Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 12 квітня 2005 року. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06.12.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Однак спільне проживання не було припинено і 12 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] знову було укладено шлюб. 28.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано. У шлюбі сторонами було набуто автомобіль марки «BMW Х5», 2005 року випуску, тип кузова - універсал-В, чорного кольору, номер кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER], який був зареєстрований за відповідачем. Спірним автомобілем відповідач розпорядився на власний розсуд всупереч інтересам сім'ї, здійснивши його продаж без згоди дружини, а саме: 15.01.2015 року даний автомобіль був відчужений [PERSON] шляхом укладення договору купівлі - продажу у формі довідки-рахунку на користь [PERSON] Згідно довідки ТОВ «Подільський експертний центр», вих. № 2/А від 28.03.2017 року середня вартість автомобіля «BMW Х5», 2005 року випуску, тип кузова - універсал-в становить 503 873,00 грн. Оскільки відповідач без згоди [PERSON] здійснив відчуження автомобіля, який було придбано під час шлюбу, ні під час шлюбу, ні після його розірвання грошової компенсація позивач не отримала, тому змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просила стягнути із відповідача на її користь грошові кошти в сумі 251 936,50 грн. в порядку розподілу спільного майна подружжя шляхом сплати грошової компенсації вартості ? частки спільного автомобіля, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 31.10.2017 року по справі було призначено автотоварознавчу експертизу. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених у позові. В подальшому представник позивача [PERSON] надала заяву про зменшення позовних вимог, у якій просила стягнути із відповідача грошову компенсацію у розмірі 230 890 грн., згідно висновку експертизи, яка проводилася по справі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Надав письмові заперечення, в яких зазначає, що спірний автомобіль фактично було продано за 147 000,00 грн., а тому позивач має право вимагати компенсацію ? частки вартості автомобіля в розмірі 73 500,00 грн. Суд, вислухавши учасників справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.10.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 13.01.2015 року (а. с. 11). Згідно свідоцтва про зміну імені від 13.01.2016 року, серії [NUMBER] позивач [PERSON] змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 12). За час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль марки «BMW Х5», 2005 року випуску, тип кузова - універсал-В, чорного кольору, номер кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER], який був зареєстрований за відповідачем [PERSON], даний факт був визнаний відповідачем. Судом встановлено, що автомобіль «BMW Х5», 2005 року випуску, тип кузова - універсал-В, чорного кольору, номер кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER] відповідач відчужив без згоди позивача, перебуваючи у шлюбі, а саме: 15.01.2015 року даний автомобіль був відчужений [PERSON] шляхом укладення договору купівлі - продажу у формі довідки-рахунку на користь [PERSON] (а. с. 79). Даний факт відповідач підтвердив у своїх запереченнях, а отже доказуванню дані обставини не підлягають, згідно ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказування, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Так, відповідно, ч. 1,3 ст. 65 СК передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідач [PERSON] відчужив автомобіль «BMW Х5», 2005 року випуску, тип кузова - універсал-В, чорного кольору, номер кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER] [PERSON] за суму 147,0000 грн., що підтверджується довідкою-рахунком серія ВІА № 790669 від 15.01.2015 року (а.с. 19). При цьому доказів надання письмової згоди позивача на відчуження автомобіля відповідачем не надано, навпаки даний факт представник відповідача визнав у судовому засіданні. За таких обставин, враховуючи відсутність згоди позивача на відчуження автомобіля, недоведеність відповідачем продажу вказаного майна в інтересах сім'ї чи на її потреби, позивач має право врахувати вартість вказаного автомобіля при поділі майна подружжя (абз.2 п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Ухвалою суду від 31.10.2017 року по справі була призначена судова автотоварознавча експертиза. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 19.12.2017 року № 6373/17-21, оскільки експерту не був наданий на огляд автомобіль «BMW Х5», д/н [NUMBER], тому вартість ідентичного автомобіля «BMW Х5», 2005 року виготовлення з нормативним пробігом, об'ємом двигуна 2993 см. куб., тип палива - дизель та без пошкоджень, на ринках України становить 461 780,00 грн. (а. с. 110-117) Враховуючи дані обставини, при розподілі майна подружжя, судом взято до уваги вартість спірного автомобіля, визначену згідно висновку експерта від 19.12.2017 року № 6373/17-21в сумі 461 780,00 грн. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України інші витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2519 грн. 37 коп. та 1980,80 грн. понесених позивачем при оплаті експертизи.

Outcome: approved