Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права на користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала в шлюбі із сином відповідачів [PERSON] Від даного шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. В 2007 році вона разом з чоловіком та дочкою за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї вселилася у квартиру [ADDRESS], однак, не були зареєстровані в даному помешканні. З часу вселення вона проживає та користується, як член сім'ї, житловим приміщенням , бере участь у витратах, пов'язаних з оплатою комунальних послуг. Разом із чоловіком за власні кошти здійснювали капітальний ремонт у квартирі, із відповідачами вели спільне господарство, спільно купували побутову техніку. Їх дочка відвідувала ДНЗ № 16, а згодом стала ученицею школи № 5. 22.04.2017 року її чоловік помер. Після смерті чоловіка її матеріальне становище значно погіршилося, у зв'язку з чим вона звернулася за оформленням пенсії по втраті годувальника. Однак, без реєстрації її місця проживання таку допомогу отримати не можливо. Вона звернулася до відповідачів з проханням зареєструвати її та дочку у квартирі, в якій вони і надалі проживають. ЇЇ прохання було відхилено. На сьогоднішній день відносини між нею та відповідачами носять напружений характер, вона вважає, що вони хочуть виселити її з квартири. Вважає, що була вселена у квартиру за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, а тому просить суд визнати за нею та її неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO] право на користування квартирою [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не заперечувала щодо визнання права на користування житловим приміщенням за їх внучкою [PERSON], щодо [PERSON] просили суд в позові відмовити. Представник відповідачів позов визнав частково в частині визнання права на користування житловим приміщенням за [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Між сторонами існує житловий спір. Згідно зі ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Задовольняючи заявлений позов суд виходив з того, що позивач [PERSON] та її донька [PERSON] вселилися у квартиру [ADDRESS] у 2007 році. Таке вселення мало місце зі згоди відповідачів та в якості членів сім'ї. В даній квартирі їм була виділена окрема кімната, в якій проживали позивач [PERSON], її чоловік [PERSON] та їх донька [PERSON] Крім того, з моменту вселення і по даний час сторони харчуються спільно, тобто, ведуть спільне господарство. Посилання відповідачів на те, що [PERSON] є для них чужою людиною не тягне за собою втрату права на користування житловим приміщенням після смерті їх сина [PERSON] Слід зазначити, що в судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] не заперечували того факту, що і по даний час вони проживають разом і спільно харчуються. Так, неповнолітня дочка позивача відвідувала ДНЗ № 16, навчається в школі № 5 в м. Луцьку, які розташовані неподалік будинку, в якому вони проживають. Позивач продовжує проживати в квартирі [ADDRESS] і після смерті свого чоловіка, а тому має такі ж права і обов'язки, як і наймач та члени його сім'ї.

Outcome: approved