Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. У позовній заяві позивач посилається на те, що вона та відповідач [PERSON] 20.06.2002 року зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області зроблено відповідний актовий запис за № 277 та видано свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 101782. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] Олександра-Марка Юрійовича, [INFO], який на даний час проживає разом з нею. Позивач зазначає, що спочатку їх сімейне життя складалося добре, проте протягом останніх років шлюбні відносини між ними поступово погіршилися, тепер у їх відносинах взагалі відсутнє порозуміння та повага. Сімейне життя у них з відповідачем не складається, вони постійно сваряться та розуміють, що між ними вже немає сімейних відносин та бажання зберегти сімю. Крім того, у них з відповідачем різні погляди на життя та різні характери, внаслідок чого часто виникають непорозуміння, що призвело до втрати любові та взаємоповаги. Також позивач вказує, що спільне господарство ними разом не ведеться з березня 2015 року, так як відповідач проживає окремо. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам та інтересам їх сімї, шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між нею та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Відповідач не вважає за потрібне змінювати свою поведінку та спосіб життя, продовжувати такі шлюбні відносини вона не бажає. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає син, що тяжким чином впливає на його психічний стан та кожен раз спричиняє їй та йому душевні страждання. Від постійних суперечок і скандалів погіршилося її самопочуття, вона перебуває в стані постійного стресу, у неї порушився сон і погіршилася працездатність. Позивач зауважує, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а вона та її чоловік [PERSON] не мають наміру зберегти шлюб. Вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя них з відповідачем, як подружжя, та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Звертає увагу, що з питання щодо виховання сина спору немає, оскільки ними прийнято рішення про те, що він буде проживати разом з нею. Стверджує, що надання строку на примирення не виправить стан їх шлюбних відносин з відповідачем, оскільки вищевказані обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів, а тому, це лише погіршить стан її відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг в часі. З посиланням на викладене позивач просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між ними у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 277 від 20.06.2002 року. Також позивач просила неповнолітнього сина [PERSON] Олександра-Марка Юрійовича, [INFO], залишити проживати з нею. Ухвалою судді від 23.04.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Ухвалою суду від 11.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 07.08.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] у цивільній справі № 308/2245/18 у частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомлено, відзив протягом строку, встановленого судом відповідно до положень ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач не подав та клопотань про відкладення справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2002 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 277, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 101782, виданим повторно 22.05.2013 року. У сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФМ № 151647, виданим 18.06.2003 року. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем та не бажає з ним проживати. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved