Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/2 (1/3+1/6) частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті бабці [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування вимог зазначає, що в 2000році померла її тітка [PERSON] , після її смерті спадщину прийняла її мати [PERSON] (бабця позивача), однак не оформила своїх спадкових прав, а [INFO] померла, після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , вона звернулася в Тернопільську районну державну нотаріальну контору, однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що було виявлено, що відсутня державна реєстрація права власності та правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не зявилися, подано заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи у відсутності представника. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. В 2000 році померла [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняла її мати [PERSON] , однак не оформила своїх спадкових прав. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Дичківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 06.09.2003року. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Диківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 11.03.2002року, за яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] та Державний Акт на право приватної власності на землю Серія ІІ-ТР №021886 заповіла [PERSON] . Після її смерті в Тернопільській районній державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа за №71/2019. Згідно ст.1241 ЦК України інших спадкоємців крім [PERSON] немає. 14.02.2019р. державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори за №417/02-84 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок та відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок, який належить колгоспному двору і складається із шести членів двору. [INFO] помер [PERSON] , чоловік позивачки, що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Дичківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 12.01.2015року. Після його смерті в Тернопільській районній державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа за №70/2019. 14.02.2019р. державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори за №416/02-14 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок та відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок, який належить колгоспному двору і складається із шести членів двору. Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації №49 станом на 17.04.2013р. по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за: 1/6 [PERSON] , 1 /6 [PERSON] , 1/6 [PERSON] , 1/6 [PERSON] , 1/6 [PERSON] , 1/6 [PERSON] . Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991р. (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення вдію вказаного Закону. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, вказане домоволодіння належало шести членам колгоспного двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах по 1/6 на праві сумісної власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючий документ на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, тому позивач змушений звертатися в суд за захистом своїх невизнаних прав. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси, тому слід визнати за [PERSON] право власності: на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved