Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що [INFO] р. в с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області померла її тітка [PERSON], яка постійно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживала позивачка [PERSON] Після смерті [PERSON] залишився заповіт від 12.01.2000 р. згідно якого [PERSON] все своє майно заповіла позивачці [PERSON], який станом на 09.09.2016 р. є чинним. Спадщину після смерті [PERSON] позивачка прийняла шляхом подачі письмової заяви про прийняття спадщини до Жмеринської райдержнотконтори, а 21.04.2015 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка [NUMBER] площею 2,3756 га, що в с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області. До складу спадкового майна також входить житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] який рахується за померлою [PERSON] При зверненні до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений спірний будинок, отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії через те, що відсутні правовстановлюючі документи на спірний будинок. Відповідно до звіту про технічний стан нерухомого майна - житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] - технічний стан конструкцій будинку з господарськими будівлями класифікується як задовільний. Згідно довідок Станіславчицької сільської ради за життя [PERSON] не виносилося рішення про видачу на її ім'я свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок, земельна ділянка, на якій знаходиться спірне нерухоме майно, рахується за [PERSON], не приватизована, правовстановлюючий документ на земельну ділянку не видавався. Окрім позивачки інших спадкоємців за заповітом та на обов'язкову частку у спадщині немає. Враховуючи те, що оформити свої спадкові права через нотаріальну контору позивачка не може, вона вимушена звертатися за вирішенням даного питання в судовому порядку. На підставі викладеного просить визнати за нею право власності на жилий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] який рахується за померлою [INFO] р. [PERSON] Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала за викладених у ньому обставин, просить його задоволити. Додатково пояснила, що померла - її тітка, у якої не було інших рідних та вона залишила на ім»я позивачки заповіт. Дійсно заповітів було два, але через необізнаність вона не змогла пояснити суду їх відмінність. Вже оформила після смерті [PERSON] земельну ділянку, а оформити будинок не змогла, бо нотаріус їй відмовила. Спадковий будинок побудований у 50-х роках [PERSON] та її родиною. На даний час вона використовує і будинок, і земельну ділянку. Домоволодіння, на яке вона просить визнати право власності раніше знаходилось під номером 72. В разі задоволення позову, просила судові витрати не стягувати з відповідача, а віднести за її рахунок. Представник відповідача - Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області - сільський голова [PERSON], будучи належним чином і завчасно повідомленим про час та місце розгляду цивільної справи (а.с. 53, 91), в судове засідання не з'явився, але листом від 11.10.2016 (а.с. 55,92) повідомив, що сільська рада на спадкове майно не претендує, просить справу розглядати без участі представника відповідача. Враховуючи те, що сторона скористалась своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить розгляд справи за відсутності представника відповідача та позивача, інтереси якого представляє уповноважена особа. Суд, заслухавши пояснення позивачки, оглянувши позовну заяву, матеріали спадкової справи № 411/2013 відкритої до майна померлої [INFO] р. [PERSON], дослідивши письмові докази, заяву представника відповідача, вважає, що визнання представником відповідача позову необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує будь-чиїх прав та інтересів, а позов слід задовольнити. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] (а.с. 8), після смерті якої відкрилась спадщина. Відповідно до заповіту складеного [PERSON] 12.01.2000 р., що зареєстрований у реєстрі за №6 (а.с.68-зворот), вона заповіла все своє майно позивачці [PERSON], який відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №45025643 від 09.09.2016 р. не змінено та не відмінено (а.с.10) Згідно довідок виконавчого комітету Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області №1200 від 30.08.2016 р. (а.с. 20), №1201 від 30.08.2016 р. (а.с. 21), №1202 від 30.08.2016 р. (а.с. 22), №1505 від 04.10.2016 р. (а.с. 48), №1661 від 27.10.2016 р. (а.с. 93) земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] яка рахується за померлою [INFO] р. [PERSON], не приватизована, правовстановлюючий документ на дану земельну ділянку не видавався, після смерті [PERSON] даною земельною ділянкою користується [PERSON]; [PERSON], яка померла [INFO] р., постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS], згідно по господарської книги №341/9 номер об'єкта погосподарського обліку №0616-1 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживала та була зареєстрована [PERSON]; за життя [PERSON], яка померла [INFO] р., не виносилось рішення про видачу на її ім'я свідоцтва про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] на даний час неможливо винести рішення про видачу свідоцтва про право власності на будинок на ім'я [PERSON] у зв'язку з її смертю; в період з 1961-1963 р.р., згідно запису погосподарської книги за №105 особовий рахунок [NUMBER] головою двору була [PERSON], [INFO], до складу її сім'ї входили дочка - [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON] ,[INFO], в періоди з 1964-1966 р.р, 1967-1969 р.рр, 1971-1973 р.р. головою двору була [PERSON], з 1974 р. та до дня смерті головою двору була [PERSON] [INFO]; [PERSON] 6 сесією 22 скликання від 22.11.1995 р. була надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] Позивачка [PERSON] звернулась до Жмеринської районної державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] належного [PERSON], яка померла [INFO] р., однак постановою державного нотаріуса № 1295/02-31 від 09.09.2016 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок виданих на ім'я померлої [PERSON] (а.с. 23) Відповідно до копії спадкової справи № 411/2013 відкритої до майна померлої 25.02.20136 р. [PERSON] (а.с. 62-90) позивачка [PERSON] у строк передбачений ст. 1270 ЦК України звернулась до Жмеринської районної державної нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Окрім позивачки інших спадкоємців на обов'язкову часту у спадщині, пережилого чоловіка, а також особи, з якою спадкодавця проживала однією сім'єю, але не перебувала у шлюбі, немає. Після смерті [PERSON] залишились заповіти від 12.01.2000 р., за яким спадкодавець заповіла все своє майно позивачці [PERSON] та заповіт від 03.02.2006 р., яким спадкодавець заповіла позивачці земельну ділянку площею 2,3746 га на території Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. На підставі останнього заповіту позивачка 21.04.2015 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначену земельну ділянку, яке зареєструвала у відповідному реєстрі. Згідно висновку звіту про технічний стан житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] встановлено, що технічний стан конструкцій класифікується як задовільний. (а.с. 24-42) Згідно копії технічного паспорту, виготовленого 18.08.2016 р. КП «ВООБТІ», на спірне домоволодіння (а.с. 13-18), довідки КП «ВООБТІ» №177 від 23.08.2016 р. (а.с. 19), реєстрація прав власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] не проводилася. Станом на 18.08.2016 р. на земельній ділянці площею 4396 кв.м розташовано: глинобитний житловий будинок «А» 1960 року побудови, загальною площею 55,3 кв.м, в тому числі житловою 28,5 кв.м; цегляна веранда «а» з ганком 1980 року побудови; сарай «Б» з черепашника 1970 року побудови; сарай «б» з черепашника 1980 року побудови; погріб з шиєю «В» з черепашника 1980 року побудови; металеві ворота з хвірткою №1; дерев'яна огорожа №2. Станом на 18.08.2016 р. самочинно збудованих будівель та переобладнаних приміщень не виявлено. 21.04.2015 р. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - земельну ділянку площею 754 площею 2,3746 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: Вінницька область Жмеринський район Станіславчицька сільська рада (а.с. 11). Право власності на дану земельну ділянку [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36536854 від 21.04.2015 р. (а.с. 12) Із витягу з рішення № 118 виконкому Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 27.12.2013 року змінено поштову адресу в [ADDRESS], де власником є [PERSON] (а.с. 56) Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті; згідно п.11 ч. 1 ст. 346 ЦК України - право власності припиняється в разі смерті власника; згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини; згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті; відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; у ст. 1273 ЦК України закріплене безумовне та беззастережне право спадкоємця на відмову від прийняття спадщини за заповітом чи за законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1268, ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Представник відповідача по справі позов визнав, не заперечував проти його задоволення і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. У 1960 році (на час завершення будівництва) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно з абзацом 2 пункту 6 цієї Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Таким чином судом встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO] р., відповідно до запису у погосподарській книзі, де вона вказана з 1974 року як голова двору, належав будинок [ADDRESS], який був успадкований позивачкою [PERSON] шляхом подачі письмової заяви до Жмеринської районної державної нотаріальної контори. Спадковий будинок відповідає вимогам можливості експлуатації за призначенням. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказаний будинок спадкоємцеві за заповітом - позивачці у справі, наявності спору щодо спадкового майна не встановлено. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Таким чином, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачкою, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст.ст. 25, п.11 ч.1 346, 1216, 1217, 1218, ч.1 ст. 1222, 1223, 1233, ч.1 ст. 1241, ч.1 ст. 1269 ЦК України,

Outcome: approved