Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

[PERSON]. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно: квартиру [ADDRESS] і крім неї, спадкоємцем також є її сестра - [PERSON] Вказує, що 08.08.2014 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Михальчук Л.В. було видано свідоцтво про право на спадщину на ім'я відповідача. Разом з тим, коли вона звернулась в нотаріальну контору з приводу прийняття спадщини, їй було відмовлено у зв'язку із пропуском шестимісячного терміну для подачі заяви про її прийняття. Зазначає, що вказаний термін нею пропущено з поважних причин, оскільки весь цей час вона перебувала за межами України і доглядала за своїм чоловіком, який був прикутий до ліжка і потребував сторонньої допомоги. У зв'язку з цим, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2018 року, їй визначено додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю 1 місяць з моменту набрання рішенням законної сили. В подальшому, нею було прийнято спадщину шляхом подання 28.02.2018 року відповідної заяви нотаріусу, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім'я. При цьому, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2018 року їй відмовлено у визнанні права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування, оскільки наявний правовстановлюючий документ виданий на ім'я [PERSON] є дійсним. Вважає, що свідоцтво про право на спадщину, що видане 08.08.2014 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу порушує її право на ? частину спадщини. У зв'язку з чим, просить зобов'язати приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №1915 та видати їй і відповідачу нові свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру у порядку спадкування. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві та поясненні на позов, просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 23.05.2017 року (а.с. 5). Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2014 року вбачається, що спадкоємцем смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] (а.с. 14). Разом з тим, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2017 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визначено [PERSON]. додатковий строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] тривалістю 1 місяць з моменту набрання рішенням законної сили (а.с. 16-17). Постановою Апеляційного суду Волинської області від 08.02.2018 року вказане рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року залишено без змін (а.с. 18-20). 18 квітня 2018 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON]. на ? частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю згоди спадкоємця про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину та у зв'язку із наявністю свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім'я [PERSON] (а.с. 22-23). Статті 15, 16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі статтею 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Обґрунтовуючи свій позов, позивач посилалася на норми ст. 1300 ЦК України, вказавши, що видане 08.08.2014 року відповідачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, порушує її право на ? частину спадщини, що відкрилась після смерті її батька. Згідно ч.ч. 1 , 2 ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом (стаття 1301 ЦК України). Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Проте, звертаючись до суду із позовом про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач визначив як відповідача [PERSON], а у своїй заяві просить зобов'язати приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Михальчук Л.В. внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. При цьому, представником позивача в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось, хоча судом дане питання неодноразово обговорювалось і представник позивача заперечував проти заміни відповідача чи притягнення іншого співвідповідача. Отже, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності та враховуючи, що позивачем позов пред'явлено до неналежного відповідача, до якого вимоги не висувались та не заявлялись, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Водночас, суд заважає на наявність ухвали Верховного Суду від 16.04.2018 року, якою зупинено виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 12.12.2017 року і визначено додатковий строк для прийняття спадщини (а.с. ). На підставі наведеного та

Outcome: dismissed