Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 06 жовтня 2012 року уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у відділі ДРАЦС по м.Дрогобичу Дрогобицького МРУЮ Львівської області, актовий запис № 448. Від даного шлюбу 30 червня 2014 року у них народився син [PERSON]. Спільне життя у них не склалося, вони проживають окремо з листопада 2015 року, фактичні шлюбні відносини між ними припинено, спільного господарства протягом вказаного терміну вони не ведуть. За наведених обставин їхній шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення неможливі. Сім»я фактично розпалась, в зв»язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їхнього розлучення, а тому в неї виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував щодо розірвання шлюбу. Суд вислухавши пояснення відповідача, беручи до уваги клопотання позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, серії І-СГ № 189490, вбачається, що 06 жовтня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Христина». Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам \~сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved