Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору - відділ у справах дітей Володимир-Волинської районної державної адміністрації у Волинській області, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20 вересня 2012 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір'ю, яка самостійно займається його вихованням, утриманням, повністю дбає про його інтереси та намагається забезпечити для нього належний життєвий рівень проживання. Протягом останніх років через нестабільне економічне становище в Україні та брак коштів на проживання та повноцінне утримання сина, змушена виїжджати на заробітки до російської Федерації , що стверджується патентом щодо права здійснювати трудову діяльність на території Російської Федерації. Син також виїжджає з нею, де з 2014 року навчається в державній бюджетній загальноосвітній установі «Школа №1501» м. Москви. На літні канікули приїхала з сином додому, однак в кінці літа має намір знову виїхати до Російської Федерації працювати та для того, щоб дитина продовжувала своє навчання. В Україні залишити сина не має можливості, оскільки нікому піклуватися про нього. В той же час відповідач повністю самоусунувся від виховання сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає, тому на даний час утворилася значна заборгованість по сплаті аліментів, а саме 34290,32 грн., зареєстрований в [ADDRESS], однак там не проживає, а фактичне місце його проживання позивачу невідоме. У зв'язку з цим, оскільки існують реальні перешкоди у оформленні документів щодо виїзду малолітнього сина за кордон, вимушена звернутись до суду для отримання такого дозволу, а саме, просить суд дозволити тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації неповнолітньому [PERSON], [INFO], в супроводі його матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], в строк з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною 16 років. В судове засідання позивач не з'явилася, однак подала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, постановити рішення, яке буде відповідати інтересам дитини. Враховуючи те, що в судове засіданні сторони не з'явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду від 20 вересня 2012 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено дошлюбне прізвище - [PERSON] [PERSON] народився в с. Олеськ Любомильського району Волинської області, його батьками зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно копії заяви про згоду батьків на виїзд неповнолітніх та малолітніх дітей та перебування за кордоном, посвідченої 26 вересня 2011 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області, [PERSON] надав згоду на перебування за кордоном в супроводі [PERSON] сина [PERSON] терміном до 26 вересня 2012 року. Згідно довідки № 413 від 22 травня 2018 року, [PERSON] дійсно навчається в класі 6А Школи № 1501 м. Москви. Патентом серії [NUMBER], виданим Федеральною міграційною службою РФ 15.12.2015 року підтверджується дозвіл працевлаштування [PERSON] на території Російської Федерації. Довідками Хобултівської сільської ради №782, №783 від 06.06.2018 року, підтверджується, що позивач [PERSON], відповідач [PERSON] а також їх син [PERSON] зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS]. Довідкою Деражнянського районного відділу державної виконавчої служби № 14.5-21/5376 від 21 травня 2018 року стверджується, що на виконанні знаходиться виконавчий лист Володимир-Волинського районного суду Волинської області № 0301/2686/2012 від 24.09.2012 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 13.08.2012 року до повноліття дитини. Заборгованість станом на 01 травня 2018 року становить 34290, 32 гривень. Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 15 серпня 2017 року. неповнолітньому [PERSON] надавався дозвіл на тимчасовий виїзд з Території України до Російської Федерації в супроводі його матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON], в строк з дня набрання рішенням законної сили до 15 серпня 2018 року. Відповідно до ст. 51 Конституції України, турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 141 СК України визначена рівність обсягу прав і обов'язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України. Згідно з ч.3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України, і в'їзду в Україну громадяни України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4). Відповідно до п. п. 1.4 даних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Отже за змістом наведених норм, питання про виїзд за кордон дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку, у разі відсутності згоди одного з батьків, вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, мети виїзду. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи наведені вище обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення. Згідно з п.6 ч.1ст. 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved