Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на квартиру № 11 в жилому будинку № 7 по вул. Академіка Богомольця в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], померлого 02 січня 2014 року. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що після смерті чоловіка, який проживав за адресою : [INFO], відкрилася спадщина, яка складається зі спірної квартири, право власності на яку визнано рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 09.07.2004 р. Спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] є позивачка та діти- Сіренко О.О. та [PERSON], які із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались. [PERSON] зазначила, що у встановлений законом строк вона звернулась до Великобурлуцької Державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру № 11 в жилому будинку № 7 по вулиці Академіка Богомольця в м. Харкові їй було відмовлено, оскільки право власності на квартиру не було зареєстровано в БТІ (до 2013 року), або в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( з 01 січня 2013 року), тобто відсутній документ для видачі свідоцтва про право на спадщину. Нотаріусом видана постанову від 23.04.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У звязку з тим, що позивач не може оформити свої спадкові права через нотаріальну контору, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка та її представник не зявились, подали заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача- Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, про причини неявки не сповістив, заперечень не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 9 липня 2004 року, яким були визнані заповіти, складені 19 травня 2002 року та 21 травня 2002 р. та посвідчені відповідно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] на користь [PERSON] недійсними, а також визнано за [PERSON] право власності на квартиру. 02 січня 2014 р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 426377 від 06 січня 2014 року, виданим виконавчим комітетом Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадок, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Частиною першою ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, однак на час її відкриття не проживав постійно зі спадкодавцем, повинний подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], яка проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та при зверненні до Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області за одержанням свідоцтва про право на спадщину за законом отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.04.2016 р. Інші спадкоємці- діти [PERSON]- [PERSON], [PERSON] до нотаріальної контори не звертались, спадщину фактично не прийняли. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] від 23.04.2016 року , до складу спадкового майна входить квартира № 11 в жилому будинку № 7, що розташована по вул. Академіка Богомольця в м. Харкові, право власності на яку ( документ що посвідчує право власності на це спадкове майно - рішення суду ), не зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації ( до 2013 року ) або в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з 01 січня 2013 року), що суперечить вимогам діючого законодавства. Із постанови також випливає, що після померлого 2 січня 2014 року [PERSON] спадкова справа не заводилась, заяв про прийняття спадщини не надходило. Квартира [ADDRESS] тривалий час була спірною, про свідчать рішення різних судових інстанцій, які долучені до матеріалів справи. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 9 липня 2004 року визнані недійсними заповіти, посвідчені приватними нотаріусами Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 19 травня 2002 року та [PERSON] 21 травня 2002 р. та за [PERSON] визнано право власності на квартиру. Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2005 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 9 липня 2004 року було скасовано, та [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними заповітів, посвідчених від імені [PERSON] 19.05.2002 р. та 21.05.2002 р. на користь сторонньої особи- Сіренко П.І. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 23 серпня 2007 року частково задоволена касаційна скарга [PERSON], рішення апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2005 року скасовано, залишено в силі рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 9 липня 2004 року. Оскільки рішення судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2005 року вступило в законну силу негайно, то [PERSON] розпорядилась квартирою і продала її гр-ну [PERSON] Після скасування касаційною інстанцією рішення апеляційної інстанції [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], треті особи : приватний нотаріус ХМНО [PERSON], КП «ХМБТІ», Відділ реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області про усунення перешкод в праві власності, визнання договору купівлі продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, виселення та вселення. Рішенням Жовтневого районного суду від 6 квітня 2010 року позовні вимоги [PERSON] задоволені , усунуті перешкоди в праві користування власністю - квартирою № 11 по вул. Академіка Богомольця 7 у м. Харкові.Визнано недійсним договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 18 березня 2005 року , згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав зазначену квартиру. КП «Харківське міське БТІ» забовязано анулювати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та забовязане зареєструвати право власності на цю квартиру на імя [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 9 липня 2004 року . Цим же рішенням [PERSON] було виселено з квартири, а [PERSON] вселено . 03 вересня 2010 року Жовтневим районним судом м.Харкова було постановлено додаткове рішення, яким вирішено витребувати спірну квартиру із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2010 року, задоволена пеляційна скарга Левон.П.С., рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 06 квітня 2010 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 серпня 2010 року скасовані, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в праві власності, визнання договору купівлі продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, виселення та вселення відмовлено. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України від 28 березня 2012 року касаційна скарга [PERSON] задоволена частково. Рішення апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2010 року щодо відмови у задоволені позову в частині усунення перешкод у користуванні власністю, виселенні [PERSON] та вселення [PERSON], витребування із незаконного володіння на користь [PERSON] квартири скасовано і залишено в силі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 6 квітня 2010 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 3 серпня 2010 року. У іншій частині рішення апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2010 року змінено щодо підстав відмови у задоволенні позову. Після набрання вищенаведеними рішеннями суду законної сили [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, для реєстрації права власності на спірну квартиру за собою, та анулювання реєстрації права власності з [PERSON], але не встиг отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , у звязку зі смертю. Факт звернення спадкодавця [PERSON] до реєстраційної служби ХМУЮ в Харківській області з заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] підтверджується рішеннями від 06.06.2013 р. та 23.07.2013 р. через недостатність поданих для реєстрації документів. На даний час рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 липня 2004 року залишено в силі, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , тому після його смерті спадкоємець 1 черги-дружина [PERSON] набуває право власності на квартиру . як спадкоємиця першої черги після смерті чоловіка [PERSON]. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи зазначені у заповіті. Уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, або відмови від його прийняття спадкоємцями за заповітом , а також у випадку якщо заповіт не охоплює всієї спадщини, право на спадщину за законом отримують особи зазначені в ст.ст. 1261-1265 даного Кодексу. Враховуючі вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved