Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом якому просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони знаходились у шлюбі з 14.05.2010року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З квітня 2011 року сторони не проживають разом. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.05.2012 року стягнуто з [PERSON] аліменти, проте останнім аліменти на утримання дитини не сплачуються до теперішнього часу, дитина перебуває на повному утриманні позивача. Позивач вважає, що відповідач мав фактичну можливість належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, але цього не вчиняв належним чином протягом тривалого часу. [PERSON] добровільно визнає те, що він не приймає ніякої участі у вихованні свого сина і не заперечує, щоб його позбавили батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позбавлення батьківських прав не заперечував, визнав заявлені вимоги. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, направив лист в якому просив розглядати справу без участі представника та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини та чинного законодавства України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.05.2010 р. по 26.03.2012 р. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.05.2012р. стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON],[INFO] у розмірі ? частини його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 27.02.2012 р. до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], пояснив, що викладені у позові обставини відповідають дійсності. Крім того, в матеріалах справи міститься нотаріально завірена заява [PERSON] про добровільну відмову від батьківських прав. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В свою чергою статтею 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За викладених обставин позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим заявлені вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 704,80 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved