Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання її на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, посилаючись на те, що вона народилась [INFO] у селі Польове Амвросіївського району Донецької області. 02 березня 1981 року заявник отримала паспорт зразка колишнього СРСР серії [NUMBER] , виданий Артемівським РВВС у Донецькій області, а 12 березня 1984 року, у зв`язку зі зміною прізвища після укладення шлюбу з [PERSON] на [PERSON], - паспорт зразка колишнього СРСР серії [NUMBER] , який видавався також Артемівським РВВС у Донецькій області. Навчалась заявник в Луганській восьмирічній школі-інтернаті у с. Луганське Артемівського (нині - Бахмутського) району Донецької області, де у 1978 році отримала відповідне свідоцтво про восьмирічну освіту. З 1981 року по 1996 рік [PERSON] працювала офіційно на різних підприємствах Донецької області, що вбачається з її трудової книжки, а з 01.06.1989 року по 07.10.1994 року працювала дояркою в радгоспі «Комуна», розташованого поблизу с. Комуна Бахмутського району Донецької області, яке зараз знаходиться на тимчасово окупованій території Донецької області. В цьому ж селі заявник і проживала з 05 травня 1984 року, однак у 2016 році внаслідок збройного конфлікту була вимушена покинути місце свого проживання та переїхала до смт. Луганське Бахмутського району Донецької області, де проживає по [ADDRESS] . З території України за кордон [PERSON] ніколи не виїжджала, народилась та проживала на території України, мала паспорт зразка колишнього СРСР, який у свій час не змінила на паспорт громадянина України. Від встановлення даного факту залежить можливість реалізувати передбачене законом право звернутись до Державної міграційної служби із заявою про встановлення належності заявника до громадянства України відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», а згодом отримати паспорт громадянина України. Заявник [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, заявлених у заяві. Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області - Ставрулова М.Е. у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення заявлених вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши свідка [PERSON] , який пояснив, що є сином позивача, та підтвердив факт того, що його мати постійно проживала на території України: до 2016 року - у с. Комуна Бахмутського району Донецької області, а з 2016 року - в смт. Луганське Бахмутського району Донецької області, за кордон ніколи не виїжджала, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в селі Польове Амвросіївського району Донецької області, що вбачається з копії заяви про видачу паспорта (а.с. 3). З копії заяви про видачу паспорта також вбачається, що [PERSON] мала паспорти громадянина СРСР: серії [NUMBER] , виданий Артемівським РВВС Донецької області 02.03.1981 року, та серії [NUMBER] , виданий Артемівським РВВС Донецької області 12.03.1984 року у зв`язку зі зміною прізвища при реєстрації шлюбу (а.с. 3). Згідно записів за порядковими номерами 8 та 9, наявних у трудовій книжці заявника серії [NUMBER] , заведеній 10 червня 1981 року, [PERSON] з 01 червня 1989 року згідно наказу № 77 від 14.07.1989 року працювала дояркою у радгоспі «Комуна» Артемівського району Донецької області Слов`янського виробничого об`єднання плодово-овочевого господарства МПГ - УРСР. 07 жовтня 1994 року звільнена за власним бажанням на підставі наказу № 81 від 07.10.1994 року (а.с. 5-8). З копії довідки № 2690 від 07.11.2018 року [PERSON] згідно акту депутата від 23.10.2018 року фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] з 01 березня 2016 року по день надання довідки (а.с. 15). В свою чергу, суд, приймаючи рішення по справі, відхиляє в якості доказу безперервного проживання заявника на території України надану копію домової книги (а.с. 9-10), згідно якої [PERSON] зареєстрована у с. Комуна Бахмутського району Донецької області з 05 травня 1984 року, оскільки вказана домова книга велась та зберігалась власником приватної житлової будівлі, який ніс відповідальність щодо внесення до неї відповідних відомостей, а на теперішній час ведення домової книги нормативними документами, які регламентують порядок реєстрації фізичних осіб не передбачено. Копія домової книги може підтверджувати факт проживання фізичної особи за певною адресою та у певний період виключно у поєднанні з відомостями, які є у розпорядженні органів реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб. Проте, враховуючи, що с. Комуна Бахмутського району Донецької області знаходиться на тимчасово окупованій території України, де діяльність будь-яких органів, їх посадових та службових осіб вважається незаконною у відповідності до чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, заявник позбавлена можливості отримати відомості про її зареєстроване місце проживання на території с. Комуна Бахмутського району Донецької області, які є у розпорядженні органів реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб. Також суд відхиляє в якості доказів: копію свідоцтва про восьмирічну освіту № [NUMBER] від 10.06.1978 року (а.с. 4), копію акту від 23.10.2018 року (а.с. 11), свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.09.1981 року (а.с. 12), свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.07.1983 року (а.с. 13), свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.03.2003 року (а.с. 14), оскільки вони взагалі не стосуються зазначеного у заяві факту безперервного проживання [PERSON] на території України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved