Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2005 у цивільній справі № 2-1097/2005 позивачеві належить Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Інша частина належить сторонній особі - [PERSON] . Позивач зареєстрована у вказаному будинку та фактично у ньому проживає. Крім позивача, у будинку значиться зареєстрованим, але фактично з 2016 року не проживає її син - [PERSON] . Останній в 2016 році зібрав всі належні йому речі та добровільно виїхав з будинку з наміром проживати окремо. Спірним житлом син не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинить. Оскільки рівень доходів позивача не дозволяє їй утримувати будинок з урахуванням реєстрації відповідача, який тривалий час в будинку не проживає, вона звернулася до суду з відповідним позовом. Посилаючись на вимоги ст.ст. 317, 405 ЦК України позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач та її представник - адвокат Зубенко О.А., повідомлені у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились. Представником позивача суду надано заяву про підтримку позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житлом та розгляд справи у відсутності вказаних осіб. Відповідач, про дату, час і місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, не заперечував проти визнання його таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . У заяві зазначив адресу свого фактичного місця проживання: [ADDRESS] . Третя особа - [PERSON] , повідомлений про дату, час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Згідно з копією рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2005 позивач є власником Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказане право власності зареєстроване у встановленому законом порядку 28.04.2006 (а.с.5-7). Також під час розгляду справи встановлено, що позивач зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, хоча і є зареєстрованим у спірному житлі, але з 2016 року у будинку не проживає. На теперішній час відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведене, під час розгляду справи встановлено та підтверджується наданими сторонами доказами, що на теперішній час відповідач змінив місце свого фактичного проживання, забезпечений житлом, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Також встановлено, що до спірного житла [PERSON] втратив інтерес, протягом тривалого часу у спірному будинку не проживає, не заявляє про свої права на нього. Наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує права позивача - як власника майна, яка вимушена сплачувати за утримання житла у більшому розмірі, фактично з урахуванням особи, яка не проживає у будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 420,40 грн., сплачений нею під час звернення з позовом до суду, інші 50 % судового збору в розмірі 420,40 грн. повертаються позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved