Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПП «Фактор-Інвест» про розірвання трудового договору. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.09.2012 року між сторонами укладений безстроковий трудовий договір, згідно з яким [PERSON] була прийнята на посаду головного бухгалтера. З 21.07.2014 року, у зв'язку в проведенням АТО, позивач не мала змоги приїжджати на роботу до м.Горлівки. Після відновлення транспортного сполучення з м.Горлівка, позивач 10.09.2014 року подав заяву про своє звільнення по угоді сторін з 24.09.2014 року. Однак до теперішнього часу вона не має змоги отримати звільнення. За відсутності відповідного запису у трудовій книжкі позивач не має змоги працевлаштуватись на інше підприємство. Оскільки відповідач не реагує на відповідні заяви позивача, останній вимушений звернутися за судовим захистом своїх трудових прав. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачки в заочному порядку, на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. З матеріалів справи вбачається, 24.09.2012 року між сторонами укладений безстроковий трудовий договір. Трудовий договір, за статтею 21 КЗпП України, є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2009 року № 1168 „Деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю» у разі розірвання трудового договору за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, така особа зобов'язана письмово повідомити про свій намір працівникові та у визначені строки провести передбачений законодавством розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Позивачем було повідомлено відповідача про намір його звільнення з роботи. Таким чином, суд вважає, що позивачем належним чином було попереджено відповідача про бажання звільнитися з роботи. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач вказав, що порушення його прав відповідачем полягає саме у тому, що трудові відносини між сторонами фактично припинилися, а трудовий договір досі не розірвано. Таким чином, за встановлених обставин, суд приходить до однозначного висновку про те, що відповідачем порушені трудові права позивача. Тягар доказування у трудових спорах законом покладений на відповідача. Належних та достовірних доказів, які б спростовували доводи позивача суду не надано. Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між робітником та фізичною особою, у випадку виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у випадку відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три ) грн. 60 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 21, 36, 38, 47, 221, 232 - 233, 238 КЗпП України,

Outcome: approved