Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, що був підтриманий нею у судовому засіданні, та просила ухвалити рішення, яким зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по вул. Київській, 160 в с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області, а саме протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили зобовязати останнього перенести вбиральню на відстань, яка відповідає встановленим санітарним та будівельним нормам, але не менше ніж на 15 метрів. Позов [PERSON] обґрунтувала наступним. Являється власником 1/3 частини житлового будинку за названою вище адресою, проте не має можливості нормально користуватись належним їй житлом, оскільки відповідач встановив безпосередньо перед її вікнами вбиральню, чим порушив санітарні та будівельні норми. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала з вищевказаних підстав. Відповідач, в свою чергу, заперечував щодо задоволення позову, адже вважає, що права позивача ним порушені не були. Представник третьої особи надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, однак ставлення до заявлених позивачем вимог не виказав. Заслухав пояснення сторін, дослідив надані ними докази, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. З 21 травня 2014 року позивач являється власником 1/3 частини житлового будинку № 160 по вул. Київській в с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області (а.с.6, 9). 15 травня 2017 року на ім'я відповідача виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 160-А по вул. Київській в с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області (а.с.20) з якого убачається, що дане домоволодіння, у тому числі вбиральня, побудовані у 1970-х роках (а.с.22). Актом обстеження присадибної земельної ділянки відповідача від 17 серпня 2016 року (а.с.23), складеного комісією Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, установлено, що розташування спірної у даній справі вбиральні порушує санітарні вимоги. Крім цього комісія рекомендувала відповідачеві перенести вбиральню у глиб належної йому на праві власності (а.с.25) присадибної ділянки. Право власності [PERSON] на житловий будинок, у якому він проживає, станом на 29 травня 2017 року не зареєстровано (а.с.27). Крім цього, позивачем були надані фотокартки, на яких, як вказує, зображена спірна вбиральня (а.с.48). Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, врегульовані наступними нормами матеріального закону. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Крім цього, правовідносини між сторонами врегульовані і такими нормами процесуального закону. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.ч. 1-3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, адже у ході розгляду справи не було встановлено, що відповідач є власником домоволодіння до складу якого входить спірна вбиральня, оскільки його право власності на нього не зареєстроване. За таких обставин, вважати останнього належним відповідачем, і, як наслідок, правозобовязаним субєктом матеріальних правовідносин за заявленими вимогами, не можна. Крім цього, судом встановлено, що домоволодіння, у якому проживає відповідач, побудоване значно раніше, аніж позивач набула прав власності на належний їй житловий будинок, а тому вважати, що відповідач цілеспрямовано порушив її права тим, що на його території знаходиться вбиральня, яка заважає позивачеві, також не можна. Іншого і протилежного названому суду сторонами доведено не було. Приймаючи рішення у даному обсязі, на підставі положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати до подальшого розподілу не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed