Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона разом з відповідачем перебувала з 20.05.1995 року до 27.03.2017 року у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було придбана квартира [ADDRESS] . Вказує, що після розірвання шлюбу дійти відносно поділу майна колишнього подружжя їй з відповідачем не вдалося. На підставі наведеного просить суд, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частки квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. В установлений в ухвалі строк від відповідача не надійшов відзив на позовну заяву. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 травня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2017 року розірвано (а.с. 11,20). За час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2008 року було придбано квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано на ім`я [PERSON] (а.с. 12-18). З довідки ОСББ «Перемоги 13 м. Луцьк», вбачається, що позивачка з 2007 року по даний час проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 09 липня 2018 року у справі № 61-5127св18. Відтак, вищезазначена квартира являється спільним майном сторін, яке набуте ними у шлюбі. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Підстав для відступу від начала рівності часток подружжя, судом не встановлено і сторони в суд таких доказів не надали. Згідно з дослідженими судом звітом про оцінку майна загальна ринкова вартість сумісного майна, що підлягає розподілу, становить 566800,00 грн. (а.с.19). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що слід провести поділ спільного майна подружжя та визнати за [PERSON] , [PERSON] право власності по Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2834,00 грн.

Outcome: approved