Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS] . У 2019 році позивач дізналась про реєстрацію у будинку місця проживання відповідача. Посилаючись, що з [PERSON] вона не знайома, він не є членом родини співвласників будинку, відповідач ніколи не проживав в будинку, позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.06.2019 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 06.08.2019 року провадження по справі було відкрите та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 22.04.2020 року ухвалено проводити заочний розгляд справи. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, вказавши, що право власності на 1/2 частку будинку позивач успадкувала у 2013 році. Інша частина будинку належить її дядькові [PERSON] , який був визнаний недієздатним. У 2014 році, коли проводились вибори Президента України, на адресу будинку прийшло запрошення на вибори на ім?я [PERSON] , тоді позивач дізналась, що ця особа зареєстрована проживаючою у будинку. Припускає, що можливо, зазначену особу знала попередня власниця будинку, яка і надала дозвіл на реєстрацію [PERSON] у будинку. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2014 року [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Однак, [PERSON] вказане рішення не направила до органу реєстрації місця проживання внаслідок необізнаності про таку необхідність. У 2019 році на адресу будинку прийшло запрошення на вибори Президента України на ім`я [PERSON] , після чого позивач з?ясувала, що у 2015 році у будинку зареєстроване місце проживання відповідача. Позивач припускає, що оскільки станом на 2015 рік [PERSON] не досяг повноліття, а анулювання реєстрації місця проживання [PERSON] не відбулось, оскільки [PERSON] не спрямувала рішення суду до органу реєстрації місця проживання, тож органом реєстрації зареєстроване місце проживання відповідача за місцем реєстарції [PERSON] без згоди власників будинку. Посилаючись, що відповідач не являється її родичем чи членом сім?ї, їй не відомо, щоб він колись мешкав у будинку, просила позов задовольнити. Законний представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] підтримала позовні вимоги, зазначивши про ті саме обставини, про які сповістила позивач. Відповідач [PERSON] направив до суду відзиву на позовну заяву, у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся оголошенням на офіційному сайті Шевченківського районного суду м. Запоріжжя через відсутність відомостей про фактичне місце проживання. Будь-яких заяв чи клопотань учасниками справи суду не заявлялось, а судом не вирішувалось. Судом досліджені письмові докази, надані позивачем, а також за клопотанням представника позивача допитано свідка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є чоловіком [PERSON] , постійно мешкає у будинку [ADDRESS] . [PERSON] за час проживання свідка у будинку в ньому не мешкав, хто ця особа свідку невідомо, про реєстрацію його місця проживання позивач дізналась, отримавши запрошення на вибори Президента України у 2019 році. З досліджених судом письмових доказів вбачається наступне. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2013 року на Ѕ частку, та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2004 року на Ѕ частку, що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2020 року. За відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 11.07.2019 року відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 03.02.2015 року по теперішній час. При вирішенні справи суд виходить з такого. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України. Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] не є членом родини позивача або іншого співвласника будинку, був зареєстрований проживаючим у будинку у 2015 році, будучи неповнолітнім, але, як показав свідок, принаймні з 2013 року відповідач в будинку не мешкав, ким є ця особа позивачеві невідомо. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивачем доведено достатніми та допустимими доказами факт не проживання відповідача у будинку протягом тривалого строку, тож вбачає підстави для задоволення позовних вимог. Також у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved