по справі №6-41414 св 14. Оскільки позивач використала усі можливі способи захисту свого порушеного права, однак отримати спірну квартиру у власність вона немає можливості з незалежних від неї причин, слід дійти до висновку про захист порушених прав позивача на отримання займаного нею житла у власність, шляхо визнання за нею права власності на спірну квартиру за набувальною власністю. Позивач просить не стягувати на її користь судові витрати з відповідача, а отже суд при вирішенні спору не застосовує вимоги ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved