Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Ківерцівської міської ради та орган опіки та піклування Олицької селищної ради, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.02.2008 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого у них [INFO] народилась донька [PERSON] . 02.12.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області. Після розірвання шлюбу за домовленістю між батьками неповнолітня [PERSON] залишилась проживати з батьком, тіткою та дідусем і бабусею. [INFO] [PERSON] загинув у ДТП. Після смерті батька єдиною близькою особою для неповнолітньої [PERSON] є сестра батька - [PERSON] , позивач по справі. Водночас мама неповнолітньої дитини - [PERSON] [PERSON] , відповідач по справі, понад два роки не бере участі в утриманні та вихованні доньки, не підтримує материнських стосунків. Вказує, що неповнолітня [PERSON] , якій уже виповнилось 12 років, бажає, щоб її біологічну маму позбавили батьківських прав та залишили її проживати у сім`ї тітки - [PERSON] . Відповідач покинула сім`ю заради іншого чоловіка, вела і веде аморальний спосіб життя, зловживала алкоголем, дитина ніколи їй не була потрібна, так як вона ніколи не брала участі у вихованні та утриманні доньки. Відповідач від співмешканця народила другу дитину, в їхній сім`ї мали місце постійні конфлікти, зловживання алкоголем, систематичне насильство, що з часом призвело до вчинення співмешканцем відповідача самогубства. Вважає, що відповідача не цікавить дитина, а лише грошові кошти, які підлягають виплаті у зв`язку зі смертю батька неповнолітньої дитини, так як він загинув на виробництві, тому його рідним належать значні страхові виплати. За рішенням служби у справах дітей Ківерцівської РДА неповнолітню дитину було влаштовано в сім`ю позивача, також було надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Певний період час неповнолітня [PERSON] проживала з матір`ю [PERSON] , однак остання поїхала на заробітки за кордон, залишила доньку зі своїми батьками, в сім`ї яких також постійно відбувались сварки, п`янки, насилля, тому дитина просилася жити з батьком та його сім`єю, куди її і забрали проживати. Відповідач після народження другої дитини від іншого чоловіка, постійно переїжджала, тому не мала стабільного місця проживання. Водночас позивач змушена була залишити роботу у Чехії для того, щоб повернутися проживати до батьків, де здійснювати догляд та материнську турботу щодо племінниці, її повне утримання та виховання. На неодноразові прохання відповідача про переїзд [PERSON] до неї, донька постійно відмовляється. Тому просить суд позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, так як після розірвання шлюбу з [PERSON] вони дійшли спільної згоди про проживання доньки [PERSON] з батьком та його сім`єю. Хоча донька і проживала разом з батьком, однак вони активно спілкувались, на канікулах приїжджала до неї відпочивати, відповідач брала активну участь в матеріальному забезпеченні доньки. Вже на похороні батька, вона запропонувала доньці переїздити до неї на постійне місце проживання, однак на прохання сім`ї батька [PERSON] , які просили залишити [PERSON] на декілька днів, на що вона погодилась, так як розуміла важкий емоційний стан як доньки, так і рідних загиблого. Однак вже наступного дня - 15.12.2020 до неї зателефонувала позивач та повідомила, що доньку їй не віддадуть і вона буде продовжувати проживати з ними. Після чого вона звернулась за правовою допомогою та вже 22.12.2020 відповідач подала до суду з позовом про відібрання доньки у позивача. Так як за час шлюбу з [PERSON] у відповідача склались неприязні відносини з його сім`єю, тому останні, в тому числі і позивач, активно перешкоджають зустрічам, спілкуванню неповнолітньої [PERSON] з матір`ю. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин та залишення доньки проживати з батьком, вона ніколи не ухилялась від матеріального забезпечення доньки. Позивачем [PERSON] було подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач [PERSON] навпаки після смерті батька дитини на обряді поховання просила позивача залишити її доньку [PERSON] проживати разом з ними, оскільки вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, не зможе утримувати доньку, дати їй належну освіту тощо. Нею надано лише вибіркову переписку з месенжера Вайбер, яка значно активізувалась після смерті [PERSON] . Відповідач після смерті батьки доньки активно почала збирати документи для оформлення допомоги по втраті годувальника, що свідчить про її корисливі мотиви. Крім того, ввела суд в оману, вказуючи, що вона не притягувалась до адміністративної чи кримінальної відповідальності, оскільки постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.03.2018 її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Представником третьої особи Поліщук О.Л. підтримала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, просять позов задоволити. Заслухавши пояснення сторін у справі, проаналізувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.06.2008 (а.