Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Вінницької області, [PERSON] сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи його тим, що 25.12.2006 р. помер її батько [PERSON] Проживаючи та працюючи на території [PERSON] сільської ради її батько отримав право на земельну частку (пай) у відповідності до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». На підставі рішення [PERSON] сільської ради від 23.02.2001 р. батьку було видано державний акт серії ІІІ-ВН №34822 від 14.08.2001 р. на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель сільськогосподарського призначення. Даний державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на землю за №221. Вона є спадкоємцем після смерті батька. Спадщину після смерті батька вона прийняла, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем та протягом встановленого ст. 1270 ЦК України строку не заявила про відмову від її прийняття. На даний час вона вирішила оформити спадщину земельну ділянку. Однак при зверненні до нотаріальної контори отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючого документу втратою державного акту на право власності на земельну ділянку. У звязку із втратою державного акту на право власності на земельну ділянку вона зверталася із відповідним оголошенням у пресі. За таких обставин просить визнати за нею право власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за викладених в позовній заяві підстав, просить його задовольнити. Додатково пояснила, що всі обставини, що викладені у позовній заяві відповідають дійсності. Батько перебував у шлюбі із [PERSON], яка померла у 2003 році. Позивачка була єдиною дочкою, інших спадкоємців після смерті батьків не було. Державний акт втрачений та, звернувшись до нотаріуса вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому змушена звернутись із позовом до суду. Просила в разі задоволення позову віднести за її рахунок та не стягувати із відповідачів. Адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав, просив його задовольнити, додатково пояснив, що він давав допомогу [PERSON] при складанні позовної заяви, оскільки іншого способу поновити її порушене право на спадщину не існує. Правовстановлюючий документ втрачено, а тому [PERSON] змушена звернутись із позовом до суду. Підтримав позицію позивачки щодо залишення за нею понесених судових витрат, просив позов задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] сільської ради Жмеринського району Вінницької області та [PERSON] районної державної адміністрації в судове засідання не зявились, надали письмові заяві у яких позовні вимоги позивачки про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування визнали, не заперечують щодо задоволення позову, просять справу розглядати у їх відсутність. (а.с. 33, 29) Представник відповідача [PERSON] РДА у судовому засіданні 21.03.2016 року позов [PERSON] підтримав, проти його задоволення не заперечив. Пояснив, що оскільки державний акт про право власної її батька втрачено, то іншим способом окрім як визнання права власності за позивачкою не існує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, що не зявились, відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України, враховуючи що сторони скористались своїми процесуальними правами. Суд, вислухавши пояснення позивачки, адвоката, представника відповідача, оглянувши позовну заяву, заяви представників відповідачів, дослідивши та оцінивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні, відповідно до матеріалів справи, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 7), яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Попадюк» (а.с. 5, 8) 25.12.2006 р. [PERSON] помер (а.с.6), після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, загальною площею 2,65 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Жмеринського району Вінницької області та належала померлому 25.12.2006 року [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ВН №034822 виданого 14.08.2001 року на підставі рішення 15 сесії 03 скликання [PERSON] сільської ради від 23.02.2001 року, копія якого надана суду (а.с.11) Оригінал Державного [PERSON] на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] серії ІІІ-ВН №034822, було втрачено і з цього приводу позивачкою було розміщено оголошення у газеті «[PERSON] меридіан» від 30.01.2016 р. (а.с. 12) Спадщину як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька прийняла позивачка [PERSON], оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Жмеринського району Вінницької області №59 від 13.01.2016 р. (а.с. 13) Відповідно до довідки управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Вінницької області № 23-28-99.3-238/2-16 від 16.02.2016 р. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ВН №034822 від 14.08.2001 р. «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» із земель сільськогосподарського призначення виданий [PERSON] згідно рішення 15 сесії 3 скликання [PERSON] сільської ради від 23.02.2001 р. зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №221. Станом на 12.02.2016 р. грошова оцінка земельної частки (паю) з коефіцієнтом індексації становить 68518,56 грн. Земельна ділянка розташована на території [PERSON] сільської ради. Відповідно до постанови КМУ від 17.10.2012 р. №1051 кадастрові номери земельним ділянкам присвоюються на підставі відповідних заяв замовників документації із землеустрою. (а.с. 10) Позивачці державним нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини за законом на вищезазначену земельну ділянку, що залишилась після смерті [PERSON] в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на території [PERSON] сільської ради Жмеринського району Вінницької області, яка рахується за померлим 25.12.2006 р. [PERSON] (а.с. 9) Відповідно до витягів зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори/спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №43088568 та №43088554 від 26.02.216 р. (а.с. 14, 15) та інформації [PERSON] районної державної нотаріальної контори №354/01-16 від 24.03.2016 р. (а.с. 32) спадкова справа після смерті 25.12.2016 р. [PERSON] не заводилась, заповіти/спадкові договори не залишились. Із встановлених обставин випливає, що між сторонами виникли правовідносини спадкування за законом, що регулюються Цивільним Кодексом України. Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті. Відповідно до п.11 ч. 1 ст. 346 ЦК України - право власності припиняється в разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Статтею 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини(ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкодавцю з часу її відкриття, незалежно від часу її прийняття. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до розяснень, що містяться у п.10 Постанови №7 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України, що діяла в редакції на час смерті спадкодавця [PERSON] право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. Отже, з огляду на викладене, судом встановлено, що померлий 25.12.2006 р. [PERSON], який є власником земельної ділянки відповідно до земельного законодавства чинного на час виникнення права власності. Спадщину після його смерті прийняла дочка позивачка [PERSON], оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від неї. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. За таких обставин суд вважає, що позов належить задовольнити. Відповідно до ст.ст. 16, 25, п.11 ч.1 346, 1216, 1218, ч.1 ст.1223, ч.1 ст. 1225, 1241, 1268, 1269, 1270 ЦК України ст. 81, ч.1 ст. 126 ЗК України,

Outcome: approved