Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, оформленим борговою розпискою від 19.06.2015 в сумі 600\~000\~гривень. Позовні вимоги мотивувала тим, що19.06.2015 [PERSON] позичив у неї під розписку грошові кошти в сумі 600\~000 грн. Вказана розписка не містить кінцевої дати повернення, і є безстроковою, при цьому кошти відповідач зобовязався повернути за першою ж вимогою. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання. На цих підставах позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 600\~000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити її позовні вимоги, пославшись на обставини, зазначені в позовній заяві. При цьому вказала, що відповідача [PERSON] вона знає давно, неодноразово позичала йому кошти, які він завжди вчасно повертав. При написанні розписки від 19.06.2015 вона з відповідачем дійшли згоди про повернення ним коштів приблизно через 6 місяців після взяття в позику, та домовились, що відповідач кошти поверне по першій вимозі. У грудні 2015 року вона вперше звернулась до відповідача з вимогою про повернення коштів, а повторно звернулась в березні 2016 року, і потім протягом 2016 року неодноразово телефонувала відповідачу з вимогою повернути позичені кошти. Відповідач обіцяв повернути кошти, але так і не зробив цього, тобто ухиляється від виконання взятих на себе грошових зобовязань. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Підтвердив, що [PERSON] позичила йому кошти в сумі 600\~000 гривень, про що він видав їй розписку від 19.06.2015 в присутності свідка. Позивач до звернення до суду неодноразово зверталась до нього з вимогою повернути кошти, однак через зміну в нього сімейних обставин коштів на час пред'явлення вимог про повернення позики і зараз не має і тому не виконує свого зобов'язання. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, подані позивачем на підтвердження своїх вимог, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 19.06.2015 відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] за договором позики грошові кошти в сумі 600\~000,00\~грн., що підтверджено розпискою від 19.06.2015 за підписом [PERSON], написаною в присутності свідка [PERSON], та визнається сторонами по справі. Строк повернення суми позики в розписці не зазначений. Як визнали сторони, позичальник [PERSON] у грудні 2015 року та в березні 2016 року зверталась до позичальника [PERSON] з вимогою повернути суму позики, однак останній цього не зробив. Оригінал розписки [PERSON] від 19.06.2015 на час розгляду справи в суді знаходився у позивача позичальника [PERSON] та долучений до матеріалів справи (а.с. 71). Доказів повернення [PERSON] суми боргу за договором позики від 19.06.2015 відповідач суду не надав. До правовідносин, що виникли та існують між сторонами, підлягають застосуванню такі норми цивільного законодавства України. Статтею 1046 ЦК України (тут і далі в редакції, чинній на день укладення договору позики) передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики, як визначено в ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в постанові від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, який в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно з частинами 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.\~610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1ст. 631 ЦК України). У договорі позики сторони не встановили строк повернення суми позики, тому до правовідносин у цьому випадку підлягають застосуванню норми частини 2 ст. 530 ЦК України, яка передбачає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; і боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є примусове виконання обов'язку в натурі. На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] є позичальником, який не виконує належним чином свої зобов'язання за договором позики щодо своєчасного та у повному обсязі повернення суми боргу позикодавцю [PERSON], що є підставою для примусового стягнення суми заборгованості, і тому позов підлягає задоволенню повністю. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує понесені останнім і документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 6 000\~грн.

Outcome: approved