Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 20 травня 2014 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики на суму 50000 дол. США, що еквівалентно на момент позики по курсу НБУ 585500 грн., що підтверджується складеною відповідачем розпискою. Відповідач зобов'язувався повернути дані кошти до 10 червня 2014 року. 10 червня 2014 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з вимогою про повернення боргу. Відповідач, не заперечуючи факту наявності боргу, обіцяв його повернути, однак гроші не повертає. Між [PERSON] та відповідачем було досягнуто усіх істотних умов щодо укладення договору, а договір був укладений, оскільки відбувся факт передачі грошей та додержано форму договору. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача борг за договором позики у розмірі 50000 дол. США, що еквівалентно на момент позики по курсу НБУ 585500 грн. У судове засідання позивач та його представник не прибули, просили позов задовольнити, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ст. 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Судом встановлено, що 20 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 50000 дол. США. [PERSON] зобов'язався повернути кошти до 10.06.2014 р., що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. Передачу [PERSON] відповідачу грошових коштів посвідчено розпискою останнього. 10 червня 2014 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з вимогою про повернення боргу. Проте відповідач свій обов'язок порушив, позику не повернув. Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають 50000 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23.10.2014 року еквівалентно 647524,40 грн.

Outcome: approved