Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] на її користь згідно договору позики суму боргу в розмірі 17 000 євро, що на момент звернення до суду , згідно курсу НБУ (1Євро -32,63) становить 554 710 грн, три проценти річних від простроченої суми , що становить 864 євро, що на момент звернення до суду становить 28192,32 грн та судові витрати у справі, а саме судовий збір та витрати на правову допомогу. Процедурні питання, пов`язані із рухом справи в суді та інші процесуальні дії. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.09.2018 застосовано заходи забезпечення позову (а.с.38). Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 17.10.2018 (а.с.42) з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. За ухвалою суду від 27.09.2018, підготовче провадження закрито (а.с.52), справа призначена до судового розгляду по суті. Стислий виклад позиції сторін. Вимоги за заявленим позовом обґрунтовані [PERSON] тим, що в листопаді 2016 до неї звернувся [PERSON] з проханням надати йому в борг грошові кошти у сумі 17 000 євро на розвиток бізнесу, знаючи відповідача з позитивного боку вона погодилась надати йому кошти. 28.11.2016 вона передала відповідачу грошові кошти у сумі 17 000 євро, про що була складена розписка, згідно умов вказаної розписки, відповідач зобов`язався повернути борг 01 січня 2017 року. При настанні терміну повернення боргу відповідач кошти позивачу не повернув , при зверненні з вимогою до відповідача про повернення коштів, останній заявив, що в нього відсутні кошти для повернення боргу. Відповідач направив до суду відзив, згідно якого позов не визнає повністю, посилаючись на те, що позивач посилається на договір позики, який відсутній, оскільки вона отримала від нього розписку шляхом погроз фізичної розправи йому та його сім`ї, про що ним була написана заява до прокуратури . Так у 2009 році він отримав позику від [PERSON] у розмірі 9 000 доларів США , у 2014 році у зв`язку з хворобою батька позивача , вона попрохала віддати борг і він продав свою двокімнатну квартиру та повернув борг у розмірі 5200 доларів США, а потім кожного місяця віддавав по 100 доларів США. Коли він запитав про залишок боргу, позивач повідомила, що залишок складає 17000 євро, мотивувавши нарахуванням відсотків. Коли він запропонував зустріч з позивачем для визначення кінцевої суми боргу та підписання нового договору, при зустрічі його зустріли троє чоловіків, які погрожували, зважаючи на реальну загрозу та побоювання за свою родину він змушений був написати розписку, за якої в даний час позивач хоче стягнути борг. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з`явились, від представника надійшла заява в якій просить справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та зазначає, що відповідно до оригіналу розписки 28.12.2017 відповідач повернув позивачу 200 євро в рахунок погашення боргу і вказану обставину позивач визнає . Відповідач [PERSON] 11.06.2019 в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с.96). У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. 28 листопада 2016 року між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 17000 євро, а позичальник зобов`язався повністю повернути позику 01 січня 2017 року. Про що відповідач [PERSON] написав розписку, якою він підтвердив отримання від [PERSON] грошей у сумі 17000 євро (а.с.7). Відповідно до розписки від 15.03.2015 [PERSON] отримала в рахунок боргу по договору с [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кошти у розмірі 5 200 доларів США та напротязі 2015 - 2016 повернув 1400 доларів США . Встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши правові позиці сторін, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, та здійснюючи розгляд справи виключно в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, зазначає, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІV. 34 Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно розписки наданої позивачем, відповідач 28 листопада 2016 року взяв у позивача в борг у розмірі 17 000 євро , які зобов`язався повернути 01 січня 2017 року. Тобто за своєю суттю вказана розписка є документом, який свідчить про укладення між сторонами договору позики, за яким боржник отримав від кредитора в борг грошові кошти , які зобов`язався повернути, а позивач набув право вимагати повернення позики. Згідно частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторонами не заперечується часткове повернення боргу відповідачем, що узгоджується із записами на звороті розписки, а саме 28.12.2017 - 200 євро. Надана відповідачем копія розписки про повернення позивачу коштів у розмірі 5200 долларів США та 1400 доларів США (а.с.92) на увагу суду не заслуговує, оскільки період повернення коштів [PERSON] 2015 - 2016 , тобто до моменту укладення договору позики від 28.11.2016. Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із сутті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з частинами першою, четвертою статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно наявність у позивача боргового документа розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Таким чином, оскільки відповідач зобов`язання не виконав, борг у повному обсязі та у визначені у розписці строки не повернув, він підлягає стягненню з нього у примусовому порядку. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач надав у борг 1700 Євро , відповідач частково повернув його в сумі 200 євро, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишок основного боргу 16800 євро, що за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду (17 вересня 2018 року 100 евро = 3290,696 грн., тобто 1 евро 32,907 ),що складає 552 837,60 грн. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3 проценти річних від простроченої суми, які підлягають застосуванню з 02 січня 2017 року (тобто з наступного дня після закінчення строку виконання зобов`язання) по 26 лютого 2017 року, що складає 501,62 євро (17000 євро х 3% : 365 днів = 1,39 євро за 1 день х 359 дні прострочення), та за період з 27 грудня 2017 по 12 вересня 2018, що складає 359,01 євро (16800 євро х 3% : 365 днів = 1,38 євро за 1 день х 359 дні прострочення), що за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду (17 вересня 2018 року ), складає 28329, 75 грн. Посилання відповідача щодо неотримання ним грошових коштів у розмірі 17000 євро та складання розписки про отримання коштів через погрози з боку позивача, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки дійсність договору позики відповідачем не оскаржувалась, із позовом про визнання такого договору недійсним з підстав передбачених законом він до суду не звертався. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про часткове задоволення вимог . Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути на користь позивача 6168,20 грн. понесених судових витрат ( 1% від задоволених вимог + 352 грн 40 коп). Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд наголошує на наступному. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивача надано : ордер на надання правової допомоги (а.с.8,64). Враховуючи, що позивач не надала суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), суд вважає за необхідне в цій частині вимог відмовити . На підставі викладеного та

Outcome: partial