Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект», в якому, з урахуванням клопотання від 15.06.2020 року, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 53551,56 грн. та середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку у розмірі 87022,08 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що вона 01 червня 2011 року була прийнята у штат Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укреенергомережпроект». Починаючи з 01 жовтня 2017 року керівництвом інституту не було забезпечено виплату заробітної плати, тому станом на теперішній час за відповідачем існує заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2018 року по 30.04.2020 року у розмірі 53551,56 грн. Більше того, у зв`язку з прострочкою виплати заробітної плати, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку у розмірі 87022,08 грн. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.06.2020 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 09.06.2020 року до суду надійшов відзив на позову заяву, у якому т.в.о директора Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» Іванов О.С. не заперечує проти задоволення позову. В той же час, вказаний відзив було надано суду до відкриття провадження у справі. Більше того, 23.11.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву якому т.в.о директора Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» Лазутіна Г.І., який ухвалою суду від 27.11.2020 року було повернуто у зв`язку із порушенням порядку та строку подання відзиву. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши надані докази у сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем. Довідками Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» № 36 від 30.04.2020 року та № 23/19 від 30.04.2020 року підтверджується те, що [PERSON] працює в ДПВ НДІ «УКРЕНЕРГОМЕРЕЖПРОЕКТ». З наданих вище довідок вбачається, що розмір заборгованості підприємства перед [PERSON] за період з вересня 2017 року по квітень 2020 року складає 53551,56 грн. (38635,17 грн. + 14916,39 грн.). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до частини першої\~статті 94 КЗпП України, частини другої\~статті 21 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. За таких обставинах, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати за період з вересня 2017 року по квітень 2020 року у розмірі 53551,56 грн. Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку суд зазначає наступне. Статтею 116\~КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4- рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП Україниу взаємозв`язку з положеннями статей117,237цьогоКодексуроз`яснив, що за статтею 47\~КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. В той же час, суду не надано докази звільнення позивача з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект», таким чином підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору за вимоги про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати. Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 840,80 грн. за вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає у зв`язку з відмовою у задоволенні позову і цій частині. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial