Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона та відповідач [PERSON] являються батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] Відповідач тривалий час не виконує своїх обов`язків по відношенню до сина з березня 2011 року: не утримує його матеріально, не цікавиться здоров`ям, його розвитком. Згідно довідки ДВС відповідачу була нарахована заборгованість по сплаті аліментів в період з 09.09.2010 року по 01.06.2017 року на загальну суму 43993,50 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити та позбавити відповідач батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Представник служби у справах дітей Звенигородської державної адміністрації надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримала. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] р. і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). Шлюб між сторонами розірвано. (а.с.18) Згідно довідки-розрахунку Звенигородського міськрайонного відділу ДВС розмір заборгованості зі сплати аліментів відповідача становить 43993,80 грн. (а.с.9-10) Відповідно до довідки виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 06.06.2017 р. неповнолітній [PERSON] проживає разом з мамою [PERSON] в [ADDRESS]. Дитина знаходиться на утриманні матері. (а.с.14) Згідно довідки Звенигородської спеціалізованої школи ім. Т.Г.Шевченка від 01.06.2017 року, [PERSON] навчається в даній школі з 01.09.2011 року по даний час, відповідач [PERSON] не бере участь у вихованні сина, а саме не спілкується із вчителями, з класним керівником, батьківські збори не відвідує. (а.с.16) Відповідно до заяв свідків [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] зі своїм сином [PERSON] не спілкується, участі у його вихованні не підтримує та матеріальної допомоги не надає. (а.с.22-23) У відповідності до громадської характеристики наданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради від 29.06.2017 року [PERSON] характеризується позитивно. Актом обстеження умов проживання від 06.06.2017 року встановлено, що позивачем [PERSON] створено всі умови для проживання сина [PERSON] (а.с. 13,15) У відповідності до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов'язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». У статті 164 Сімейного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав особи, в тому числі у разі ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та у разі, коли батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьків обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини, на те, щоб малолітня дитина проживала з ними закріплено і в положеннях ст.ст.151, 160,163 СК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є особою, яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до положень статей 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачкою доведено, що поведінка відповідача відносно їх неповнолітньої дитини є свідомим нехтуванням ними своїми батьківськими обов'язками. Орган опіки і піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідача та його ставлення до дитини, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування , приходить до висновку, що під час розгляду справи встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв'язку з чим, слід позов задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved