Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та з врахуванням уточнених під час розгляду справи позовних вимог просила поділити спільно нажите нею і відповідачем як подружжям майно наступним чином: визнати за нею право власності на 2/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS], на земельну ділянку [NUMBER], Алея 1, площею 0,0410 га, кадастровий номер якої 01 109 000 00:01:068:0131, розташовану в міському Садовому Товаристві «Відпочинок» в м.Євпаторія АР Крим, ринковою вартістю 49 200 грн. і на садовий будинок [ADDRESS] ринковою вартістю 25 800 грн., а за відповідачем визнати право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], на автомобіль «Ford Mondeo», 2008р. випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], сірого кольору, держномер [NUMBER] вартістю 174 000 грн., на автомобіль «Daihatsu Sirion», 2007р. випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], чорного кольору, держномер [NUMBER], обґрунтовуючи позов тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 21.06.1992р. і рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 28.01.2014р. шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: повнолітню дочку [PERSON], [INFO] і малолітню дочку [PERSON], [INFO], на утримання якої [PERSON] зобов*язаний сплачувати аліменти згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва від 28.11.2013р. Вказане майно придбане ними під час шлюбу, у зв*язку із чим є їх спільною сумісною власністю, але при його поділі просила відступити від рівності часток подружжя у спільному майні з тих підстав, що з вини відповідача та у зв*язку зі способом його життя в сім*ї виникали різного роду непорозуміння і сварки, він спричиняв їй і старшій дочці тілесні ушкодження, на сімейні скандали викликались працівники міліції, відповідач не дбав про сім*ю, матеріально не забезпечував, не займався утриманням спільного майна, не піклувався про нього збереження, а також вважала, що відступлення від загального правила рівності часток подружжя у спільному майні відповідатиме інтересам їх спільних з відповідачем дітей, які періодично хворіють у зв*язку із чим потребують додаткових матеріальних витрат і уваги. Просила задовольнити уточнений позов на підставі ст.ст. 3, 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 317, 319, 368 ЦК України. Відповідач [PERSON] звернувся до [PERSON] із зустрічними позовними вимогами та просив поділити спільно нажите ними як подружжям майна іншим шляхом, а саме: визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], на ? частину земельної ділянки [NUMBER], Алея 1, площею 0,0410 га, кадастровий номер якої 01 109 000 00:01:068:0131, розташовану в міському Садовому Товаристві «Відпочинок» в м.Євпаторія АР Крим, на ? частину садового будинку [ADDRESS] і визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], на ? частину земельної ділянки [NUMBER], Алея 1, площею 0,0410 га, кадастровий номер якої 01 109 000 00:01:068:0131, розташовану в міському Садовому Товаристві «Відпочинок» в м.Євпаторія АР Крим, на ? частину садового будинку [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] 37 000 грн. в рахунок компенсації ? частини вартості автомобіля «Ford Mondeo», 2008р. випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], сірого кольору, держномер [NUMBER]; визнати спільним боргом [PERSON] і [PERSON] зобов*язання, які виникли за кредитним договором №004-2915/765-0333 від 23.10.2007р., укладеним між [PERSON] і ПАТ «Універсал Банк» у розмірі 16 335,18 швейцарських франків (за курсом НБУ станом на день постановлення рішення суду); поділити між [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах спільний борг у розмірі 16 335,18 швейцарських франків (за офіційним курсом НБУ), який виник з кредитного договору №004-2915/765-0333 від 23.10.2007р., укладеного між [PERSON] і ПАТ «Універсал Банк»; зобов*язати [PERSON] сплатити борг ПАТ «Універсал Банк» в розмірі 8 167,59 швейцарських франків (за офіційним курсом НБУ) в порядку та на умовах, визначених кредитним договором №004-2915/765-0333 від 23.10.2007р.; зобов*язати [PERSON] сплатити борг ПАТ «Універсал Банк» в розмірі 8 167,59 швейцарських франків (за офіційним курсом НБУ) в порядку та на умовах, визначених кредитним договором №004-2915/765-0333 від 23.10.2007р.; зобов*язати ПАТ «Універсал Банк» внести зміни до кредитного договору №004-2915/765-0333 від 23.10.2007р., укладеного між [PERSON] і ПАТ «Універсал Банк», пов*язані із поділом заборгованості за вказаним договором між [PERSON] і [PERSON] в рівних частках; визнати спільним боргом [PERSON] і [PERSON] зобов*язання, які виникли за кредитним договором №R011.0020956 від 14.12.2012р., укладеним між [PERSON] і ПАТ «Банк «Траст» у розмірі 86 087,82 грн.; поділити між [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах спільний борг у розмірі 86 087,82 грн., який виник з кредитного договору №R011.0020956 від 14.12.2012р., укладеного між [PERSON] і ПАТ «Банк «Траст»; зобов*язати [PERSON] сплатити борг ПАТ «Банк «Траст» в розмірі 43 043,91 грн. в порядку та на умовах, визначених кредитним договором №R011.0020956 від 14.12.2012р.; зобов*язати [PERSON] сплатити борг ПАТ «Банк «Траст» в розмірі 43 043,91 грн. в порядку та на умовах, визначених кредитним договором №R011.0020956 від 14.12.2012р.; зобов*язати ПАТ «Банк «Траст» внести зміни до кредитного договору №R011.0020956 від 14.12.2012р., укладеного між [PERSON] і ПАТ «Банк «Траст», пов*язані з поділом заборгованості за вказаним договором між [PERSON] і [PERSON] в рівних частках; визнати спільним боргом [PERSON] і [PERSON] зобов*язання, які виникли за договором №004-28516-111212 від 11.12.2012р., укладеним з ПАТ «Дельта Банк» на підставі наданої [PERSON] та акцептованої ПАТ «Дельта Банк» заяви (оферти), в розмірі 59 773 грн.; поділити між [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах борг у розмірі 59 773 грн., який виник з договору №004-28516-111212 від 11.12.2012р., укладеним з ПАТ «Дельта Банк» на підставі наданої [PERSON] та акцептованої ПАТ «Дельта Банк» заяви (оферти); зобов*язати [PERSON] сплатити борг ПАТ «Дельта Банк» в розмірі 29 886,50 грн. в порядку на умовах, визначених договором №004-28516-111212 від 11.12.2012р., укладеним з ПАТ «Дельта Банк» на підставі наданої [PERSON] та акцептованої ПАТ «Дельта Банк» заяви (оферти); зобов*язати ПАТ «Дельта Банк» внести зміни до договору №004-28516-111212 від 11.12.2012р., укладеного з ПАТ «Дельта Банк» на підставі наданої [PERSON] та акцептованої ПАТ «Дельта Банк» заяви (оферти); зобов*язати ПАТ «Дельта Банк» вести зміни до договору №004-28516-111212 від 11.12.2012р., укладеного з ПАТ «Дельта Банк» на підставі наданої [PERSON] та акцептованої ПАТ «Дельта Банк» заяви (оферти), пов*язані з поділом заборгованості за вказаним договором між [PERSON] і [PERSON] в рівних частках, обґрунтовуючи зустрічний позов тим, що не вбачає підстав для відступлення від рівності часток сторін як подружжя в спільному майні, у зв*язку із чим просить здійснити поділ кожного з об*єктів спірного майна в рівних частках, а також вважає, що його боргові зобов*язання за кредитними договорами з установами банків є його і позивачки спільним боргом подружжя, оскільки кредитні грошові кошти використані в інтересах сім*ї і такий поділ спільного майна і боргових зобов*язань вважав доцільним і таким, що відповідає вимогам закону та інтересам обох сторін. Просив задовольнити зустрічний позов на підставі ст.ст. 60, 61, 65, 70, 71 СК України, ст.ст. 15, 16, 368, 372, 520, 525, 629, 652 ЦК України. В судовому засіданні позивачка уточнені основні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти зустрічного позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також пояснила про те, що саме вона є членом СТ «Відпочинок» в м.Євпаторія АР Крим, доглядає і користується земельною ділянкою і садовим будинком, натомість як відповідач ніяким чином цим нерухомим майном не цікавиться, у зв*язку із чим вважає, що саме вона повинна бути власником цього нерухомого майна. Крім цього, їй не було відомо про укладення чоловіком кредитних договорів із банківськими установами і їй не відомо на які споживчі потреби ним витрачені кредитні кошти. Представник позивачки її пояснення підтримав, а також зазначив про те, що діючим законодавством не передбачено примусову зміну боржника у зобов*язанні без згоди на це кредитора, а також вказав, що у відповідача відсутні докази про використання кредитних коштів в інтересах сім*ї. Представник відповідача зустрічний позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в зустрічному позові та частково визнав основний позов, зокрема, в частині визначення правового статусу спірного майна як спільної сумісної власності сторін як подружжя. Треті особи за зустрічним позовом: ПАТ «Банк «Траст», ПАТ «Універсал Банк», ПАТ «Дельта Банк» явку своїх представників до суду не забезпечили, направили письмові заперечення проти зустрічного позову, де просили в його задоволенні в частині позовних вимог, які стосуються боргових зобов*язань [PERSON] з банківськими установами, відмовити як такими, що не ґрунтовані на матеріальному законі (а.с. 81-82, 85-88) та просили розглядати справу у відсутності представників. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представників третіх осіб за зустрічним позовом на підставі матеріалів, що є в справі. Заслухавши пояснення позивачки і її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає основний і зустрічний позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до частини 1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в шлюбі з 21.06.1992р. (а.с. 9 - копія свідоцтва про укладення шлюбу) і рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 28.01.2014р. шлюб між ними було розірвано (а.с. 103 - копія рішення суду). Від даного шлюбу вони мають двох дітей: повнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 94 - копія свідоцтва про народження) і малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 95 - копія свідоцтва про народження), на утримання якої [PERSON] зобов*язаний сплачувати аліменти згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва від 28.11.2013р. (а.с. 104-106 - копія рішення суду). Задовольняючи основний і зустрічний позов частково, суд виходив з наступного. Верховний Суд України в пункті 23 постанови №11 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. з наступними змінами і доповненнями, вказує про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясувати джерело і час його придбання. А в пункті 24 цієї ж Постанови зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи… Як вбачається із рішення Святошинського районного суду м.Києва від 28.01.2014р. про розлучення сторін, в даному рішенні не встановлено часу припинення ведення сторонами спільного господарства. Позивачка і її представник в судовому засіданні вказували про те, що часом припинення подружжям [PERSON] ведення спільного господарства є січень 2011р., а представник відповідача в судовому засіданні зазначав, що сторони припинили ведення спільного господарства приблизно наприкінці 2013р. - початку 2014р., коли судом було прийнято рішення про їх розлучення. Але, жодна зі сторін не надала суду належних і допустимих доказів в підтвердження своїх правових позицій, у зв*язку із чим суд вважає за необхідне вважати часом припинення подружжям [PERSON] ведення спільного господарства час їх розлучення в судовому порядку, а саме: січень 2014р. Вирішуючи питання щодо з*ясування загального обсягу спільного майна сторін станом на час припинення ними ведення спільного господарства, а саме: на січень 2014р., згідно матеріалів справи і наданих обома сторонами та витребуваних судом письмових доказів, наявним було наступне спірне майно, а саме: 1) квартира [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 15.05.2000р. (а.с. 10-11 - копія свідоцтва); 2) земельна ділянка [NUMBER], Алея 1, площею 0,0410 га, кадастровий номер якої 01 109 000 00:01:068:0131, розташована в міському Садовому Товаристві «Відпочинок» в м.Євпаторія АР Крим, що належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.03.2009р. (а.с. 16-17 - копія договору) і державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 18-19 - копія державного акту); 3) садовий будинок [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу садового будинку (а.с. 20-21 - копія договору, а.с. 22 - копія витягу з реєстру права власності на нерухоме майно); 4) автомобіль «Ford Mondeo», 2008р. випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], сірого кольору, держномер [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ (а.с. 135-136 - копія свідоцтва) та станом на 13.02.2014р. є зареєстрованим в органах ДАІ за [PERSON] (а.