Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] \~ та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що їй на підставі договору дарування належить будинковолодіння [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстровані, але не проживають відповідачі по справі, їх особисті речі в будинку відсутні. Оскільки вони не користуються будинком без поважних причин, вважає, що їх належить визнати такими, що втратили право користування. В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] , так як в позовній заяві попередньої редакції малась описка. [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи свою заяву вказала, що будинковолодіння [ADDRESS] було набуте батьками її чоловіка [PERSON] та [PERSON] під час перебування у законному шлюбі, відповідно вони були власниками по 1/2 частини кожний. Від цього шлюбу вони мали двох дітей [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер в 1973 році. [PERSON] стверджує, що після нього спадщину прийняв його син [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Дружина та дочка відмовились від прийняття спадщини. [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після нього прийняла його законна дружина [PERSON] Інші спадкоємці дочка і мати відмовились від прийняття спадщини. А тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння. Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року справи були об`єднані в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свій позов в повному обсязі, просила відмовити у задоволенні зустрічного. Зазначила, що відповідачі за її позовом будинок залишили самовільно. Про те, що вони там не проживають, вона дізналась згодом від сусідів. Ії представник висловив аналогічну позицію. [PERSON] підтримала свій позов та просила відмовити у первісному. [PERSON] також просила відмовити в позові [PERSON] як необґрунтованому. Позов [PERSON] просила задоволити в повному обсязі. Представник [PERSON] та [PERSON] просив задоволити зустрічний позов. Зазначив, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка. Оскільки він успадкував 1/2 частину спірного будинку після свого батька, вважає що за нею належить визнати право власності на цю частину. А тому, її не можна визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Просив також врахувати, що будинок [PERSON] та [PERSON] залишили з власної волі у зв`язку з його незадовільним станом і неможливістю там проживати. Представники третіх осіб на розгляд справи не з`явились, в направлених на адресу суду заявах просила розглядати справу у відсутності їх представників. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно з договором дарування, посвідченим 16 червня 2016 року нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 2257, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Право власності на будинок, що належить дарителю, підтверджувалось інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 3). В цей же день [PERSON] зареєструвала право власності на це будинковолодіння, що підтверджується інформаційною довідкою (а.с. 4) Відповідно до довідки виконкому Балаклеївської сільської ради Смілянського району від 07 серпня 2018 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5), однак з 28 серпня 2016 року в ньому не проживають, їх особисті речі в будинку відсутні, що підтверджується також актами від 30 жовтня 2016 року, 17 червня 2017 року, 07 серпня 2018 року та 19 березня 2019 (а.с. 6 8, 88), а також довідкою сільради від 05 березня 2019 року (а.с. 65). [PERSON] стверджує, що вона набула права власності на 1/2 частину вказаного будинковолодіння в порядку спадкування після свого чоловіка [PERSON] , який в свою чергу успадкував його після батька [PERSON] . На підтвердження викладених обставин приєднала до зустрічної позовної заяви свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 118), у відповідності з яким вона 04 травня 1991 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , та свідоцтво про смерть [NUMBER] , згідно з яким [PERSON] помер [INFO] в м. Смілі. У відповідності із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу ( ст. 1258 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Як встановлено з повідомлення державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори від 11 вересня 2019 року із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Суд зазначає, що [PERSON] не надала доказів на підтвердження того, що вона на час смерті [PERSON] проживала разом з ним, відповідно прийняла спадщину. Крім того, [PERSON] не надала суду доказів, з яких можливо б було встановити, що [PERSON] є сином [PERSON] , що спірний будинок було придбано [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] , та що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] . При цьому суд враховує, що з повідомлення нотаріуса встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після [PERSON] ніхто не звертався. Матеріали справи не містять доказів про прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON] шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном на підставі ст. 549 ЦК України 1963 року. Частиною 1 статті 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності з ч. 1 ст. 79, ч.1 ст. 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності з ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Оскільки [PERSON] не довела викладених у своїй заяві обставин, в задоволенні її позову належить відмовити в повному обсязі. Первісний позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Аналогічні норми містяться і в ст. 319 ЦК України, відповідно до частини 1 якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності з паспортами, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , відповідно, з 25 липня 1991 року та 23 листопада 2007 року. Судом встановлено, що вони набули права користування наведеним житлом як члени сім`ї попереднього власника. Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України, статті 319, частин першої, другої статті 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК Української РСР. Право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування цим будинком. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Суд також враховує, що відповідачі за первісним позовом визнали, що у спірному будинку вони не проживають і залишили його з власної волі. Враховуючи наведене, [PERSON] та [PERSON] належить визнати такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] .\~ В той же час судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є, зокрема, місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Оскільки малолітній [PERSON] не досяг десяти років, він не може самостійно обирати місце проживання, тому непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення його права користування цим приміщенням. Суд зазначає, що стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією. Крім того, з огляду на частину шосту статті 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання. На підставі викладеного [PERSON] на час виникнення спірних правовідносин внаслідок його малолітнього віку\~ був позбавлений\~ об`єктивної можливості вільно обирати собі місце проживання та користуватися спірним будинком. Твердження позивача за первісним позовом про те, що дитина від народження не проживала у будинку, не є підставою для позбавлення її права користування житлом. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed