Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі за тестом - ДТП), в якому просить суд стягнути з останнього на її користь: 26146,02 гривень матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, з яких 25146 гривень різниця між заподіяною матеріальною шкодою та здійсненою страховою виплатою і 1000 гривень витрат на проведення оцінки пошкоджень транспортного засобу внаслідок ДТП, а також 15000 гривень моральної шкоди завданої в результаті ДТП та судові витрати. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що з вини відповідача 28.10.2016 року на 101 км. автодороги «Устилуг-Луцьк-Рівне» сталася ДТП за участю керованого відповідачем автомобіля марки «Фіат Скудо» д.н.з. [NUMBER] та належного позивачу автомобіля [NUMBER]. В результаті вказаної ДТП позивачці було завдано матеріальну шкоду у вигляді вартості відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] в розмірі 74797,45 гривень, частину якої в сумі 49652,43 гривні їй відшкодовано ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», якою було застраховано цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «Фіат Скудо» д.н.з. [NUMBER]. Разом з тим, позивачкою було понесено витрати в сумі 1000 гривень на оплату вартості послуг з авто-товарознавчого дослідження вартості відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля [NUMBER], після ДТП. Зважаючи на наведене, [PERSON] вказує на те, що розмір заподіяної їй в результаті ДТП матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню на її користь із відповідача, складає 26145,02 гривень. Крім того, позивачка вважає, що в результаті вказаної ДТП і пошкодженням її автомобіля їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у нервовому напруженні і хвилюванні, пережитому при ДТП, у емоційному стресі, дискомфорті, схвильованості та безпорадності у звязку з дорожньо-транспортною пригодою, моральними переживаннями у звязку із пошкодженням власного майна та неможливістю забезпечити потреби сімї у транспорті, а також через безпідставні звинувачення у вчиненні ДТП. Вартість заподіяної в результаті ДТП моральної шкоди позивачка оцінює в 15000 гривень, які просить також стягнути з відповідача. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити у повному обсязі, на підтвердження позовних вимог надала суду усні та письмові пояснення, які знаходяться у матеріалах справи. Відповідач [PERSON] не подав до суду відзив на позов, в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про його виклик на сайті суду, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, а тому суд, відповідно до п.1 ч.1 ст.280 ЦПК України та з урахуванням положень ч.3 ст.131, ст. 223 ЦПК України вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи та докази надані суду, здійснивши системний аналіз норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, судом встановлено наступні обставини справи та наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено та підтверджується змістом позовної заяви, поясненнями представника позивача [PERSON], а також дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи про адміністративне правопорушення №161/14510/16-п (провадження №3/161/243/17), наступне. 28.10.2016 року близько 17 год. 05 хв. на 101 км. автодороги «Устилуг-Луцьк-Рівне» сталася ДТП - зіткнення керованого відповідачем [PERSON] автомобіля марки «Фіат Скудо» д.н.з. [NUMBER] та належного позивачці автомобіля [NUMBER], яким керувала остання, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За вказаним фактом інспектором роти №1 БУПП у м.Луцьк ДПП лейтенантом поліції [PERSON] відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серія АП2 №456792 від 28.10.2016 року зі змісту якого вбачається, що [PERSON] 28.10.2016 року близько 17 год. 05 хв., керуючи автомобілем [NUMBER], на 101 км. а/д «Устилуг-Луцьк-Рівне», при перестроюванні ліворуч не надала перевагу в русі автомобілю марки «Фіат Скудо» д.р.н.з. ВХ4521АН, під керуванням водія [PERSON], що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перестроїтися, та здійснила з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п.10.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. За результатами розгляду матеріалів зазначеної адміністративної справи Луцьким міськрайонним судом Волинської області 24.01.2017 року винесено постанову по справі №161/14510/16-п (провадження №3/161/243/17), якою провадження у справі щодо [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку із відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення. Згідно відмітки суду, що міститься в тексті цієї постанови, вона набрала законної сили 06.02.2017 року. Зі змісту вказаної постанови суду також вбачається, що водієм автомобіля марки «Фіат Скудо» д.н.з. [NUMBER] в момент його зіткнення із належним позивачці автомобілем [NUMBER] був відповідач [PERSON], який в ході розгляду Луцьким міськрайонним судом Волинської області справи №161/14510/16-п надавав суду пояснення щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди від 28.10.2016 року в якості потерпілого. Згідно звіту №2017/3092 від 11.01.2017 року про оцінку транспортного засобу, складеного субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] на замовлення позивачки [PERSON], за результатами проведеного авто-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Citrien Jumpi» («Сітроен Джампі») реєстраційний номер [NUMBER], вказаним субєктом оціночної діяльності визначено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу вказаного колісного транспортного засобу, пошкодженого в результаті ДТП, та вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, станом на 05.01.2017 року складає 74797,45 гривень. Згідно рахунку №2017/3092 від 11.01.2017 року [PERSON] сплачено 1000 гривень субєкту оціночної діяльності ФОП [PERSON] за проведення оцінки вищевказаного транспортного засобу. Страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплачено позивачці [PERSON] страхове відшкодування в сумі 49652,43 гривні у звязку з тим, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу марки «Фіат Скудо» д.