Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також стягнення 16 000,00 гривень додаткових витрат по оплаті навчання [PERSON] за попередній період. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 червня 1999 року. На момент укладення шлюбу позивачка виховувала неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яку відповідач згодом удочерив та зареєстрував на своє прізвище. Від шлюбу [INFO] року у сторін народилася донька - [PERSON]. Діти проживають разом з позивачкою. Знаючи, що донька [PERSON] є ще неповнолітньою дитиною і потребує постійної батьківської уваги і допомоги, а старша донька [PERSON] навчається у ВНЗ на контрактній основі, відповідач протягом останніх двох років ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів. Він працює фотографом і постійно від'їжджає в різні міста України з метою заробітку, має нерегулярний, мінливий дохід, належної матеріальної допомоги дитині не надає. У зв'язку з тим, що старша донька навчається на денній комерційній формі навчання, вона не має можливості працювати, тому потребує матеріальної допомоги та коштів для оплати свого навчання, яка складає 16 000,00 гривень на рік. На сьогоднішній день позивачка не працює, ніякої допомоги на дітей не отримує, у зв'язку з чим сім'я опинилась у скрутному матеріальному становищі, через що [PERSON] і звернулась до суду за захистом прав своїх дітей. Позивачка у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, згідно до якої уточнила позовні вимоги, наполягала на задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] та відмовилась від позову в частині стягнення 16 000,00 гривень додаткових витрат по оплаті навчання [PERSON] за попередній період, просила розгляд справи провести без її участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Проти розгляду справи в заочному порядку також не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Крім того, враховуючи викладене у позовній заяві прохання позивачки про розгляд заяви без її участі, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини та визначив відповідні до них правовідносини. Дійсно, [PERSON] з 12 червня 1999 року перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 12 червня 1999 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська (а.с. 10). На момент укладення шлюбу позивачка виховувала неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яку відповідач згодом удочерив та зареєстрував на своє прізвище, що підтверджується копією паспорту [PERSON] серії [NUMBER], виданого 12 листопада 2008 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 11). Від шлюбу у сторін [INFO] року народилася донька - [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 21 червня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с. 10). Відповідно до довідки КП «ЖЕП №9» №383 від 27 березня 2014 року, виданій [PERSON], діти дійсно проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідач протягом останніх двох років ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, має нерегулярний, мінливий дохід, матеріально дітей не забезпечує. Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо урегульовані наступним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Згідно до ч.1 ст.141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно ч. 2 ст. 150 СУ України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно приписів ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно приписів ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до п. 20 роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В Конвенції «Про права дитини», (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР N 789-ХІІ від 27 лютого 1991року, підписано Україною 21 лютого 1990 року, набула чинності для України 27 вересня 1991року) у статті 27 зазначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги обґрунтованість позовної заяви [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров'я відповідача, його матеріальне становище, матеріальне становище дитини, відсутність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатної, батьків та вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти, на утримання кожної дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати пред'явлення позову до досягнення [PERSON], [INFO], двадцятитрирічного віку, за умови, що вона буде продовжувати навчання; до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved