Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає визначити їй додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлої 22.11.2015 року у с.Кияшки м.Комсомольська (Горішні Плавні), визнавши причини його пропуску поважними. Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що 22.11.2015 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,6175 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради. За життя [PERSON] було складено заповіт, яким остання заповіла все належне їй майно своїй доньці [PERSON] Звернувшись в липні 2016 року до нотаріальної контори з питання спадкування, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено в звязку із пропуском визначеного Законом шестимісячного строку, так як на день смерті позивач і померла не були зареєстровані за однією адресою. Зважаючи на те, що будинки, де вони з матірю мешкали, розташовані на одному подвірї, на відстані 10 метрів один від одного, беручи до уваги, що вони фактично спільно вели господарство, мали спільний бюджет, позивач вважала, що вона фактично прийняла спадщину, так як постійно проживала разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на викладені у позові обставини. Будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, представник Дмитрівської сільської ради до суду не зявився, звернувшись із відповідним клопотаннями про слухання справи за його відсутності. Правом надання заперечень проти позову відповідач не скористався. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що 22 листопада 2015 року у с.Кияшки м.Комсомольська померла [PERSON], що підтверджується актовим записом про смерть № 48 від 23.11.2015 року складений виконкомом Дмитрівської сільської ради (а.с.7). На випадок своєї смерті [PERSON] скала заповіт, яким заповіла все належне на момент смерті їй майно позивачці. Згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради (а.с.8), на день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO]. Місце проживання інших осіб разом із [PERSON] зареєстровано не було. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.11.2011 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,6175 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Дмитрівської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 285911, виданого Полтавською обласною державною адміністрацією (а.с.10). Виходячи із змісту листа приватного нотаріуса від12 липня 2016 року, адресованого на імя [PERSON] (а.с.12), останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із пропуском визначеного Законом шестимісячного строку. За повідомленням Комсомольської державної нотаріальної контори від 26.07.2016 року спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась. Вказана обставина підтверджуються відповідними інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (а.с.35-37). Згідно з відповіддю приватного нотаріуса [PERSON], вперше позивач звернулась до нотаріальної контори з приводу спадкування 12.07.2016 року (а.с.56). Розглянувши справу у межах заявлених вимог, виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає позов необґрунтованим, з огляду на наступне. Відповідно до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, у даному випадку - з 22 листопада 2015 року і закінчується відповідно 22 червня 2016 року. За нормою ч.2 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, оціночним фактором для визначення додаткового строку, є поважність причин його пропуску. Виходячи із змісту позову та пояснень позивача в ході розгляду справи, остання не звернулась із заявою про прийняття спадщини у встановлені Законом строки через те, що фактично проживала спільно з померлою, вони вели спільне господарство та спільно несли витрати, повязані із утримання будинків. Тому, вважала, що вона фактично прийняла спадщину, у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що звертаючись із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, [PERSON] посилається лише на факт постійного проживання разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, проте відповідної вимоги в суді не заявляє. Під час судового розгляду [PERSON] було розяснено судом про можливість встановлення факту постійного проживання разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини в судовому порядку та правові насліди не вчиненні процесуальних дій, проте [PERSON] наполягала на задоволенні позову саме з наведених вище підстав. Таким чином,

Outcome: dismissed