н.з. [NUMBER] була застрахована цією страховою компанією. Зазначений факт визнано позивачем у позовній заяві, а також в ході судового розгляду справи підтверджено наявними в матеріалах справи копіями страхового акту від 21.04.2017 року, повідомлення ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» №3678-31 від 24.04.2017 року та заявою на видачу готівки №0S3E46584 від 27.04.2017 року. Зважаючи на вищенаведені обставини, суд приходить до висновку та вважає встановленим, що на момент розгляду судом цієї справи розмір невідшкодованої позивачці матеріальної шкоди, яка була завдана їй 28.10.2016 року в результаті ДТП, складає 26145,02 гривень, з яких 25145,02 гривень різниця між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Citrien Jumpi» («Сітроен Джампі») д.н.з. [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП, та 1000 гривень витрати на оплату вартості послуг з авто-товарознавчого дослідження вартості відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу позивачки. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдання шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Разом з тим, суд вважає, що та обставина, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, не означає, що саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду, і це не звільняє відповідача від відшкодування завданої в результаті ДТП шкоди, оскільки особа здійснює своє права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України ). Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1, 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст.1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно вирішує про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування. При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст.1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не має права відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: у справі №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, у справі №6-725цс16 від 14 вересня 2016 року, а також правовій позиції Верховного суду України викладеній у постанові від 14.02.2018 року у справі №344/10730/15-ц (провадження №61-5079св18) та постанові від 14.02.2018 року по справі №344/7069/15-ц (провадження № 61-2315св18). Зважаючи на наведене та враховуючи, що в ході розгляду справи судом встановлено, що водієм автомобіля марки «Фіат Скудо» д.н.з. [NUMBER] в момент його зіткнення із належним позивачу автомобілем [NUMBER] був відповідач [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки шкоди, завданої в результаті ДТП 28.10.2016 року. В ході розгляду справи судом встановлено, що розмір невідшкодованої страховою компанією для позивачки матеріальної шкоди, яка була завдана їй в результаті ДТП 28.10.2016 року, складає 26145,02 гривень, з яких 25145,02 гривень різниця між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Citrien Jumpi» («Сітроен Джампі») д.н.з. [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП, та 1000 гривень витрати на оплату вартості послуг з авто-товарознавчого дослідження вартості відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу позивачки. Зважаючи на наведене, на користь позивачки із відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана в результаті ДТП 28.10.2016 року в розмірі 26145,02 гривень. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З досліджених судом доказів, поданих учасниками справи, судом встановлено, що в результаті ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, який належить їй на праві власності. Внаслідок його пошкодження вона вимушена була відновлювати його, а тому через поведінку відповідача, зазнала душевних страждань та переживань у зв'язку із пошкодженням власного транспортного засобу. Разом з тим, суд вважає, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, на які вона посилається як на такі, що завдали їй душевних страждань та переживань, а також не підтверджено доказами самого факту наявності у неї душевних страждань та переживань у звязку з наявністю таких обставин. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача 2000 гривень відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ДТП 28.10.2016 року. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про те, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою [PERSON] у звязку з судовим розглядом справи сплачено судовий збір в розмірі 1280 грн. при подачі позову та 320 грн. за подачу заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а всього 1600 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення на суму 28145,02 грн., що складає 68,40% від суми заявлених позовних вимог - 41145,02 грн. (без врахування судового збору та інших судових витрат), тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 1081,92 грн. (1600х68,40%/100).

Outcome: approved