с. 137-138 - відповідь УДАІ); 5) автомобіль «Daihatsu Sirion», 2007р. випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], чорного кольору, держномер [NUMBER], який згідно відповіді УДАІ на запит суду з 02.12.2013р. і станом на 13.02.2014р. зареєстрований за [PERSON] (а.с. 137, 139 - дані з реєстраційної картки ДАІ). Згідно частини 1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до частини 2 цієї ж норми права, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, вказане вище нерухоме і рухове майно є об*єктами спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] як подружжя, оскільки придбані під час шлюбу за кошти сімейного бюджету і фактично існують на час розгляду справи та на час припинення сторонами в січні 2014р. ведення спільного господарства. Відповідно до частини 1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Визначення поняття майна дано в ст.190 ЦК України, де вказано, що майном як особливим об*єктом цивільних правовідносин вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов*язки. З правового аналізу вказаних норм випливає висновок про те, що рівність часток подружжя в спільному майні є загальним правилом і виражається у праві кожного із подружжя на рівну часту в кожному з об*єктів спільного майна. Якщо ж йде мова про виділ у власність одного з подружжя одних об*єктів зі спільної сумісної власності, а іншому з подружжя - інших об*єків, то в такому випадку йдеться про відступлення від загального принципу рівності часток подружжя у спільному майні. Відповідно до частини 2 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім*ї, приховав знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім*ї. Тобто, відступлення від рівності часток подружжя у спільному майні є правом, а не обов*язком суду і лише при встановленні визначених частиною 2 ст.70 СК України підстав для цього. У відповідності до частини 3 цієї ж норми права, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, що вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тобто, збільшення частки одного з подружжя у спільному майні при його поділі, також, є правом суду і при наявності сукупності певних обставин, як то: проживання з одним з подружжя неповнолітніх або непрацездатних повнолітніх дітей за умови, якщо розмір аліментів є недостатнім. Але, в спірному випадку не встановлено обставин, які відповідно до частин 2, 3 ст.70 СК України можуть бути правовими підставами для відступлення від загального правила рівності часток подружжя у спільному майні або збільшення частки позивачки, оскільки судом не встановлено щоб хтось із сторін не дбав про матеріальне забезпечення сім*ї, приховував, знищував або пошкоджував спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім*ї і сторони мають одну повнолітню дитину та одну неповнолітню дитину, на утримання якої з відповідача за судовим рішенням стягнуті аліменти і про їх недостатність суду не доведено, а тому суд при поділі спільного майна сторін вважає за необхідне виходити із загального правила рівності їх часток у спільному майні. Способи та порядок поділу неподільного майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені в ст.71 СК України, частина 2 якої вказує про те, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В даному випадку, автомобілі відповідно до частини 2 ст.183 ЦК України мають ознаки неподільних речей, оскільки їх поділ без втрати їх цільового призначення є неможливим. При цьому в частині 4 цієї ж правової норми зазначено про те, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Аналіз даної норми матеріального права дає можливість зробити висновок про те, що законодавець чітко конкретизує майно при поділі якого як об*єкту спільної сумісної власності подружжя, присудження одному з них грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності, без його згоди, не допускається, а саме: житловий будинок, квартира, земельна ділянка, тобто, виключно на нерухоме майно. При цьому законодавець, не визначає можливість розширення переліку такого майна та включення до нього рухомого майна. Аналогічна правова позиція викладена і в пункті 22 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. з наступними змінами