Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] в її користь борг за договором позики у розмірі 1890 доларів США боргу та судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп. В обґрунтування вимог зазначає, що 28 березня 2018 року вона позичила [PERSON] 2000 доларів США строком на три місяці, тобто до 28 червня 2018 року. Остання зобов`язувалася їй до вказаної дати повернути позичені кошти, про що власноручно написала розписку. Через деякий час відповідачка частину боргу в сумі 110 доларів США повернула і написала при цьому другу розписку, у зв`язку з чим залишок заборгованості склав 1890 грн. Станом на сьогоднішній день вказані кошти відповідачка їй не повернула, добровільно зобов`язання не бажає виконати, уникає телефонних розмов, зустрічей. Згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 16 листопада 2020 року 1 долар США становить 28,1158 грн., а тому розмір боргових зобов`язань складає 53138 грн. 86 коп. Позивачка [PERSON] подала заяву, із змісту якої вбачається, що вона просить справу розглянути у її відсутності та не заперечує проти постановлення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідачки. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачка вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причину неявки у судове засідання [PERSON] не повідомила і відзив не подала. За таких обставин та беручи до уваги те, що позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, ухвалою суду від 20 січня 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими Главою 11 Цивільного процесуального кодексу України. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 28 березня 2018 року [PERSON] склала розписку, за якою зобов`язалася повернути [PERSON] отримані в позику 2000 доларів США по спливу трьох місяців, тобто фактично до 28 червня 2018 року. Таким чином, розписка від 28 березня 2018 року підтверджує факт укладення між сторонами договору позики та отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів в розмірі 2000 доларів США із зобов`язанням повернути їх. Свої зобов`язання по поверненню позики відповідачка [PERSON] у визначений у розписці строк у повному обсязі не виконала і склала ще одну розписку на неповернуту суму боргу у розмірі 1890 доларів США, про що свідчить наявність зазначених боргових документів у позивачки - оригіналів розписок відповідачки на суму позики 2000 доларів США та на 1890 доларів США. [PERSON] не надано суду розписки (розписок) позивачки про одержання останньою виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18) суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити повністю. Оскільки позов задоволено у повному об`ємі, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] належить стягнути понесені останньою та документально підтвердженні судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved