Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей та утримання дружини, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 24.11.2007 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №716, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення повноліття кожною дитиною, та стягнути аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років, тобто до [INFO], мотивуючи тим, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, відповідач в добровільному поряду матеріальної допомоги на утримання дітей та її утримання не надає. В судове засідання позивач не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю від нього не надходило, тому суд відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності заперечень до того позивача. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами було укладено 24.11.2007 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 24.11.2007 року [NUMBER], виданим Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №716. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 09.06.2015 року [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 16.09.2009 року [NUMBER], виданим Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції серія. Оскільки сторони однією сім'єю фактично не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 1 ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік, повинні матеріально забезпечувати один одного. Згідно ч.4 ст.75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч.2, ч.4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю, що підтверджено довідкою від 06.09.2016 року №1980, наданою Бросківською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, та знаходяться на утриманні позивача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 14.09.2016 року до досягнення дітьми повноліття. В частині вимог про стягнення аліментів в розмірі не меншому ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд відмовляє, оскільки згідно ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів не передбачений при визначенні аліментів в твердій грошовій сумі. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Суд роз'яснює про право на державну грошову компенсацію в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів та 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved