Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування та просить суд визнати за [PERSON], паспорт серія НК 068341, виданий Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 19.04.1996 року., ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрована за адресою: [INFO], в порядку спадкування за заповітом право, що належало спадкодавцю [PERSON], яка померла 17.12.1999 року, на земельну частку (пай) площею 4,14 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Полісся» [PERSON] сільської ради Корюківського району Чернігівської області відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0165494, виданого Корюківською районною державною адміністрацією 06 грудня 1996 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилась, подано письмову про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Також надано копію публікації оголошення в Корюківській районній газеті «Маяк» від 11.06.2016 року про втрату документа сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0165494, виданого Корюківською районною державною адміністрацією 06 грудня 1996 року. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради не з»явилась, подано письмову заяву, в якій просять розглянути справу за їх відсутності, проти позову не заперечують та визнають позов повністю, судові витрати по справі просять суд залишити за позивачем. [PERSON] дійсно втратила державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН №0165494 про що було подано оголошення в газету. Представник третьої особи Корюківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, в рішенні суду покладається на розсуд суду. Також повідомили, що спадкова справа до майна померлої 17 грудня 1999 року [PERSON] з 2002 року не заводилась. В звязку з неявкою до суду сторін фіксація судового процесу відповідно до ст.197 ЦПК України не здійснюється. Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін, оскільки є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 14 грудня 1999 року мати позивача [PERSON] склала заповіт про те, що на випадок її смерті все майно, де б воно не знаходилося і де б воно не заключалося, взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона по закону матиме право, заповідає своїй дочці [PERSON]. Даний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Корюківського району Чернігівської області та зареєстровано в реєстрі за №21. 17 грудня 1999 року у віці 84 роки мати позивача [PERSON] померла. За життя мати позивача була членом сільськогосподарського підприємства «Полісся» [PERSON] сільської ради Корюківського району Чернігівської області та була включена в списки на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Як результат їй був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0165494 на земельну частку розміром 4,14 умовних кадастрових гектари, 06 грудня 1996 року зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №194. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилася спадщина. Також слід зауважити, що спадщина відкрилася в період чинності ЦК УРСР, тому застосуванню підлягають норми саме ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. На той час за отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач не зверталась так як, відповідно до норм ЦК УРСР, фактично прийняла спадщину, бо вступила у володіння і управління спадковим майном. У випадку коли особа прийняла спадщину шляхом фактичних дій, але не оформила права на спадщину, необхідність у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини відсутня. Тому будучи фактичним власником спадкового майна, позивач вирішила отримати правовстановлюючі документи вже на земельні ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай), але повідомили, що наявність свідоцтва про право на спадщину за заповітом є обовязковою вимогою. Для вирішення даного питання позивач звернулася до державного нотаріуса Корюківської районної державної нотаріальної контори для отримання консультації. Нотаріус, оглянувши документи, повідомила, що в них відсутній оригінал правовстановлюючого документа на землю сертифікату на право на земельну частку (пай). У звязку з цим нотаріус запропонувала їй звернутися до суду, так як видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона не має права. У разі втрати, пошкодження сертифікату на право на земельну частку (пай) в порядку видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Крім позивача на спадщину ніхто не претендує, тому відповідачем по справ має бути орган місцевого самоврядування [PERSON] сільська рада Корюківського району Чернігівської області. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. 14 грудня 1999 року мати позивача [PERSON] склала заповіт про те, що на випадок її смерті все майно, де б воно не знаходилося і де б воно не заключалося, взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона по закону матиме право, заповідає своїй дочці [PERSON]. Даний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Корюківського району Чернігівської області та зареєстровано в реєстрі за №21. 17 грудня 1999 року у віці 84 роки мати позивача [PERSON] померла. За життя мати позивача була членом сільськогосподарського підприємства «Полісся» [PERSON] сільської ради Корюківського району Чернігівської області та була включена в списки на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Як результат їй був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0165494 на земельну частку розміром 4,14 умовних кадастрових гектари, 06 грудня 1996 року зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №194. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилася спадщина. Також слід зауважити, що спадщина відкрилася в період чинності ЦК УРСР, тому застосуванню підлягають норми саме ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. На той час за отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач не зверталась так як, відповідно до норм ЦК УРСР, фактично прийняла спадщину, бо вступила у володіння і управління спадковим майном. У випадку коли особа прийняла спадщину шляхом фактичних дій, але не оформила права на спадщину, необхідність у становленні додаткового строку для прийняття спадщини відсутня. Тому будучи фактичним власником спадкового майна, позивач вирішила отримати правовстановлюючі документи вже на земельні ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай), але повідомили, що наявність свідоцтва про право на спадщину за заповітом є обовязковою вимогою. Для вирішення даного питання позивач звернулася до державного нотаріуса Корюківської районної державної нотаріальної контори для отримання консультації. Нотаріус, оглянувши документи, повідомила, що в них відсутній оригінал правовстановлюючого документа на землю сертифікату на право на земельну частку (пай). У звязку з цим нотаріус запропонувала їй звернутися до суду, так як видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона не має права. У разі втрати, пошкодження сертифікату на право на земельну частку (пай) в порядку видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Крім позивача на спадщину ніхто не претендує, тому відповідачем по справ має бути орган місцевого самоврядування [PERSON] сільська рада Корюківського району Чернігівської області. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За таких обставин позов є законним, обґрунтованим і підтвердженим відповідними доказами і тому підлягає задоволенню. Так як позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору, тому судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, слід залишити за позивачем.

Outcome: approved