с. 8) вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між батьками було розірвано рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.12.2019 (а.с. 9). [INFO] помер [PERSON] як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.12.2020 (ас. 10). До смерті батька [PERSON] неповнолітня [PERSON] проживала разом з ним, знаходилась на його утриманні, з моменту його смерті проживає з дідусем [PERSON] , бабусею [PERSON] , тіткою [PERSON] та її чоловіком - [PERSON] за адресою [ADDRESS] та перебуває на їх утриманні (а.с. 18-20). Неповнолітня [PERSON] навчається у сьомому класі Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня с. Озеро Ківерцівського району Волинської області (а.с. 21). За заявою тітки [PERSON] (а.с. 23) наказом № 87 від 17.12.2020 «Про тимчасове влаштування дитини» начальника служби у справах дітей Ківерцівської РДА неповнолітню [PERSON] влаштовано в сім`ю тітки, позивача по справі (а.с. 24). Відповідно до висновку Ківерцівської районної державної адміністрації № 40/02-18 від 30.12.2020 «Про позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 26-27) та висновку органу опіки та піклування Ківерцівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Ківерцівської міської ради № 75 від 06.05.2021 (а.с. 231-234) позбавлення батьківських прав останньої відносно неповнолітньої доньки є доцільним та відповідає інтересам дитини. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 18 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20) (далі - Постанова) передбачено, що відповідно до статті 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Судом було встановлено, що після розірвання шлюбу між батьками неповнолітньої дитини [PERSON] було досягнуто домовленості про проживання доньки з батьком, при цьому дитина спілкувалась з матір`ю, приїздила до неї на канікули, вихідні, святкові дні. Після смерті батька [PERSON] відповідач пропонувала доньці проживати разом з нею, про що свідчить переписка у месенджері «Вайбер» між відповідачем та донькою (а.с. 59-162), отже посилання позивача про відсутність спілкування матері із донькою не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, було спростовано як відповідачем, так висновком органу опіки та піклування Ківерцівської РДА, в якому хоча і вказано про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, однак прямо зазначено, що мама постійно спілкувалась з донькою і надалі продовжує з нею спілкуватись. На думку суду, твердження позивача про те, що відповідач після розірвання шлюбу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків в ході судового розгляду не було підтверджено належними та допустимими доказами. Так, за взаємною згодою відповідача та покійного батька [PERSON] неповнолітня [PERSON] після розірвання шлюбу між батьками залишилась проживати з батьком у сім`ї його батьків. Відповідачка в цей час перебувала на заробітках за кордоном, після чого повернувшись в Україну була вже вагітна та народила дитину, проживаючи в сім`ї своїх батьків. Однак увесь цей час вона підтримувала зв`язок з донькою, що стверджує відповідач та не заперечувала позивач в судовому засіданні та підтверджують свідки ( [PERSON] проживала деякий час з матір`ю на канікулах, відповідач та покійний [PERSON] купували разом одяг дочці в м. Луцьку та ін.). Після загибелі батька [PERSON] відповідачка поставила питання про зміну місця проживання дитини, вимагала, щоб остання перейшла проживати до неї, тому подала позов до суду по відібрання дитини. З пояснень неповнолітньої [PERSON] , даних нею в судовому засіданні, вона не бажає, щоб її матір [PERSON] позбавили батьківських прав щодо неї. З матір`ю вона спілкувалась і спілкується. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки вважає його помилковим. Відповідачка не втратила інтерес до своєї доньки, однак, на думку суду, з певних життєвих обставин (розлучення, перебування на заробітках за кордоном, вагітність та народження дитини) не змогла забезпечити належну увагу доньці. Однак відповідач не заперечувала, щоб неповнолітня донька проживала разом з батьком і останній ніс основний тягар по її утриманню та вихованню. А вимога відповідача про зміну місця проживання неповнолітньої після смерті батька з подальшим зверненням до суду з відповідним позовом підтверджує факт не втрати відповідачки інтересу до своєї доньки і вказує на її бажання продовжувати здійснювати свої батьківські обов`язки щодо неповнолітньої доньки. Вищевказані обставини підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до роз`яснень Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові № 3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї доньки [PERSON] , [INFO] , враховуючи, що позбавлення батьківських прав є виключним крайнім заходом, а тому відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі ст.ст. 150, 155, 164 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 «Конвенції про права дитини»,

Outcome: dismissed