Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 30 грудня 2011 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 862. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 30 грудня 2011 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу спільних дітей не мають. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що шлюб між нею та відповідачем був зареєстрований під час перебування останнього в місцях позбавлення волі. Відповідач неодноразово судимий по кримінальним справам. Після звільнення з місць позбавлення волі сторони проживали однією сім'єю менш ніж два місяці. Під час подружнього життя у них часто виникали сварки у зв'язку з різними поглядами на шлюб та сім'ю. Також позивачка вказує, що з січня місяця 2014 року сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинені. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнового спору між ними також немає. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 30 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 862, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Спільних дітей від шлюбу у сторін немає. Шлюб між сторонами був зареєстрований під час перебування [PERSON] в місцях позбавлення волі. Після звільнення відповідача з місць позбавлення волі сторони проживали однією сім'єю менш ніж два місяці. Під час подружнього життя у них часто виникали сварки у зв'язку з різними поглядами на шлюб та сім'ю. Також судом встановлено, що з січня місяця 2014 року [PERSON] та [PERSON] не проживають разом, не ведуть спільного господарства, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинені. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнового спору між сторонами немає. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Outcome: approved