Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] і мотивувала позов тим, що син [INFO] досяг повноліття, однак продовжує навчатись на 2 курсі Вінницького коледжу будівництва і архітектури КНУБА за спеціальністю 5.06010114 «Монтаж і обслуговування внутрішніх санітарно-технічних систем і вентиляції» на денній формі навчання за державним замовленням і буде навчатись до 30.06.2017 року. Син проживає з нею і потребує допомоги від обох батьків. Позивачка не може забезпечити матеріальні потреби повнолітнього сина, який продовжує навчатись. Просила стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчатись 1000 грн. щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму на період навчання - до 30.06.2017 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просила його задоволити. Суду пояснила, що вона працює, однак, її зарплати на утримання повнолітнього сина не вистачає. [PERSON] навчається на денній формі, отримує стипендію - 500 грн. щомісяця, іншого доходу немає. Відповідач часто бачиться з сином, матеріально допомагає, але нерегулярно і незначними сумами, тому вона звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав. Суду пояснив, що відповідач з вересня 2014 року здійснює догляд за своїм батьком - інвалідом 1-ї групи, проте коштів не отримує. В зв`язку з доглядом він позбавлений можливості влаштуватись на роботу. Наголосив, що синові [PERSON] відповідач матеріально допомагає по мірі можливості з тих коштів, що надає йому брат, в тому числі погашає борг по аліментам, проте сплачувати аліменти на повнолітнього сина він не може. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши доказ в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Хлопець досяг повноліття [INFO], однак продовжує навчатись у Вінницькому коледжі будівництва і архітектури КНУБА, вищому навчальному закладі 1 рівня акредитації, на 2-му курсі, за спеціальністю 5.06010114 «Монтаж і обслуговування внутрішніх санітарно-технічних систем і вентиляції», на денній формі навчання за державним замовленням і буде навчатись до 30.06.2017 року (а.с. 5). [PERSON] проживає з матір`ю - [PERSON], частково перебуває на її утриманні і отримує стипендію 500 грн. щомісяця. Батько дитини - [PERSON] проживає та зареєстрований в м. Бердичеві Житомирської області, не працює, оскільки з 29.09.2014 року по теперішній час перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення м. Бердичева як такий, що здійснює догляд за інвалідом першої групи - батьком [PERSON], [INFO] Дані обставини підтверджуються довідкою ОСББ «Галант» від 31.03.2015 року та довідкою УПСЗН м. Бердичева від 30.03.2015 року. Відомостей про отримання [PERSON] іншого доходу, а також допомоги по догляду за інвалідом в матеріалах справи немає, належних доказів сторони не надали. Разом з тим, в судовому засіданні сторони визнали, що відповідач приймає участь у вихованні сина, частково матеріально допомагає дитині, крім того, сплачує попередній борг по аліментам. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні син, дочка навчаються і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 60 СК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, а саме, що дитина проживає з матір`ю, навчається і отримує стипендію, проте відповідач в зв`язку з доглядом за інвалідом не працює, сплачує борг по аліментам, власного доходу не має, частково перебуває на утриманні брата, суд прийшов до висновку, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], тому в задоволенні позову слід відмовити. Частиною 4 ст. 88 ЦПК України, п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду заяви позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено і позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судових витрат, судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed