Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в обґрунтування якого покликається на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11.11.2004 року, є батьками двох неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. [PERSON] є інвалідом ІІ групи, офіційно не працевлаштований, інших утриманців не має. [PERSON] просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн., на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину окремо, до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] згідно письмової заяви підтримала позовні вимоги повністю, просить провести розгляд справи у її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Як вбачається із повідомлення про отримання рекомендованого поштового відправлення, яким відповідачу було надіслано судову повістку (поштове відправлення №3460002276790), [PERSON] 26.09.2019 року отримав судову повістку. Відповідно до ч.1 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку. На підставі вказаного положення ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідач, належним чином та своєчасно сповіщений про час та місце судового засідання. Відзиву [PERSON] не подав. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Зі згоди позивача, що викладена у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 11.11.2004 року, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.11.2004 року. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво\~про народження\~серія [NUMBER] ,\~видане 08.11.2005\~року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 17.03.2009 року). Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно з положеннями ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання обов`язку утримувати дітей, а тому з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей, які мають право на утримання від своїх батьків, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача. Визначаючи розмір аліментів, суд приймає до уваги наступні обставини. Відповідно до положень ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, не висловив своє відношення до заявлених позовних вимог шляхом подання письмової заяви, не з`явився в судове засідання і не представив суду будь-яких доказів на спростування обставин, яким обґрунтовуються позовні вимоги. Не надано доказів наявності у відповідача інвалідності, його непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання ним обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, зокрема у визначеному позивачем розмірі. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судові витрати у справі відповідно до положень ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved