Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: [PERSON], в якій просить заборонити [PERSON] протягом шести місяців наближатися до місця її та дітей проживання ([ADDRESS]), місця її роботи (вул. Канатна, 83), можливого місця її та дітей перебування ( вул. Балківська, 137Г, парк на Михайлівській площі); обмежити протягом шести місяців спілкування з дітьми [PERSON] та [PERSON]; заборонити протягом шести місяців особисто або через третіх осіб розшукувати її та дітей, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому [PERSON], переслідувати її та дітей та у будь-який спосіб спілкуватися з ними, а також заборонити протягом шести місяців вести [PERSON] листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що з 15.09.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей-двійнят: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з заявницею за адресою: [ADDRESS]. Чоловік заявниці - [PERSON] здійснює відносно заявниці та їх спільних дітей домашнє насильство, а саме діяння фізичного, психологічного та економічного насильства. Фізичне насильство проявляється в нанесенні їй [PERSON], при дітях, тілесних пошкоджень, після чого він не дочекавшись поліції, втік з квартири. З 14.08.2018 року заявниця з чоловіком не проживають разом, але 25.08.2018 року [PERSON] віроломно у збудженому, психічно неврівноваженому стані ввірвався до квартири заявниці, взяв дитину на руки, стиснув її (від чого дитина почала істерично кричати), почав заявницю та її батьків провокувати на сварку та одразу ж почав знімати на камеру мобільного телефону з провокативними висловами на їх адресу, потім бігав по сусідах з криками що його вбивають, рвав на собі одяг, аби привернути на себе увагу. Заявниця вказує, що економічне насильство проявляється в навмисному залишенні заявниці та дітей без їжі та коштів, оскільки [PERSON] таємно забрав кошти у розмірі 10 000 доларів США та хоче щоб заявниця принижувалась перед ним та просила у нього кошти, та взагалі 01.09.2018 року залишив заявницю та дітей без засобів до існування. Лише 17.09.2018 року о 22:16 годині на банківську картку здійснив грошовий переказ у сумі 1100 гривень. У відділі поліції [PERSON], на запитання дільничного поліції чого він не утримує дітей, повідомив, що в нього так званий «ліміт грошей на дітей» закінчився ще у серпні місяці. Заявниця вказує, що діти не забезпечені одягом та взуттям на осінь та зиму (ходять в літньому одязі); обмежені раціоном харчування (відсутні в раціоні продукти необхідні для здорового розвитку дітей); відсутні засоби для догляду за дітьми (підгузки), про іграшки вже й годі казати, адже діти знаходяться в напівголодному та роздягненому стані. Хлопчику [PERSON] необхідне хірургічне втручання у зв'язку із захворюванням очей (діагноз дакріоцистит), необхідні кошти для його лікування. Діти не пройшли повний курс щеплень. Батько - [PERSON], який має у володінні три об'єкта нерухомості, загальною площею більше 140 кв.м. здає їх в оренду, два транспортні засоби (автомобілі), депозит у банку в розмірі 10 000 доларів США, але ухиляється в утриманні своєї сім'ї. На даний час в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси (суддя Коблова О. Д.) перебуває справа про стягнення аліментів на утримання дітей за №521/15622/18 від 17.09.2018 року. На даний час заявниця не працює, так як офіційно знаходиться у декретній відпустці. Всю відповідальність на утримання своєї сім'ї [PERSON] поклав на батьків заявниці, які є пенсіонерами та розмір пенсії яких не вистачає на утримання її разом з дітьми. Заявниця вказує, що перебуває з дітьми на утриманні своїх батьків, оскільки коштів які виділяє [PERSON] не вистачає навіть на дітей. [PERSON] вимагає у заявниці детальних звітів як і на що витрачаються його кошти, вимагає пояснень чому за комунальні послуги кожного місяця різна сума, яка залежить від приборів обліку, здійснює відносно неї психологічне насильство, яке проявляється в словесних образах, нападках, знущанні, переслідуванні, здійсненні фото та відео-зйомки конфліктів, ініціатором яких є він сам, веде себе зухвало, неадекватно та агресивно, кривдить батьків заявниці. Через неадекватні дії чоловіка ні заявниця, ні її батьки, які допомагають у догляді за дітьми, не можуть спокійно гуляти з дітьми на вулиці, так як невідомо, що можливо чекати від [PERSON] Заявниця до своєї квартири пускати [PERSON] категорично не бажає, так як він є неадекватною, агресивною людиною, яка постійно провокує конфлікти у сім'ї, завдала шкоди її здоров'ю та вона проходить курс лікування від нанесених ним тілесних пошкоджень, навмисно спричиняє їй емоційну невпевненість, що вона не здатна просто захистити себе, а також завдає шкоду як їй, так і психічному здоров'ю дітей (які істерично кричать при його появі та діях які він робить в їх присутності). Також заявниця вказує, що з [PERSON] була проведена бесіда з психологом служби у справах дітей Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради, де він пообіцяв, що буде виконувати батьківські обов'язки, зареєструє місце проживання дітей, буде перераховувати заявниці кошти на утримання дітей та буде забезпечувати їх необхідними речами. Однак, всі ці обіцянки він не виконує та ігнорує. Місце реєстрації у дітей до цього часу відсутнє, кошти на утримання дітей не перераховує та не забезпечує їх всіма необхідними речами, попередження про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків він ігнорує та продовжує знущання над своєю сім'єю. Відносно [PERSON] Приморський районним судом м. Одеси винесена постанова якою визнали його винним у вчиненні адміністративного правопорушення (насильство в сім'ї), передбаченого 4.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Посилаючись на викладене заявниця вимушена звернутися до суду з наведеною заявою Заявниця в судовому засіданні свою заяву підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до канцелярії суду відзив на заяву про видачу обмежувального припису в якому просив у видачі обмежувального припису відносно нього, [PERSON] відмовити. В обґрунтування свого відзиву [PERSON] вказав, що ухвалою Малиновського районного суду (суддя Бобуйок І.А.) відкрито провадження у справі №521/14475/18 за позовом його, [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Відділ у справах дітей (орган опіки) Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Зазначив, що мета [PERSON] будь-яким способом, навіть зловживанням права подання до суду заяви про видачу обмежувального припису, зробити його ізольованим від себе та, найголовніше, від двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], що на думку [PERSON] може завадити виконанню рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Однак, дані обставини, насамперед, значно порушать інтереси дітей, які кілька місяців не можуть нормально спілкуватись з батьком, а він, в свою чергу, не може спілкуватись зі своїми дітьми та приймати участь у вихованні дітей, які є заручниками їх з дружиною складних відносин. Проблеми у відносинах його, [PERSON] з дружиною - [PERSON] почались приблизно рік тому назад, після народження дітей, а саме коли до їх помешкання приїхала жити [PERSON] - мати дружини, його теща, яка стала налаштовувати [PERSON] проти нього. Основний конфлікт почався приблизно в середині червня 2018 року коли він захворів і звернувся до лікарів за медичною допомогою, але дружина - [PERSON] замість підтримки, стала звинувачувати його у розтраті коштів на лікування, казала нащо їй хворий чоловік, та гроші начебто спільні і не дозволяла лікуватись. Так, 29.06.2018 року [PERSON] вигнала його з дому, відібравши ключі від квартири, коли дізналась, що він забрав свої кошти від продажу своєї нерухомості та поклав на депозит в банк. Також в своєму відзиві [PERSON] зазначає, що намагався доводити, що не припустимо щоб діти залишились без батька, тільки тому що вони з [PERSON] не поділили гроші та згодом почала писати скарги на нього до Міської ради, Малиновського РВ поліції та до Приморського РВ поліції. Дивним чином 25.07.2018 року дільничний інспектор Приморського РВ поліції склав адміністративний протокол у відношенні нього за ч.1 ст.173-2 КУпАП, інкримінуючи йому насилля в сім'ї. Так 07.09.2018 року Приморським райсудом м. Одеси винесено постанову про визнання його винним у скоєнні адмінправопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП та стягнення штрафу в розмірі 255 гривень, судового збору в дохід держави 352,40 гривень. На дану постанову ним подана Апеляційна скарга. Щодо обмежувального припису відносно нього, [PERSON], не може з цим погодитись: По-перше, від нього не може йти якась небезпека будь-кому, тим паче дружині та дітям, яких він завжди опікував, проводив медичний догляд, дружину в допологових закладах, а потім при пологах та після пологів, дітей, які хворіли. По-друге, обмежувальні приписи можуть завадити виконанню рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, що, насамперед, зашкодить інтересам дітей, а це найголовніше. [PERSON] вказує, що сумлінний батько та чоловік, має позитивну характеристику з місця роботи та з місця проживання, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, не вживає алкоголь та не палить, до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашнього насильству» (ст.305-2 ЦПК України). За правилами розділу IV глави 13 ЦПК України розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, ст.294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції. Від даного шлюбу у сторін [INFO] року народились діти: [PERSON] та [PERSON]. У своїй заяві [PERSON] наголошує на тому, що вона разом з дітьми систематично зазнають як психологічного, економічного, так і фізичного насильства від [PERSON]. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису, заявниця на підтвердження обставин, щодо вчинення насильства фізичного та психологічного характеру посилається на слідуюче. Акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1746, який почато: 15.08.2018 року та закінчено: 10.09.2018 року, з якого вбачається, що «обставини справи»: У направленні указано, що: «14.08.2018 побил муж [PERSON] по месту жительства». Зі слів: «14.08.2018 р. біля 19.00 год. По місцю помешкання чоловік кулаками наніс удари по голові та спині. Травму інших частин тіла заперечує. Свідомість не втрачала. Були нудота, запаморочення. Блювоти не було. За медичною допомогою не зверталась. Скарги: на головний біль, біль в області спини». З висновку вбачається, що «У гр-ки [PERSON] виявлені наступні тілесні ушкодження: синці голови та лівої лопаткової області. Вказані ушкодження утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. Такими тупими предметами могли бути руки. Враховуючи морфологічні особливості ушкоджень (синці-багрово-синюшного кольору) слід вважати, що вони виникли приблизно за 12-24 години до початку проведення обстеження, тобто могли бути спричинені 14.08.2018 року.». Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2018 року по справі №522/13695/18 визнано [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Накладено на [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.. Стягнуто з [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], судовий збір в дохід держави в розмірі 352,40 грн.. З мотивувальної частини постанови Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2018 року по справі №522/13695/18 вбачається, що 03.08.2018 року на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно до протоколу серії ГП № 193900 від 25.07.2018 року, 29.06.2018 року, громадянин [PERSON] вчинив психологічне насильство щодо своєї дружини [PERSON], а саме кричав та ображав її, чим порушив норми, які передбачені ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Таким чином, [PERSON] своїми діями, що виразилися у вчиненні насильства в сім'ї, тобто вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП. Згідно ст.350-6 ч.1,2,4 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Статтею 19 Конвенції передбачено, зокрема, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань … з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв'язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. Відповідно до п.п. 5, 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов'язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Крім того роз'яснено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до ст.26 вказаного закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3)обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6)заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що [PERSON] проживає разом із малолітніми дітьми за адресою: [ADDRESS], але при цьому [PERSON] навідується до них на зазначену адресу та здійснює психологічне насилля стосовно [PERSON]. [PERSON] є особою, яка постраждала від психологічного насильства, а тому вона має всі підстави просити видати обмежувальний припис відносно неї, [PERSON] відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Таким чином, суд приходить до висновку, про часткове задоволення заяви та приймає рішення, яким задовольняє вимоги про видачу обмежувального припис стосовно [PERSON], [INFO], ІПН: [NUMBER], місце реєстрації: [ADDRESS], Засоби зв'язку: [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER], яким: - заборонити [PERSON] заходити до квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], строком на 3 (три) місяці; обмежує спілкування з дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], строком на 3 (три) місяці; забороняє [PERSON] особисто розшукувати [PERSON] та дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], якщо вони за власним бажанням будуть перебувати у місці, невідомому [PERSON], переслідувати її та дітей та в будь-який спосіб спілкуватися з ними, строком на 3 (три) місяці; забороняєи [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто, строком на 3 (три) місяці. Задовольняючи заяву і у частині обмеження [PERSON] спілкування з дітьми [PERSON] та [PERSON] суд враховує, вік малолітніх дітей, те що дітям виповнилося один рік, що місце проживання дітей за згодою батьків, які не проживають разом визначено разом з матір'ю [PERSON], діти за своїм віком потребують постійного догляду з боку матері, тому спілкування батька на даний з дітьми у відсутності матері не виявляється можливим. Судом встановлено, що на разі, між сторонами існує спір щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них, провадження за даною справою відкрито ухвалою судді від 18.09.2018 року, рішення по справі не прийнято. Що до заборони [PERSON] наближатися до квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] строком на 6 (шість) місяців, суд вважає достатньою мірою заборону [PERSON] заходити безпосередньо до зазначеної квартири, оскільки метою вжиття таких заходів є не створення особі кривднику додаткових незручностей, а запобігання можливим ризикам повторення домашнього насильства. Необґрунтованою та безпідставною є вимога щодо заборони наближатись до місця роботи за адресою: місто Одеса, вулиця Канатна, 83 та можливого місця її та дітей перебування (місто Одеса, вулиця Балківська, 137-Г, парк на Михайлівській площі) строком на 6 (шість) місяців, оскільки така заборона фактично позбавить [PERSON] права вільного пересування в м. Одесі, зокрема відвідувати усі громадські заклади та місця поблизу зазначеної заявником адреси. Крім того, заявником не конкретизовано установу (організацію, підприємство), в якому вона працює, у заяві [PERSON] вказувала, що знаходиться у декретній відпустці, тому суд приходить до висновку, що заявницею не наведено доказів, що існують ризики вчинення по відношенню до неї насильства за місцем роботи у робочий час. Стосовно заборони [PERSON] особисто і через третіх осіб, розшукувати [PERSON] та дітей, якщо вони за власним бажанням будуть перебувати у місці, невідомому [PERSON], переслідувати її та дітей в будь-який спосіб спілкуватися з нею та дітьми, а також, вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб, суд вважає, з урахуванням обставин справи, фактів існування в провадженні судових органів цивільних справ, з участю зазначеного подружжя, суд вважає за необхідним встановити обмеження щодо спілкування між ними особисто, та не забороняти спілкування через третіх осіб. Стосовно строку, на який встановлюються відповідні обмеження за заборони, суд вважає, що, при викладених вище обставинах, буде достатнім встановити такий строк три місяці. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial