Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом в якому просить стягнути з Львівської міської ради на її користь 39600 грн. заподіяної шкоди, у звязку з протиправною бездіяльністю відповідача в частині незабезпечення її службовим жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що з 13.05.2002 року працювала на посаді судді Амвросіївського районного суду Донецької області. Указом Президента України «Про переведення суддів» від 14.02.2015 року № 82/2015 переведена на посаду судді Сихівського районного суду м. Львова та наказом голови Сихівського районного суду м. Львова від 25.02.2015 р. зарахована до штату вказаного суду, де працює до цього часу. ЇЇ чоловік, [PERSON] працював на посаді судді Сніжнянського міського суду Донецької області, був зареєстрований і проживав в Донецькій області та указом Президента України «Про переведення суддів» від 14.02.2015 року № 82/2015 переведений на посаду судді Галицького районного суду м.Львова, де з 24.02.2015 року зарахований до штату вказаного суду, де працює по даний час. Вона зареєстрована [INFO], проте фактично проживає разом з чоловіком та малолітньою дитиною по вул. Величковського, 24/43 у м. Львові. Вона та члени її сім'ї є внутрішньо переміщеними особами, власного житла в м. Львові не мають та потребують забезпечення житлом. Так, 06.07.2015 року вона звернулася із заяво про поліпшення житлових умов, проте до цього часу будь-яким житлом не забезпечена, лише отримала відповідь від Управління житлового господарства Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР, про те, що її зараховано на квартирний облік для позачергового надання житла за № 1928. Однак зазначає, що зарахування на квартирний облік для позачергового надання житла не звільняє відповідача від обовязку забезпечити її службовим жилим приміщенням. При цьому, вказує, що в квартирі по вул. Величковського, 24/43 проживає з 01.06.2015 р. за договором найму житла і щомісячно сплачує наймодавцю 3600 грн., а всього за період з 01.06.2015 р. по 01.05.2016 р. нею сплачено 39600 грн., які вважає матеріальною шкодою заподіяною протиправною бездіяльність відповідача і просить стягнути таку на її користь. Суд ухвалив справу розглядати без участі позивача, яка представила заяву (а.с. 93), в якій просить розглядати справу за її відсутності та позов задовольнити в повному обсязі, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Відповідач - Львівська міська рада, не забезпечив явку у судове засідання свого уповноваженого представника, натомість представник Львівської міської ради згідно довіреності [PERSON] подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника Львівської міської ради та письмові заперечення, в яких просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа - Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки такого суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1\~ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що указом Президента України «Про переведення суддів» від 14.02.2015 року № 82/2015 переведено суддів, обраних безстроково: Сніжнянського міського суду Донецької області [PERSON] на роботу на посаду судді Галицького районного суду міста Львова; Амвросіївського районного суду Донецької області [PERSON] на роботу на посаду судді Сихівського районного суду м. Львова (а.с. 23). Згідно наказу голови Сихівського районного суду м. Львова від 25.02.2015 р. [PERSON] вважається такою, що переведена на посаду судді Сихівського районного суду м. Львова та приступила до виконання обовязків судді з 25 лютого 2015 року із зарахуванням її до облікового складу суду (а.с. 9). А наказом голови Галицького районного суду м. Львова від 24.02.2015 року [PERSON] вважається таким, що з 24 лютого 2015 року переведений на роботу на посаду судді Галицького районного суду м. Львова та приступив до виконання свої посадових обовязків з 24 лютого 2015 року, із зарахуванням його до облікового складу суду (а.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 серпня 1994 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 192, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Радченко», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 22), а копією свідоцтва про народження серія 1-НО № 291840, що 27.08.2009 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Крім того, довідками від 13 січня 2015 року №120, 121 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення терористичної операції підтверджується, що [PERSON] разом з дочкою [PERSON] та [PERSON] постійно проживали в Донецькій області і перемістилися з тимчасово окупованої території в Львівську область, Яворівський район, с.Наконечне ІІ, вул. І. Франка, 23 (а.с. 18,19). Судом також встановлено, що 20.05.2015 року між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) було укладено договір майнового найму №12/141 за умовами якого, орендодавець надала орендарю в строкове платне користування 3-кімнатну квартиру, що знаходиться по вул.Величковського, 24/43 у м. Львові для проживання сімї, плата за найм обєкта встановлена у розмірі 3600 грн. за кожен місяць. Даний договір діє з дня підписання до 20 квітня 2016 року (а.с.10-11). З долученого до матеріалів справи листа Управління житлового господарства Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР від 28.10.2015 р. № 25016-4142 вбачається, що наказом директора департаменту житлового господарства та інфраструктури від 23.10.2015 року № 612 «Про зарахування громадян на квартирний облік та включення у пільгові списки» [PERSON] зараховано на квартирний облік і вона перебуває на квартирному обліку у Львівській міській раді з 23.10.2015 року у списку для позачергового надання житла (особи, переведені на роботу в іншу місцевість) за № 1928. Склад сімї три особи: вона, чоловік, донька [INFO] (а.с. 20). Відповідно до ст. 43 Житлового Кодексу Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Статтею 46 ЖК Української РСР визначено, що поза чергою жиле приміщення надається і особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість. Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку. Позивач звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу покликається на ст. 136 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», якою передбачено забезпечення її, як судді службовим житлом за місцем знаходження суду органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI після призначення на посаду суддя місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.1988 року № 37, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця). В той же час п.16 вказаного Положення передбачено, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація. Також, згідно ч.2 ст. 121 Житлового Кодексу Української РСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Проте, як вбачається з матеріалів справи, такого рішення Сихівським районним судом м.Львова про надання службового жилого приміщення [PERSON] не приймалось і про таке не вказано позивачем у позовній заяві. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено, а судом не здобуто доказів бездіяльності відповідача, в частині незабезпечення [PERSON] службовим житлом, натомість судом встановлено, що Львівська міська рада, зарахувавши позивача на квартирний облік у список для позачергового надання житла діяла в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства. В свою чергу, вимога позивача про стягнення з Львівської міської ради заподіяної матеріальної шкоди безпідставна та задоволенню не підлягає, оскільки законом не передбачено стягнення з органу місцевого самоврядування витрат, повязаних з приватними договірними відносинами щодо найму житла між орендарем та орендодавцем. Також, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем на підтвердження факту і розміру оплати за оренду житла квартири на вул.Величковського, 24/43 у м.Львові надано копії розписок за період з червня 2015 року по квітень 2016 року (а.с. 13-17), проте за їх змістом кошти за оренду житла отримує не орендодавець, а інша особа [PERSON], як вказано, для передачі власнику квартири, проте документального підтвердження правових підстав для таких правовідносин матеріали справи не містять. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином, беручи до уваги встановлені судом обставини і оцінивши досліджені докази у справі в їх сукупності, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] і вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Зі змісту ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачу.

Outcome: dismissed