Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона із відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] [INFO]. Сімейні відносини між сторонами фактично припинені та вирішується питання про розірвання шлюбу в судовому порядку. Позивач знаходиться у вимушеній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, постійного доходу не має, а тому перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки за вказаних вище обставин працювати не має змоги. Відповідач відмовляється надавати допомогу на її утримання, а тому вона змушена була звернутись до суду із вказаною позовною заявою про стягнення із [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/4 частини середньомісячного заробітку відповідача. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягали та надали суду пояснення аналогічні поясненням викладеним в позовній заяв, проте не заперечували щодо мирного врегулювання спору за згоди відповідача сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували у повному обсязі та зазначали, що судовим наказом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, окрім того відповідач сплачує кредит, який був отриманий сторонами в період перебування їх в шлюбних відносинах, та має низький заробіток, а тому задоволення вказаних вище позовних вимог позивача суттєво погіршить матеріальне становище відповідача, а сума коштів, яка залишиться йому після сплати всіх зобов'язань буде незрівнянно малою для життя. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення із наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (серії [NUMBER] від 24.11.2015 року) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 листопада 2015 року, про що складено відповідний актовий запис №15. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народився син [PERSON], що стверджується відповідною копією свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 25.11.2016 року). З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до [INFO]. Суд враховує, що відповідно до норм визначених в ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Нормами ст. 84 СК України визначено, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Так судом встановлено, що матеріальну допомогу на утримання непрацездатної дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює, відповідач не надає. Доходів позивача не достатньо для самостійного утримання дитини, оскільки позивач на даний час не працює. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини, суд враховує те, що відповідач є фізично здоровою людиною, працевлаштований та отримує стабільний заробіток, про що останній не заперечував в судовому засіданні та доказів зворотнього не надав, а також те, що позивач не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, дитина проживає разом із позивачем, що безумовно потребує постійних матеріальних затрат. Разом із тим при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги не тільки стан здоров'я та матеріальне становище позивача, а і платника аліментів, який має аліментні зобов'язання зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, що стверджується відповідним судовим наказом виданим Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області від 13.02.2018 року. Також суд бере до уваги, що матеріали справи не містять достатньо доказів належного доходу відповідача, який буде достатній для сплати аліментів та забезпечення нормальної життєдіяльності та матеріального стану відповідача. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку є, на думку суду, завищеними та враховуючи наявність інших аліментних зобов'язань у відповідача підлягають зменшенню. Суд вважає, що аліменти на утримання позивача підлягають стягненню з відповідача у частці від заробітку та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів розумності та справедливості, стягує аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO], що буде відповідати вимогам чинного законодавства та інтересам сторін по справі. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд також вважає, що з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягти судові витрати на користь держави. На підставі зазначеного та

Outcome: partial