Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.03.2019 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області між сторонами укладено шлюб, актовий запис № 171.. Від подружнього життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу стало фактичне припинення шлюбно-сімейних відносин та різні погляди на життя. Позивач вказує, що взаємні стосунки подружжя фактично припинились, подальше спільне життя не можливо, на примирення позивач не згодна. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання спільної, малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.04.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.06.2021 року задоволено заяву [PERSON] та залишено без розгляду позовну вимогу [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , 3-х років. [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, 02.06.2021 року через канцелярію суду надала заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. 02.06.2021 року через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу підтрмав в повному обсязі, просив суд позов в цій частині задовольнити та шлюб розірвати. Щодо позвоних вимог про стягнення аліментів на утримання спільної з позивачем дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, заперечував, вказував, що з нього за рішенням суду від 06.08.2018 року стягуються аліменти на утримання ще однієї дитини [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надав до матеріалів справи копію рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.08.2018 року та копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , в якому батьками зазачені: [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи викладене, не заперечував сплачувати аліменти на утримання своєї дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини з усіх видів свого заробітку (доходу). У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 23.03.2019 року сторони у справі уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 171, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від подружнього життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини, мешкають окремо. Спільне господарство не ведуть. Дитина після розірвання шлюбу залишиться мешкати з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.09.2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Позивач зазначила, що на даний час не має змоги працювати, оскільки доглядає за малолітньою дитиною, дохід не отримує, у зв`язку із чим просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час в ч. 5 ст. 183 СК України передбачено право того з батьків, разом з яким проживає дитина звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи наведені вище норми законодавства, можна дійти висновку, що законодавцем з метою забезпечення потреб дитини та захисту її інтересів визначений мінімальний розмір аліментів в частці від доходу платника, на який позивач вправі заявити безспірну вимогу про їх стягнення. Відповідач працює та має дохід, доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати свою дитину останнім не надано. Наявність на утриманні у відповідача ще однієї дитини, не є підставою від звільнення від утримання спільної з позивачем дитини [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач, як батько дитини, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі та стягує з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частині від всього його доходу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved