Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони по справі перебували у шлюбі, який на час звернення до суду із даною позовною заявою був розірваний. Від вказаного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] [INFO] . Оскільки дочка досягла повноліття, аліменти із відповідача у примусовому порядку на її утримання не стягуються, а відповідач добровільно фінансової допомоги на утримання своєї дочки не надає, хоча дочка потребує допомоги, так як продовжує навчання. Станом на дату звернення до суду [PERSON] навчається в Золотоніському коледжі ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету з термном навчання до 30 червня 2020 року. Оскільки дочка сторін по справі навчається на денній формі навчання, вона не може забезпечувати себе самостійно, а тому потребує матеріальної допомоги зі сторони своїх батьків. Відповідач матеріально нічим не допомагає, хоча, як наполягає позивач по справі, має постійний, стабільний, достойний заробіток. Коштів позивача критично не вистачає на належне утримання своєї повнолітньої дочки, а тому позивач звернулася до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання із відповідача у примусовому порядку. Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 28.05.2019 року. Вирішуючи питання призначення розгляду справи суд враховував, що позивач по справі звернувся до суду із клопотанням про розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження та у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Разом із тим із матеріалів вказаної справи вбачається, що вказаний спір відноситься до категорії спорів про стягнення аліментів, за своєю суттю спір є не складним, обсяг доказів є незначним, кількість учасників обмежується лише 2-ома сторонами, а справа не становить значного суспільного інтересу та для даної справи пріоритетним є швидке її вирішення. За таких обставин, з метою забезпечення прав як позивача так і відповідача на швидке вирішення спору, з метою відсутності безпідставного затягування розгляду даної справи, що в свою чергу може призвести до значних матеріальних затрат як відповідача по справі так і самого позивача, виникнення значної суми боргу по сплаті аліментів, які стягуються із дати подання позову, суд приходить до переконання, що вказана справа є малозначною та має бути вирішена саме у порядку спрощеного позовного провадження, що в свою чергу забезпечить якнайшвидший її розгляд по суті. Заявляючи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін позивач не навів жодної підстави необхідності його проведення, не зазначив які саме обставини, або події бажають зазначити сторони в судовому засіданні та які не можуть бути надані в ході підготовки матеріалів справи до розгляду. За таких обставин, враховуючи, що предмет спору у даній справі не підпадає під обмеження, встановлені ч. 4 ст. 274 ЦПК України, суд вважає, що дана справа може бути вирішена саме у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач по справі позовні вимоги позивача не визнав зазначаючи, що їх спільна дочка дійсно навчаєтьсяу навчальному закладі, але отримує стипендію, а також саме навчання здійснюється за державним замовленням та ні позивач ні їх дочка за вказане навчання кошти не сплачує. Більше того [PERSON] в період літніх канікул працює в республіці Польща, а тому отримує значний грошовий прибуток в іноземній валюті. У подальшому відповідач звернувся до суду із заявою відповідно до якої позовні вимоги визнав частково та погодився здійснювати сплату аліментів у розмірі 1500.0 грн., окрім періоду літніх канікул, коли донька сторін по справі перебуває на сезонних роботах за межами країни. Розгляд справи просив проводити за відсутності сторін по справі. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 22.06.2001 року) [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з довідки Золотоніського коледжу ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету №51 від 27.03.2019 року, [PERSON] навчається на 3 курсі на денній формі навчання з терміном навчання по 30.06.2020 року. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] є дочкою відповідача по справі, яка досягла повноліття та навчається в навчальному закладі за денною формою навчання. Відповідно до ст., ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином та з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення, в тому числі в період навчання у навчальному закладі покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При визначені розміру аліментів на утримання дочки сторін, що продовжує навчання, суд враховує матеріальне становище відповідача, оскільки відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим, так як доказів про своє скрутне матеріальне становище, як підставу для відмови в задоволенні позову, суду не надав. Разом із тим, як вбачається з довідки, виданої Новодмитрівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області від 21.06.2019 року за №1084 [PERSON] проживає разом із своєю тіткою [PERSON] , [INFO] , яка, відповідно до довідки поліклінічного відділення Золотоніської ЦРЛ №2046, за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, що безумовно впливає на матеріальний стан відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України з обов`язковим дотриманням норм чинного законодавства. Так при розгляді вказаної справи суд враховує, що згідно норм ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в своєму позові посилалася на те, що відповідач має постійний, стабільний, достойний заробіток, а тому може та зобов`язаний сплачувати аліменти у розмір 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, ч. 1 ст. 198 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Нормами ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази щодо реальної потреби позивача у здійсненні витрат на навчання доньки у Золотоніському коледжі ветеринарної медицини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] навчається на денному відділенні навчального закладу за рахунок коштів державного бюджету та не витрачає коштів на освітній процес. Окрім того також встановлено, та сторонами не заперечується, що [PERSON] в період літніх канікул працює в Республіці Польща, що стверджується листом Золотоніського коледжу ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету від 24.06.2019 року за №155, а тому має можливість в цей час забезпечувати себе та свої матеріальні потреби. Виходячи з наведеного та всупереч приписам ст.,ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не довів обставини щодо необхідності фінансування навчання [PERSON] , на які посилається в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення із відповідача аліментів в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходів). Окрім того судом встановлено, що [PERSON] продовжує навчання у навчальному закладі по 30.06.2020 року, що стверджується відповідною довідкою навчального закладу, яка зазначена вище. Жодних доказів продовження навчання [PERSON] до двадцяти трьох річного віку, суду надано не було. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів із відповідача до досягнення двадцяти трьох річного віку є не обґрунтованою та такою, яка не підтверджена жодними доказами. Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Так вирішуючи дану справу, суд вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісяця не може бути задоволеною, оскільки, як вбачається судом [PERSON] є повнолітньою, а тому на неї не можуть поширюватися норми ч. 2 ст. 182 СК України. Прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, на час звернення позивача до суду із вказаним позовом встановлювався ЗУ «Про Державний бюджет на 2019 рік», згідно з яким розмір прожиткового мінімуму встановлений для дітей віком до 18 років. Отже, позовні вимоги в частині стягнення аліментів в сумі не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку задоволенню не підлягають, оскільки вони є не обґрунтованими, не відповідають нормам чинного законодавства та не стверджені жодними доказами. Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що повнолітня дочка сторін по справі, яка навчається на денній формі навчання безумовно потребує допомоги від своїх батьків, та враховуючи, що мати, допомогу надає, але її недостатньо, суд вважає, що батько має можливість та зобов`язаний надавати допомогу повнолітній дочці, що він і сам визнав у своїй заяві про часткове визнання позову. Однак розмір аліментів, який заявлений позивачем та тривалість їх стягнення є не обґрунтованою, а тому суд приходить до висновку, що із відповідача необхідно стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, які необхідно стягувати по на час навчання дитини в навчальному закладі, тобто до 30.06.2020 року, та без врахування часу перебування [PERSON] на літніх канікулах, що буде відповідати як інтересам сторін по справі так і повнолітньої [PERSON] .. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: partial