Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради, третя особа комунальне підприємство «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні та середнього заробітку за час невиплати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона працювала КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради, але 19.04.2013 р. її було звільнено у зв'язку із реорганізацією підприємства. При звільненні їй не було виплачено заробітну плату у повному обсязі. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 10 278, 60 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати розрахункових сум у розмірі 25 693, 92 грн. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх присутності, на позовних вимогах наполягають. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просить розглядати справу без його присутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неприбуття суду невідомі. Його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 01.03.2005 р. до 19.04.2013 р. [PERSON] працював на посаді викладача КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради. Наказом КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради № 6 від 01.03.2005 р. [PERSON] було прийнято на посаду викладача КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача. Наказом КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради № 39 від 18.04.2013 р. [PERSON] було звільнено з займаної посади у зв'язку із реорганізацією підприємства у відповідності до ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача від 19.04.2013 р. Відповідно до розрахунку КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради б/н від загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати за квітень 2013 р. становить суму у розмірі 11 885,00 грн., але частину заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 1576,40 грн., як зазначає позивач, йому виплачено в травні-червні 2013 року. Таким чином, заборгованість відповідача по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки [PERSON] становить 10 278, 60 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, здійснюється в день звільнення. Згідно із ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з довідкою КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради про середню заробітну плату (дохід) від 24.04.2013 р. № 53, заробітна плата [PERSON] за останні повні два місяці лютий-березень 2013 р. (40 робочих днів) становить 6117, 62 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата за один робочий день становить 152, 94 грн. (6117, 62 грн. / 40 робочих днів). Перевіривши правильність розрахунку середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, наданого позивачем, враховуючи недоведеність роботодавцем факту, що затримка виплат відбулась не з його вини, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахункових сум у розмірі 25 693, 92 грн. (152, 94 грн. х 168 днів). Відповідно до 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з заяви представника КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради проти задоволення позовних вимог відповідач не заперечує, що свідчить про письмове волевиявлення відповідача спрямоване на припинення спору з позивачем. Суд, встановивши, що визнання позову відповідачем відповідає дійсним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів, не зроблено під впливом протиправної поведінки щодо нього інших осіб або з метою приховати інші обставини, вважає позов визнаним, оскільки у нього не виникає сумніву у наявності для того законних підстав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що відповідач в порушення вимог КЗпП України не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved