Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обгрунтований наступними обставинами. 16 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, який зареєстровано Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1037. Від шлюбу у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. У позовній заяві позивач вказала, що з відповідачем не проживає з червня 2017 року. Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені. Зазначила, що в колі сім`ї втрачено почуття любові та поваги один до одного. Сторони мають різні погляди на життя та не мають нічого спільного. Позивач у підготовче засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу, вказаній у позовній заяві, про причини неявки не повідомила. Подала до канцелярії суду електронну заяву, в якій позов підтримала, просила розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, до канцелярії суду подав заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, та просив його задовольнити. Просив справу проводити без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши позовну заяву та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок здійснення права на припинення шлюбу та регулюються Главою 11 Розділу ІІ СК України. Судом встановлено, що 16 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, який зареєстровано Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 16 грудня 2011 року, Серії [NUMBER] , актовий запис №1037. Від шлюбу у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 13 серпня 2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції актовий запис № 7294. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин фактично не мають, в сім`ї втрачено почуття любові та поваги один до одного. Позивач не має нічого спільного з відповідачем та не бажає жити разом з ним. Подальше спільне життя неможливе та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Тому суд, враховуючи викладені обставини та визнання відповідачем позову, яке прийняте судом, задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. В підготовчому засіданні встановлено, що малолітній син сторін: [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу позивачем було змінене дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивач просить після розірвання шлюбу залишити собі прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 768,40 гривень, які сплачено позивачем при зверненні до суду. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету на користь позивача 50% судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved