Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 14261 гривні В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано 03.10.2016 р. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], 08.10.2011 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1000 гривень щомісячно. Зазначає, що нею на оздоровлення доньки у 2018 році були понесені додаткові витрати пов»язані з виїздом за кордон в Єгипет з 15 серпня по 22 серпня 2018 року, що складаються з витрат на путівку, проїзд та екскурсію для доньки, окрім того вказує, що понесла додаткові витрати , що пов»язані з навчанням дитини на придбання одягу, канцелярських товарів, підручників тощо на загальну суму 11347 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на викладене в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог позову в повному обсязі, посилаючись на те, що договір на туристичне обслуговування не підписаний позивачем. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2016 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], 08 жовтня 2011 року. Як стверджує позивач [PERSON] та не заперечує представник відповідача [PERSON] [PERSON] з відповідача на корись позивача на утримання дитини стягнуті аліменти. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до\~ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У п.18\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року\~роз'яснено, що відповідно до\~ст. 185 СК України\~до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв'язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. До особливих обставин, з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Враховуючи вказане, витрати на придбання одягу, канцелярських приладь, підручників (а.с. 12-15) не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, пов'язаних з особливими обставинами в розумінні\~ст. 185 СК України, тому не можуть бути враховані при визначенні загальної суми понесених додаткових витрат на утримання дитини. Вказані витрати не викликані особливими обставинами, а тому не є додатковими. Зазначені витрати є повсякденними та охоплюються питанням стягнення аліментів, які відповідач зобов'язаний сплачувати згідно рішення суду. Разом з тим, як стверджує позивач нею понесені витрати на оздоровлення дитини в розмірі 14325 гривень, що підтверджено договором на туристичне обслуговування від 06 серпня 2018 року. Посилання представника відповідача [PERSON] [PERSON] на те, що договір на туристичне обслуговування не підписаний позивачем суд не бере до уваги, оскільки фактичне понесення витрат на оздоровлення дитини підтверджено товарним чеком від 06 серпня 2018 року. Водночас, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з [PERSON] половини понесених нею витрат на екскурсію для доньки [PERSON], оскільки вона не підтверджена позивачем. Поданий позивачем документ не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, не перекладений на українську мову, з нього неможливо встановити які витрати, ким та у зв»язку з чим вони були понесені. З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: approved