Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Виконавчий комітет Первомайської міської ради Харківської області про надання дозволу на виїзд їхнього спільного сина - [PERSON], [INFO], за кордон без згоди батька, мотивуючи позов тим, що батько добровільно не надає такого дозволу, а мати має можливість та бажання організувати для сина виїзд за межі України для відпочинку та оздоровлення. Позивач просить суд надати їй дозвіл на виїзд за межі України (Єгипет, Грузія, Російська Федерація, Турецька Республіка) без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] для виїзду сина - [PERSON], [INFO] на періодичні, тимчасові, протягом року виїзди з дня набрання рішенням чинності, строком до двох тижнів кожен, з метою відпочинку та оздоровлення дитини. З позову вбачається, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до його розірвання 31.05.2011 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з матірью, окремо від батька. Таким чином, фактично вона сама виконує батьківські обов'язки по вихованню дитини та розширенню її світогляду. Позивач неодноразово в усній формі, зверталась до [PERSON] з проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон, він категорично відмовлявся надавати дозвіл на виїзд дитини та рекомендував виїзджати за кордон після досягнення повноліття. Позивач вже зверталась з позовом до Первомайського міськрайонного суду з аналогічним позовом, який було задоволено. Тому, вона змушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Просить суд надати їй можливість протягом року з часу набрання рішенням чинності виїжджати за кордон нетривалими проміжками часу до 14 днів до вказаних країн. Позивач в судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце проведення судового засідання, причину неявки в судове засідання не повідомив, за таких обставин суд не має відомостей про причини його неявки, третя особа - Виконавчий комітет Первомайської міської ради Харківської області у судове засідання не прибули, надали заву про розгляд справи без їх участі, тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи неявку у судове засідання повідомлених сторін, наявність заяви позивача про розгляд справи без її участі, суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони повинні та зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зокрема, встановлено судом, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі до його розірвання за рішенням суду 31.05.2011 року (а.с.6). Від подружнього життя у подружжя народився син - [PERSON], [INFO] ( а.с.7). Батьки мешкають окремо з часу розірвання шлюбу. Позивач у телефонному режимі зверталася до [PERSON] за наданням дозволу на виїзд дитини за кордон, проте такого дозволу від батька дитини не отримала. Таким чином, суд робить висновок, що між батьками виник спір щодо надання дозволу виїзду за кордон дитини без згоди батька до конкретних країн. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. В даному випадку позовна вимога щодо надання позивачу дозволу на виїзд за межі України (Єгипет, Грузія, Російська Федерація, Турецька Республіка) без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] для виїзду сина - [PERSON], [INFO] на періодичні, тимчасові, протягом року виїзди з дня набрання рішенням чинності, строком до двох тижнів кожен є конкретною, з визначенням початку й закінченням терміну перебування за межами України та є такою що підлягає задоволенню, оскільки направлено на забезпечення інтересів дитини, не змінює режиму спілкування дитини з батьком, а навпаки захищає перш за все її інтереси від зловживання батьком своїми правами по відношенню до неї. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги законними обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки малолітня дитина [PERSON] потребує оздоровлення та розвитку світогляду, в тому числі і за кордоном у вказаних позивачем країнах. На підставі викладеного,

Outcome: approved