Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПП „АРТАН про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь: - заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації в сумі 3050грн.; - моральну шкоду у розмірі 1000грн., посилаючись на те, що працювала у відповідача на посаді помічника керівника, при звільнені відповідач їй не виплатив заборгованість по заробітній платі, чим порушив її права та спричинив моральну шкоду. У судовому засіданні позивач [PERSON] неодноразово уточнювала свої позовні вимоги і просить суд стягнути з відповідача на її користь; - заборгованість по заробітній платі за період з 01 червня 2014р. по 28 листопада 2014р. в сумі 1477грн. 75коп.; - компенсацію за втрату частини заробітної плати у звязку з несвоєчасною її виплатою в сумі 443грн. 13коп.; - компенсацію за невикористану відпустку в сумі 80ггрн.; - середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільнені за період з 28 листопада 2014р. по 01 квітня 2015р.(по день подання позову), в сумі 1175грн. 55коп.; - моральну шкоду в сумі 1500грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги. Представник відповідача директор ПП „АРТАН [PERSON] у судовому засіданні спочатку пояснював, що з позовом згоден частково, а саме: - є заборгованість по заробітній платі, але в меншому розмірі ніж вказує позивач, з вимогами в частині сплати моральної шкоди не згоден, так як у підприємства не було замовлень і відповідно не було доходів, потім пояснював, що позивач до звільнення не працювала два місяці і тому він згоден виплатити їй заборгованість по заробітній платі тільки за вересень 2014р. в сумі 245грн. 33коп., з компенсацією за невикористану відпустку він не згоден, оскільки позивач відпочивала більше ніж передбачено законодавством. Також представник відповідача пояснив, що не міг платити заробітну плату, так як підприємство пограбували і в нього немає коштів. Вислухавши пояснення сторін по справі, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в ПП „АРТАН з 03 червня 2013р. помічником керівника і звільнилась з роботи 28 листопада 2014р. на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, тобто за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки позивача, яка є в матеріалах справи. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з Порядком „Проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати передбачена виплата такої компенсації. В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач не сплачував їй заробітну плату з червня 2014р. по день звільнення, при звільненні їй теж не була виплачена заборгованість по заробітній платі. Представник відповідача директор ПП „АРТАН [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі лише за вересень 2014р., оскільки немає у підприємство коштів. Допитана в судовому засіданні бухгалтер [PERSON], яка працює в ПП „АРТАН по договору пояснила, що дійсно позивачу не була виплачена при звільненні заборгованість по заробітній платі в сумі 1477грн. 75коп. і надала суду копії розрахунково-платіжних відомостей за період з червня 2014р. по листопад 2014р. включно, також розрахувала суму компенсації за втрату частини заробітної плати у звязку з несвоєчасною її виплатою, а саме 443грн. 13коп. Свідок пояснила, що позивачу ще не була сплачена компенсація за невикористану відпустку. Доводи представника відповідача [PERSON] про те, що він сам за свої кошти виплатив заборгованість позивачу по заробітній платі за всі місяці, крім вересня 2014р., суд не може прийняти до уваги, оскільки на підтвердження цих доводів він не надав до суду жодного доказу. Також представник відповідача не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що позивач використала всі відпустки, коли працювала в ПП „АРТАН. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1477грн. 75коп, компенсації за втрату частини заробітної плати у звязку з несвоєчасною її виплатою в сумі 443грн. 13коп., а також компенсації за невикористану відпустку в сумі 80грн. законні і обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] у своєму позові також просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виплати на день подання позову, тобто за період з 28 листопада 2014р. і по 01 квітня 2015р., в сумі 1175грн. 55коп. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У даному випадку, порушене право позивача на своєчасну виплату заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку, але при розрахунку сум, передбачених ст..117 КЗпП України, враховуються усі суми, отримані позивачем за період після звільнення. Із довідки, наданої Правобережним районним центром зайнятості м. Запоріжжя №02-06/4389 від 30.22.2015р. вбачається, що [PERSON] отримала дохід за період з 02.12.2014р. по 01 квітня 2015р. в сумі 2018грн. 07коп. У судовому засіданні позивач пояснила, що вона працювала не повний робочий день, а лише дві години на день і її заробітна плата за місяць складала, приблизно, 300грн., а тому за період з 28 листопада 2014р. по 01 квітня 2015р., сума середнього заробітку позивача має бути 1200грн., тобто значно менше, ніж позивач [PERSON] отримала в цей період, перебуваючи на обліку в районному центрі зайнятості. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частини стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки виплати в сумі 1175грн. 55коп. необґрунтовані, оскільки за той період, за який позивач просить стягнути середній заробіток з відповідача вона отримала дохід значно більший ніж сума середнього заробітку, яку вона просить стягнути з відповідача. Далі, позивач [PERSON] просить також стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 1500грн., посилаючись на душевні і моральні страждання, які вона зазнала у звязку з невиплатою належних їй сум при звільненні. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням доказів, які були надані до суду позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди та того, що несвоєчасна виплата заробітної плати призводить до певних моральних хвилювань суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково у сумі 1000грн.

Outcome: partial