і доповненнями. Згідно частини 5 цієї ж норми права, присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В пункті 25 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України роз*яснено про те, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов*язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК), та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. З правового аналізу вказаних вище норм матеріального права і роз*яснень Пленуму Верховного Суду України випливає висновок про те, що питання про грошову компенсацію замість частки у спільному майні можна ставити перед судом лише у разі згоди на це іншого з подружжя щодо нерухомого майна і обов*язкового внесення другим з подружжя грошової суми на депозитний рахунок суду у випадках щодо нерухомого і рухомого майна. Оскільки автомобілі є рухомим майном, тому до їх поділу правила частини 4 ст.71 СК України застосуванню не підлягають. Відповідно до роз*яснення в пункті 25 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи те, що ні позивачка, ні відповідач не вчинили вказаних вище законодавчо визначених дій щодо надання згоди на грошову компенсацію замість частки у спільному нерухомому майні і попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду щодо рухомого і нерухомого майна, в спірному випадку відсутні правові підстави для відступлення від загального правила поділу спільного майна подружжя виходячи з рівності їх часток на кожен з об*єктів спільного майна, у зв*язку із чим суд вважає за необхідне поділити між сторонами квартиру [ADDRESS], земельну ділянку [NUMBER], Алея 1, площею 0,0410 га, кадастровий номер якої 01 109 000 00:01:068:0131, розташовану в міському Садовому Товаристві «Відпочинок» в м.Євпаторія АР Крим, садовий будинок [ADDRESS] в рівних частках та поділити в рівних частках між сторонами автомобіль «Ford Mondeo», 2008р. випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], сірого кольору, держномер [NUMBER] і автомобіль «Daihatsu Sirion», 2007р. випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], чорного кольору, держномер [NUMBER] без їх реального поділу, залишивши вказані автомобілі в спільній частковій власності сторін та задовольнивши основні позовні вимоги в цій частині частково. Щодо зустрічних позовних вимог про поділ боргових зобов*язань відповідача перед банківськими установами, суд приходить до наступного. Як вбачається з кредитного договору №004-2915/756-0333 (на споживчі цілі), укладеного 23.10.2007р. між [PERSON] і ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», відповідач отримав кредит в сумі 68 400 швейцарських франків строком до 10.10.2027р. зі сплатою 11,45 % річних (а.с. 65-70 - копія кредитного договору), за яким у [PERSON] станом на 20.11.2013р. існує заборгованість в загальній сумі 16 335,18 швейцарських франків (а.с. 64 - копія довідки). Відповідно до кредитного договору №R011.0020956 від 14.12.2012р., укладеного між [PERSON] і ПАТ «Банк «Траст», відповідач отримав кредит в сумі 93 000 грн. на споживчі цілі строком до 14.12.2016р. зі сплатою 16,49 % річних (а.с. 58-63 - копії заяви, графіку повернення кредиту і кредитного договору), за яким у [PERSON] станом на 21.11.2013р. існує заборгованість в сумі 83 073,47 грн. (а.с. 57 - копія довідки). З наданої відповідачем довідки ПАТ «Дельта Банк» від 27.12.2013р., [PERSON] є стороною договору №044-28516-111212, укладеного 11.12.2012р. з АТ «Дельта Банк» на підставі наданої [PERSON] та акцептованої АТ «Дельта Банк» заяви (оферти) і станом на 27.12.2013р. загальна сума заборгованості за вищевказаним договором складає 59 773 грн. (а.с. 113 - копія довідки), з якої не вбачається цільове призначення і використання кредитних коштів. Тобто, мають місце певні кредитні договірні відносини між [PERSON] і ПАТ «Банк «Траст», ПАТ «Універсал Банк» та ПАТ «Дельта Банк». Згідно частини 4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім*ї, створює обов*язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за цим договором, використане в інтересах сім*ї. З правового змісту вказаної норми матеріального права випливає, що умовами виникнення для одного з подружжя обов*язків за укладеним іншим з подружжя договором, є існування наступних обставин: 1) договір укладено в інтересах сім*ї, 2) майно, одержане за цим договором, використане в інтересах сім*ї. Верховний Суд України в справі №6-55цс13 від 19.06.2013р. склав правовий висновок, який є джерелом права, відповідно до якого договір, укладений одним із подружжя, створює обов*язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім*ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім*ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім*ї, а на інші потреби, не створює обов*язків для іншого з подружжя. А в справі №6-163цс12 від 20.02.2013р. Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що у процесі розгляду спору факт використання одержаного за договором на потреби сім*ї підлягає доказуванню заінтересованою стороною, а наявність наданої в письмовій формі згоди другого з подружжя - з*ясуванню судом. В спірному випадку, доказів про те, що [PERSON] давала письмову згоду на укладення [PERSON] кредитних договорів, суду не надано, з кредитних договорів [PERSON] з ПАТ «Банк «Траст» і ПАТ «Універсал Банк» вбачається, що грошові кошти отримані відповідачем на споживчі цілі, а на які цілі отримано кредит [PERSON] в ПАТ «Дельта Банк», письмових доказів суду не надано, тобто, не прослідковується зв*язок отриманих кредитних коштів із використанням їх в інтересах сім*ї або що вони витрачені на придбання майна саме в інтересах сім*ї чи для задоволення потреб сім*ї. Відповідач, стверджуючи, що кредитні кошти витрачені ним в інтересах сім*ї і для задоволення потреб сім*ї, крім особистих пояснень його представника в судовому засіданні, належними і допустимими доказами такі обставини справи не підтвердив. Таким чином, умови для виникнення у іншого з подружжя, в даному випадку [PERSON], будь-яких обов*язків по кредитних зобов*заннях [PERSON] перед ПАТ «Банк «Траст», ПАТ «Універсал Банк» і ПАТ «Дельта Банк», суду не доведені. Крім цього, вказані вище кредитні договори між [PERSON] і ПАТ «Банк «Траст», ПАТ «Універсал Банк» і ПАТ «Дельта Банк» є чинними, їх сторони досягли згоди по усіх істотних умовах, погодили їх, договори виконувались сторонами протягом певного часу, а у разі задоволення позовних вимог [PERSON] про поділ боргу та зобов*язання обох сторін в справі сплатити його ? частину, то це не відповідає способам цивільно-правового захисту прав та інтересів судом згідно частини 2 ст.16 ЦК України, оскільки позивач фактично просить змінити боржника у кредитному зобов*язанні, а порядок і умови заміни боржника в зобов*язанні передбачені ст.ст. 520, 521, 523 ЦК України, які в спірному випадку є відсутніми. Також, [PERSON] заявлені позовні вимоги до третіх осіб: ПАТ «Банк «Траст», ПАТ «Універсал Банк» і ПАТ «Дельта Банк», що діючим процесуальним законодавством не передбачено, як не ґрунтовані на матеріальному законі і зустрічні позовні вимоги про зобов*язання банківських установ внести зміни до кредитних договорів, оскільки це порушуватиме принцип свободи договору, закріплений в ст.ст. 6, 627 ЦК України, а також порушуватиме обов*язковість договору для його сторін, закріплену в ст.629 ЦК України, тобто, зустрічні позовні вимоги в цій частині не ґрунтовані на способах цивільно-правого захисту прав та інтересів судом, оскільки стосуються втручання в існуючі зобов*язанні відносини, що діючим законодавством у такий спосіб не передбачено і стосуються майбутнього часу, а рішенням суду не можуть бути поділені боргові кошти, які підлягають стягненню за зобов*язанням в майбутньому, оскільки нікому не відомо, яким чином будуть діяти сторони зобов*язання: чи буде боржник сплачувати кошти своєчасно або навпаки матиме прострочення платежів або взагалі припинить їх сплачувати, який розмір штрафних санкцій буде нарахований кредитором за договором та інше. Але, згідно частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А майбутнє - це фактично і є припущення. Враховуючи наведене вище, розподіл боргів відповідача перед банківськими установами між обома сторонами у справі не має під собою обґрунтування на матеріальному законі, а тому зустрічні позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також в їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що основні і зустрічні позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial