Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просила надати дозвіл на тимчасове вивезення з території України неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO], строком на три роки, починаючи перебіг строку з часу постановлення рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та має фактичне місце проживання у м. Пологи Запорізької області. Дитина з 1 вересня 2018 року буде навчатися в першому класі школи в м. Макіївка Донецької області, баба дитини [PERSON] також проживає у м. Макіївки. Позивач разом з дитиною планує здійснювати багаторазові поїздки до м. Пологи Запорізької області для відвідування тітки позивача - [PERSON] в літні, осінні, зимові та весняні канікули та повертатися з дитиною до м. Макіївки. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце його проведення повідомлялась належним чином в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 128, ч. 5 ст. 130, п. 19 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином в порядку, передбаченому п. 19 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 02.07.2018 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (актовий запис № 284, складений 13.05.2011 р. Червоногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області). Сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 12 вересня 2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1119. Рішенням Червоногвардійського районного суду міста Макіївки Донецької області від 22 серпня 2012 року, копія якого долучена до матеріалів справи, шлюб було розірвано. Судом оглянуто надані позивачем на підтвердження своїх вимог копію довідки МСЕК серії 10ААА № 158801 від 12.07.2010 р., згідно з якою позивач має ІІІ групу інвалідності, копію виконавчого листа № 2-1209 від 26.10.2012 р., згідно з яким рішенням Червоногвардійського районного суду Донецької області від 25 серпня 2011 року за № 2-1209-11 із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від його доходів щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з 20.07.2011 року, копію рішення Червоногвардійського районного суду Донецької області від 13.10.2011 р. за № 2-1208/11, відповідно до якого із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини його доходів щомісячно, починаючи з 20.07.2011 року до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO]. [PERSON], [INFO], має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS], що підтверджується паспортом громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи. Проте позивач разом з дитиною була вимушена тимчасово переміститися з окупованої території. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], разом із матір'ю [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, та фактично проживають в [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 2318/6449 від 18 листопада 2015 року, виданої УСЗН Пологівської РДА Запорізької області, копія якої долучена до матеріалів справи. За вказаною адресою має зареєстроване місце проживання [PERSON], що підтверджується паспортом громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи. [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 25.11.10986 року Будьоннівським відділом ЗАГС м. Донецька (актовий запис №1088 від 25.11.1986 р.), копія якого долучена до матеріалів справи. [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS], що підтверджується паспортом громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи. Також судом були оглянуті додані до позовної заяви копії довідок про склад сім'ї позивача в м. Макіївка, медичної установи, дитячого садка, школи, що розташовані у м. Макіївці Донецької області, а також копію заяви [PERSON] про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, підпис заявника на якій засвідчено нотаріусом м. Макіївки. Відповідно до абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Оскільки вказані документи, видані окупаційною адміністрацією Російської Федерації, вони є недійними і судом до уваги не беруться. Статтею 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» гарантовано право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Згідно із ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. За змістом ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За змістом ст. 157 цього Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженим наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 14 квітня 2017 року № 222ог, в п. 5.1.1 встановлено, що в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57. Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 р. затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України, відповідно до п. 3-5 яких передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається , в тому числі, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок такого виїзду за згодою батьків або за дозволом суду при відсутності згоди одного з батьків. З вищевказаних норм права вбачається, що дитина може виїжджати за кордон за визначеними батьками підставами: країною перебування та встановленого терміну перебування за кордоном, який необхідний для реалізації такої мети виїзду. Якщо згоди між батьками щодо такого виїзду не має, один з батьків має право звернутися до суду з позовом до другого з батьків задля отримання дозволу на таку поїздку. Отже, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути ухвалено за наявності підстав визначених відповідними Правилами, а саме: із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини з території України на 3 роки уперед, без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи випливає, що позивач разом з дитиною [PERSON] має на меті з м. Пологи Запорізької області повертатися до м. Макіївка Донецької області через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей під час літніх, осінніх, зимових та весняних канікул. Враховуючи те, що найближчі шкільні канікули в поточному році є літні, а осінні, зимові та весняні канікули не мають строго визначеного графіку, суд дійшов до висновку про можливість задовольнити позов в частині надання дозволу [PERSON], [INFO], уродженця Калінінського району м. Донецька Донецької області, на виїзд через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей до м. Макіївка Донецької області в період з дня набрання рішенням законної сили і до 1 вересня 2018 року, а також у період з 15 жовтня 2018 року по 15 листопада 2018 року, з 15 грудня 2018 року по 15 січня 2019 року та з 15 березня 2019 року по 15 квітня 2019 року в супроводі матері [PERSON] та без згоди та супроводу батька - [PERSON]. В частині позовних вимог щодо надання дозволу [PERSON], [INFO], уродженця Калінінського району м. Донецька Донецької області, на виїзд через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей до м. Макіївка Донецької області в супроводі матері [PERSON] та без згоди та супроводу батька - [PERSON] строком на три роки, починаючи перебіг строку з часу постановлення рішення необхідно відмовити. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial