Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, що навчається. В обґрунтування позову покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO], однак 08 травня 2002 року шлюб між ними за рішенням суду розірвано. Повнолітній син є студентом 4 курсу денного відділення Марганецького коледжу ДВНЗ «Національного гірничого університету», стипендію не отримує, однак навчання його на денній формі позбавляє можливості працювати. Вона на даний час не працює, тому змоги допомагати сину фінансово, у неї немає, однак відповідач є пенсіонером, має постійних дохід, тому має змогу надавати матеріальну допомогу для сина, що навчається. Просить задовольнити позов та стягувати по 1/4 частині зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на весь період навчання, без врахування часу канікул, але не довше, ніж досягнення сином 23 років. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на його мотиви, дала аналогічні пояснення. Просить позов задовольнити, не заперечила про задоволення позову в частині стягнення 1/5. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечує про стягнення з нього аліментів, однак просив їх розмір зменшити до 1/5. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КИ № 081009, виданого 09 листопада 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КИ № 422393, виданого 22 вересня 1997 року [PERSON] народився 21 серпня 1997 року, його батьками є сторони у справі (а.с.4). Яв вбачається з довідки № 316, виданої Марганецьким коледжом ДВНЗ «Національний гірничий університет» 12 серпня 2015 року [PERSON] в 2012 році зарахований до коледжу, в даний час навчається на 4 курсі денного відділення, стипендії не отримує, термін завершення навчання 30 червня 2016 року (а.с.5). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні донька (син) продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька (син), а також сама донька (син). Суд присуджує розмір аліментів на повнолітніх доньку (сина) у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Як вбачається з пункту 20 Постанови Пленуму ВС України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] вправі звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки син [PERSON] продовжує навчання та потребує, у звязку з цим, матеріальної допомоги. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44 сесією Генеральної асамблеї ООН 20 листопада 1998 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідачем надано суду довідки про його доходи, з яких вбачається, що останній отримує пенсію та страхові виплати, оскільки являється інвалідом ІІІ групи. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач являється пенсіонером та інвалідом ІІІ групи, отримує постійний дохід, тому суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів в частці від його доходу в розмірі 1/5 частини. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави слід стягнути 487 грн. 20 коп. несплаченого судового збору.

Outcome: partial