Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 5000 грн. на кожну дитину щомісячно до їх повноліття. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та пояснив, що позивачка з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, на теперішній час в провадженні суду знаходиться справа про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Неповнолітні діти проживають з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, відповідач в свою чергу ухиляється від утримання дітей, добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням матеріально забезпечувати дітей, але добровільно відповідач допомогу не надає. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, але такий рівень позивачка одна не може забезпечити. Представник відповідача позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 5000 грн. на кожну дитину не визнав, заперечував та пояснив, що позовні вимоги позивачки є надуманими, безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству. На теперішній час відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, є інвалідом ІІІ групи, постійно хворіє, отримує пенсію по інвалідності, всі грошові кошти витрачає на лікування, крім того, на його утриманні знаходяться батько та мати. Батько відповідача також є інвалідом ІІІ групи та потребує постійної медичної допомоги. Дослідивши матеріали справи, докази, вислухавши представників сторін, суд встановив. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.263 ЦПК України Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД №072707 від 24.02.2008 року. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.02.2009 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.09.2014 року Неповнолітні діти мешкають з позивачкою, знаходяться на її повному утриманні, що підтверджується довідкою Старокозацької сільської ради від 08.12.2017 року №2784 та актом обстеження факту проживання №28 від 08.12.2017 року, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов'язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов'язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.141 СК України). Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні представник позивачки посилався на те, що відповідач хоч офіційно не працює, але має регулярний дохід, діти постійно потребують додаткових витрат. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, але такий рівень позивачка одна не може забезпечити, просить стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 5000 грн. на кожну дитину. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.49 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачка в порушення статті 81 ЦПК України не надала до суду належних та допустимих доказів, що відповідач дійсно на теперішній час має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Докази, на які посилається позивачка та її представник, доводять про її потреби, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача сплачувати аліменти в вказаному розмірі. Лише та обставина, що позивачка має право на утримання (аліменти), не враховуючи матеріальний стан платника, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Тобто позивачкою та її представником, до суду не надано жодного належного доказу на підтвердження своїх доводів та виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачку в даному випадку лежить обов'язок доведення можливостей відповідача сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. на кожну дитину. Згідно п.2 ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, суд враховує обставини, інтереси сторін та потреби самої дитини. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей з можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Коментована стаття визначає, що розмір аліментів на батьків визначає суд у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу), з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Під матеріальним становищем розуміється рівень забезпеченості платника та одержувача. В кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків. В залежності від цих обставин і визначається розмір аліментів. Оскільки судом встановлено, що відповідач не заперечує сплачувати аліменти, але офіційно не працює, відповідач має нерегулярний дохід, є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААІ №728164, довідкою серії 10 ААВ №808929, отримує пенсію, яка складає 18808 грн. на рік, що підтверджується довідкою Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби та з урахуванням принципу співмірності, потреб дітей, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, матеріальне становище сторін, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково. Відновідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 грн. в дохід держави.

Outcome: partial