Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, мотивуючи його тим, що 04.05.2000 р. в с. Лисогірка Жмеринського району Вінницької області помер її брат [PERSON], який постійно до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований в [INFO]. На час відкриття спадщини разом із спадкоємцем ніхто не проживав та не був зареєстрований. Спадщину після смерті брата позивачка прийняла шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном померлого, а саме: розпорядилася домашніми та особистими речами померлого в серпні 2000 р. Інших спадкоємців першої-другої черги за законом після смерті [PERSON] за законом, за заповітом, на обовязкову частку у спадщині та за правом представлення немає. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки площею 2,21 га, належної померлому на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН №0140419, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) №285 від 20.12.1999 р. с. Лисогірка КСП «Поділля», виданого розпорядженням Жмеринської РДА №171 від 17.07.1997 р. За життя [PERSON] зазначений сертифікат на земельну частку (пай) було втрачено і з цього приводу позивачка зверталась із оголошенням в газету «Наша газета», де 19.08.2015 р. №33 (1031) було опубліковано відповідне оголошення. За розпорядженням Жмеринської РДА №498 від 18.07.2007 р. за [PERSON] закріплено земельну ділянку №220 загальною площею 1,52918 га, нормативна грошова оцінка якої станом на 30.08.2015 р. становить 50987,36 грн. При зверненні до Жмеринської райдержноконтори за отриманням свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку, яка рахується за спадкодавцем [PERSON] Отримати дублікат сертифікату на земельну часту (пай) вона не може, оскільки такі документи на померлих не видаються. За таких обставин просить визнати за нею право на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин просить його задовольнити. Додатково пояснила, що її брат [PERSON], [INFO] хворів на епілепсію і тому ніколи не був одружений та не мав дітей, освіту здобув у спеціалізованому закладі. Проживав все своє життя в с.Лисогірка Жмеринського району Вінницької області, де і помер. Поховала його позивачка, інших спадкоємців у брата не було. В серпні 2000 року вона розпорядилась речами брата, однак за оформленням спадщини звернулась лише у 2015 році та отримала відмову у нотаріальній конторі, а також їй порадили звернутись до суду. Судові витрати просила віднести за її рахунок та не стягувати із відповідача. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Жмеринського району Вінницької області в судове засідання не зявився, надав письмову заяву у якій позовні вимоги позивачки про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування визнав, не заперечує щодо задоволення позову, просить справу розглядати у його відсутність. (а.с. 28, 41) Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторони, що не зявилась, відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України, враховуючи що сторона скористалась своїми процесуальними правами. Суд, вислухавши пояснення позивачки, оглянувши позовну заяву, заяви представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні, відповідно до матеріалів справи, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 42), та [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 6), яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Ткаченко» (а.с. 7) 04.05.2000 р. [PERSON] помер (а.с.8), після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (паю), площею 1,5291 га на території [PERSON] сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Спадщину як спадкоємець за законом після смерті брата прийняла позивачка [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном у серпні 2000 року у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в ред. 1963 р., що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Жмеринського району Вінницької області №247 від 10.08.2015 р. (а.с. 9) Відповідно до довідки управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області № 03/348 від 01.09.2015 р. сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН №0140419, площею 2,21 умовних кадастрових гектари, вартістю 8823 грн., зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 285 від 20.12.1999 р. с. Лисогірка КСП «Поділля» виданий розпорядженням Жмеринської РДА № 171 від 17.07.1997 р. на імя [PERSON] втрачено. Станом на 30.08.2015 року вартість закріпленої, відповідно до розпорядження Жмеринської РДА №498 від 18.07.2007 року за [PERSON] земельної ділянки № 220, площею 1,5291 га складає 50987 грн. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського використання із земель сільськогосподарського призначення (а.с. 12) Факт втрати сертифікату на земельну частку (пай) також підтверджується оголошенням в газеті «Наша газета» № 33 (1031) від 19.08.2015 р. (а.с. 15-16) Згідно Розпорядження Жмеринської РДА № 498 від 18.07.2007 р. «Про затвердження технічної документації про передачу державних актів на право власності на земельні ділянки власниками земельних часток (паїв) на території [PERSON] сільської ради» та Додатку № 2 до даного розпорядження померлому [PERSON] під номером 22 виділено земельну ділянку №220 (рілля) площею 1,5291 га на території [PERSON] сілької ради. (а.с. 13-14) Позивачці державним нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на вищезазначену земельну ділянку, що залишилась після смерті [PERSON] в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) в с. Лисогірнка Жмеринського району Вінницької області, яка рахується за померлим 04.05.2000 р. [PERSON] (а.с. 17) Відповідно до витягів зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори/спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №41384833, №41384855 від 03.09.2015 р. (а.с. 10, 11) та інформації Жмеринської районної державної нотаріальної контори №1404/01-16 від 02.10.2015 р. (а.с. 37) і Державного нотаріального архіву Вінницької області № 1372/01-18 від 01.10.2015 р. (а.с. 39) спадкова справа після смерті 04.05.2000 р. [PERSON] не заводилась, заповіти/спадкові договори не залишились. Із встановлених обставин випливає, що між сторонами виникли правовідносини спадкування за законом, що регулюються Цивільним Кодексом України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 9 ЦК України в ред. 1963 р. - правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Статтею 530 ЦК України в ред. 1963 р. визначено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так, згідно зі змістом ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 524 ЦК України (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК України (1963 р.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст.5 ЗК України 1990 року, що був чинним на час смерті спадкодавця кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Відповідно до ч. ч. 1, 8 ст.6 ЗК України 1990 року громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ і організацій. Відповідно до ст.ст. 47, 48 ЗК України 1990 року землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для потреб сільського господарства або призначені для цих цілей. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність і надаються, зокрема, у користування громадянам - для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби; громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам і організаціям - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними [PERSON] народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до п. 17 розділу X Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Згідно ч.2 ст. 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належить зокрема рілля. Згідно ч.3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення, зокрема особистого селянського господарства, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, викладені у ньому обставини знайшли своє підтвердження. Відповідач по справі позов визнав і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Судом не встановлено порушення права інших осіб при визнанні права на земельну частку (пай) за позивачкою, що рахується за померлим [PERSON] Відповідно до ст.ст. 9, 524, 527, 530, 549 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 16, 25, 1216, 1218, 1222, 1225 ЦК України, ст.ст. 6, 23, 47, 48 ЗК України 1990 року, ст.ст. 22, 25 ЗК України,

Outcome: approved