Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась з первісним позовом, у якому просить встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавицею [PERSON], яка померла [INFO] р., на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] та визнати її такою, що прийняла спадщину спадкодавця померлої [PERSON] В обгрунтування позову [PERSON] зазначила, що [INFO] року померла [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах належну їй квартиру № 31. [PERSON] зазначила, що постійно проживала зі спадкодавицею до дня її смерті і на день смерті, а отже фактично вступила в управління спадковим майном і прийняла спадщину. До нотаріуса у встановлені законодавством строки позивачка не зверталась, у зв'язку з чим просить суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавицею [PERSON] та визнати її такою, що прийняла спадщину з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. 14 грудня 2017 року [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею та визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування зустрічного позову представником [PERSON] зазначено, що він є спадкоємцем після смерті своєї рідної баби [PERSON], яка померла [INFO] р. 09 серпня 2012 р. [PERSON] склала заповіт, яким належну їй квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку № [NUMBER], яка розташована на території Пряжівського масиву товариства ''Трудівник'' Сінгурівської сільської ради, заповіла в рівних частинах [PERSON] і [PERSON] [PERSON] зазначив, що пропустив шестимісячний строк для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і йому було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва. Вказав, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.08.2017 р. йому відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини, проте суд встановив, що [PERSON] проживав у квартирі спадкодавиці [PERSON] до дня її смерті та після її смерті, а отже вважає, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON] У зв'язку із фактичним прийняттям спадщини [PERSON] просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частину спадкового майна згідно заповіту. Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явились, подали заяву, у якій просять справу розглянути без їхньої участі. Свій позов [PERSON] просила задовольнити з наведених у ньому підстав та з урахуванням його визнання відповідачем [PERSON] Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, був повідомлений про судове засідання належним чином через своїх представників. 02 травня 2018 року представником [PERSON] за довіреністю [PERSON] подана заяви про визнання позову. В заяві вказано, що [PERSON] визнає первісний позов [PERSON] у повному обсязі, а від свого зустрічного позову відмовляється. Третя особа в судове засідання також не з'явилась, хоча була повідомлена про розгляд справи належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників, які повідомлені належним чином, і у відповідності до вимог ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК України ухвалити рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] [INFO] р. н., що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.10.2016 р. 09 серпня 2012 року [PERSON] склала заповіт, яким належну їй квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку № [NUMBER], яка розташована на території Пряжівського масиву товариства ''Трудівник'' Сінгурівської сільської ради, заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] В квартирі [ADDRESS] проживала на момент смерті спадкодавиці [PERSON] та проживає до цього часу позивачка за первісним позовом [PERSON] Ця обставина визнається відповідачем за первісним позовом [PERSON] і також була встановлена рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.08.2017 р., а отже за приписами ч. ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає встановленню, що не викликає сумнівів у її правдивості. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України закріплено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З змісту заповіту від 09.08.2012 р., складеного [PERSON], вбачається, що позивачка за первісним позовом є спадкоємицею спадкового майна в 1/2 його частині. Отже, [PERSON] має право на спадкування за заповітом і ця обставина підтверджується належними доказами. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки [PERSON] проживала разом зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день смерті [INFO] р., то вона вважається такою, що прийняла спадщину, так як протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявила про відмову від неї. Ця обставина визнається учасниками справи, а тому суд не ставить її під сумнів і приймає до уваги. Так як зі змісту заповіту вбачається, що [PERSON] має право на спадкове майно в 1/2 частині, то її первісний позов підлягає частковому задоволенню з визнанням її такою, що прийняла спадщину в 1/2 частині спадкового майна за заповітом від 09.08.2012 року. Щодо зустрічного позову [PERSON] суд дійшов такого висновку. Зі змісту зустрічної позовної заяви та наявних у справі доказів встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] [INFO] р. н., яка померла [INFO] р. Спадкодавиця [PERSON] була рідною бабою [PERSON] і ця обставина не заперечується відповідачкою за зустрічним позовом [PERSON] 09 серпня 2012 р. [PERSON] склала заповіт, яким належну їй квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку № [NUMBER], яка розташована на території Пряжівського масиву товариства ''Трудівник'' Сінгурівської сільської ради, також заповіла і [PERSON] в 1/2 частині від вказаного майна. Встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] пропустив шестимісячний строк для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і йому було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.08.2017 р. [PERSON] відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Однак, суд встановив, що [PERSON] також проживав у квартирі № 31, яка належала [PERSON] до дня її смерті і після її смерті до серпня 2016 року. Факт проживання [PERSON] разом із спадкодавицею [PERSON] на день відкриття спадщини підтвердила і [PERSON] в судовому засіданні 07.06.2017 року, що стверджується журналом судового засідання за указану дату зі справи № [NUMBER]/9193/16-ц. Оскільки обставини, що підтверджують факт проживання [PERSON] з померлою спадкодавицею на день відкриття спадщини визнаються відповідачкою [PERSON], не заперечуються третьою особою, а також встановлені судом, то у відповідності до частин 1, 4 ст. 82 ЦПК України вони не потребують повторного встановлення і з'ясування. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так як обставина проживання [PERSON] зі спадкодавицею [PERSON] на момент відкриття спадщини є встановленою судом та визнається відповідачкою, то його позовна вимога про встановлення факту постійного проживання разом із [PERSON] до дня її смерті і прийняття спадщини є обґрунтованою та підлягає задоволенню. До 02 травня 2018 року [PERSON] і його представник адвокат [PERSON] наполягали на своїй позиції та просили зустрічний позов задовольнити у повному обсязі, заперечуючи проти первісного позову [PERSON] 02.05.2018 р. представником [PERSON] за довіреністю [PERSON] була подана заява про визнання позову. В заяві вказано, що [PERSON] визнає первісний позов [PERSON] у повному обсязі і від свого зустрічного позову відмовляється. Крім цього встановлено, що [PERSON] відмовився від послуг свого представника та розірвав з ним договір про надання правової допомоги. З 24 квітня 2018 р. представництво інтересів [PERSON] здійснює [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Житомирського МНО Ковалевським А. В. та зареєстрованої в реєстрі за № 1978. Зі змісту указаної довіреності вбачається, що представник [PERSON] наділена повноваженнями на відмову від позовів [PERSON] та визнання позовів, пред'явлених до нього. Отже, суд не має сумнівів щодо обсягу та належного підтвердження повноважень представника позивача за зустрічним позовом. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши обставини справи та наявні у ній докази і письмові пояснення, вважає визнання первісного позову [PERSON] відповідачем [PERSON] та його відмову від свого зустрічного позову такими, що суперечать закону і можуть призвести до порушення його спадкових прав. Як вже встановлено, [PERSON] заповіла 1/2 частину свого майна [PERSON], Відповідно до ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Таким чином, заповівши [PERSON] 1/2 частину свого майна, [PERSON] висловила свою волю, яка має бути виконана. Натомість, [PERSON] протягом шести місяців від дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї і з матеріалів справи та визнаних [PERSON] обставин вбачається, що він прийняв спадщину за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Частина 1 ст. 1273 ЦК України регламентує порядок відмови від спадщини, а саме подання письмової заяви нотаріусу протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. Частиною 5 ст. 1273 ЦК України закріплено, що відмова від спадщини є безумовною і беззастережною. Це означає, що спадкоємець після подання протягом шести місяців від дня відкриття спадщини заяви про відмову від неї, не має права відкликати таку відмову. І навпаки, якщо спадкоємець, який прийняв спадщину, не заявив у письмовій формі протягом шести місяців від дня її відкриття про відмову від неї, то після спливу шестимісячного строку такий спадкоємець вже не має права відмовитися від спадщини. В такому разі спадщина вважається беззастережно прийнятою спадкоємцем. Відмова [PERSON] від свого зустрічного позову, подана його представником 02.05.2018 р., свідчить про відмову від спадщини, яка ним була фактично прийнята, оскільки він проживав зі спадкодавицею на момент її смерті. Ця обставина визнається [PERSON] і встановлена судом. Так як [PERSON] протягом шести місяців від дня відкриття спадщини не була подана письмова заява про відмову від своєї частини спадщини, то його відмова від свого зустрічного позову суперечить закону, тобто вимогам ст. 1273 ЦК України. Суд не приймає відмову [PERSON] від зустрічного позову, оскільки це є по суті відмовою від спадщини і вона суперечить закону, так як заявлена поза строками, встановленими ст. 1270 ЦК України. За таких обставин суд ухвалив продовжити розгляд справи з ухваленням рішення по суті обох позовів. Суд приймає визнання первісного позову [PERSON] відповідачем [PERSON] лише в частині визнання її такою, що прийняла спадщину на 1/2 частину спадкового майна, як зазначено у заповіті від 09.08.2012 р. Таке визнання позову не суперечить вимогам закону, так як [PERSON] визнається обставина проживання [PERSON] зі спадкодавицею на день відкриття спадщини. Однак суд не погоджується з визнанням первісного позову у повному обсязі, оскільки встановлено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] прийняв спадщину, вступивши у фактичне володіння спадковим майном після смерті спадкодавиці. Прийнявши спадщину у визначеній заповітом частині, не маючи права на відмову від неї у зв'язку зі спливом шестимісячного строку, визнання [PERSON] первісного позову [PERSON] у повному обсязі суперечить закону і буде вважатися відмовою від своєї частини спадщини. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, дотримуючись принципів справедливості та розумності, виконуючи завдання цивільного судочинства вважає, що [PERSON] та [PERSON] мають рівні права на спадкування, оскільки вони є спадкоємцями за заповітом і однаковою мірою фактично прийняли спадщину. У зв'язку з цим суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення первісного та зустрічного позовів.

Outcome: partial