Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до ТОВ «Гранфінресурс», вказавши, що 27.02.2013 року між [PERSON] та ПП «Грандфінресурс» було укладено договір № 214665, за яким позивач сподівалась отримати кредит в сумі 40000 гривень. Однак, кошти [PERSON] не отримала, натомість перераховувала на користь ПП «Грандфінресурс», а потім на користь ТОВ «Гранфінресурс» грошові кошти в якості первісного внеску та подальших платежів на загальну суму 6863,08 гривень. Посилаючись, що ані ПП «Грандфінресурс», ані ТОВ «Гранфінресурс», яке за додатковою угодою прийняло на себе зобовязання за договором № 214665, не мало ліцензії на надання фінансових послуг, позивач просить визнати недійсним договір № 214665 від 27.02.2013 року та додатки до нього, укладений між ТОВ «Гранфінресур» та [PERSON], стягнути з ТОВ «Гранфінресурс» матеріальну шкоду в сумі 6863,08 гривень та моральну шкоду в сумі 2000 гривень. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав на заявлених підставах. Додатково вказав, що позов предявлено до ТОВ «Гранфінресурс», оскільки саме це підприємство прийняло на себе зобов'язання за договором № 214665. Суму коштів, яку [PERSON] сплатила на користь ПП «Грандфінресурс» та ТОВ «Гранфінресурс», вважають матеріальною шкодою, яку просять разом моральною шкодою, яку зазнала [PERSON] внаслідок неотримання коштів та сплати внесків, стягнути з відповідача, Відповідач ТОВ «Гранфінресурс» представника в судове засідання не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений в установленому порядку. Направив письмові заперечення на позов, в яких проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись, що діяльність ТОВ «Гранфінресурс» не повязана з наданням фінансових послуг, оскільки відповідач не залучає власні кошти для надання позик або кредитів, є лише адміністратором соціальної програми для населення, виступаючи посередником між учасниками програми та допомагаючи організувати касу взаємодопомоги, тож така діяльність не потребує ліцензії. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору, залучена судом до участі у справі, ПП «Грандфінресурс» в судове засідання представника не направила, про місце та час розгляду справи повідомлені в установленому порядку. В ході дослідження матеріалів справи судом встановлено таке. 27.02.2013 року між ПП «Грандфінресурс» (Адміністратор) та [PERSON] (Учасник) укладено договір № 214665 (а.с. 7), за умовами якого ПП «Грандфінресурс» за згодою [PERSON] зобовязується вчинити від імені та за рахунок [PERSON] певні юридичні дії, спрямовані на придбання [PERSON] грошової суми у 40000 гривень на умовах діяльності Програми «[PERSON] Україна», в тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, надати учаснику відповідну суму, заявлену для придбання на умовах діяльності Програми; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Учасник доручає Адміністратору використовувати суми чистих внесків для формування Фонду Реєстру та його розподілу, а також надавати заявлені грошові суми. В Додатку № 2 до договору викладені умови Програми «[PERSON] Україна» (а.с. 9-12). Так, програма «[PERSON] Україна» це програма, що базується на створенні реєстр Учасників, метою яких є придбання грошових сум у поряду та на умовах, передбачених договором та додатками до нього. За визначенням термінів адміністративними витратами є плата Адміністратору за послуги, пов'язані з організацією діяльності Програми «[PERSON] Україна», зазначена у Додатку № 1 до договору № 214565,яка сплачується за погодженням сторін Учасником з черговим щомісячним чистим внеском. Адміністративний платіж це одноразова плата, що сплачується Учасником на користь Адміністратора після отримання дозволу на отримання грошової суми, заявленої для придбання на умовах діяльності Програми «[PERSON] Україна». Загальний платіж це щомісячний платіж, який складається з суми чистого внеску і адміністративних витрат та сплачується Учасником у порядку та терміни, визначені Додатками № 1, 2 договору. Додатковою угодою від 18.12.2013 року ПП «Грандфінресурс» передало ТОВ «Гранфінрерсурс» права та обов'язки Адміністратора програми «[PERSON] Україна» за договором № 214665 (а.с. 13). Як вбачається з квитанцій [PERSON] сплатила на користь ПП «Грандфінресурс» адміністративний платіж та загальні платежі (чистий внесок та адміністративні витрати), а з грудня 2013 року зазначені суми [PERSON] сплачувала на користь ТОВ «Гранфінресурс». При вирішенні справи суд виходить з наступного. Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вказує ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статті 10, 60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, звертаючись до суду, позивач самостійно та на свій власний розсуд визначає підстави позову та предмет позову та має можливість до початку розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову. Позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору № 214565 від 27.02.2013 року та додатків до нього, укладеного між ТОВ «Гранфінресурс» та [PERSON] В якості підстави для визнання недійсним договору позивачем зазначено, а представником позивача в судовому засіданні це підтверджено, є відсутність у відповідача ліцензії, необхідної для здійснення діяльності, визначеної договором. Стаття 203 ч. 1 ЦК України вказує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вказує ст. 216 ч. 1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Стаття 236 ч. 1 ЦК України визначає момент недійсності правочину. Так, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Підсумовуючи вищевикладене, суд виходить з того, що недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отже, позивач мав право позиватись для визнання договору недійсним до сторони цього договору, а саме до ПП «Грандфінресурс», оскільки за недійсним правочином права та обов'язки не могли бути передані іншій особі. Однак, позивач просить визнати недійсним договір, укладений з ТОВ «Гранфінресурс», позиваючись саме до ТОВ «Гранфінресурс», натомість як договір був укладений з іншою юридичною особою - ПП «Грандфінресурс», яка не являється відповідачем по справі та яка судом залучена до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог. Отже, позивач просить визнати недійсним договір, який взагалі не існував, оскільки такий договір був укладений позивачем з третьою особою. Крім того, в якості підстави для визнання недійсним договору позивач посилається на відсутність у ТОВ «Гранфінресурс» та ПП «Грандфінресурс» відповідної ліцензії. Відповідно до ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. На час укладення договору № 214556 види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, визначалась Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» № 1775 від 01.06.2000 року. Стаття 9 Закону України № 1775 визначала види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню. Зокрема, до ліцензованої господарської діяльності законодавцем були віднесені діяльність із надання фінансових послуг. Статтею 4 п. 11-1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664 від 12.07.2001 року передбачено обовязкове отримання ліцензії для здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Натомість, як вбачається з укладеного [PERSON] договору, придбання будь-яких товарів зазначеним договором не передбачено. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог [PERSON] про визнання недійсним договору, оскільки позивач просила визнати недійсним договір, який фактично і не укладався, позов заявлено до іншої юридичної особи ніж та, яка була стороною по договору,. При вирішенні інших позовних вимог суд виходить з наступного. Позивачем заявлено вимогу про стягнення майнової шкоди з ТОВ «Гранфінресурс», яка полягає у загальній сумі внесків та інших платежів, сплачених [PERSON] на користь ПП «Грандфінресурс» та ТОВ «Гранфінресурс». Стаття 216 ч. 1, 2 ЦК України вказує, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Таким чином, у разі недійсності правочину сторона має право окремо на повернення того, що одержала інша сторона правочину, а також на відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивачем заявлено вимогу про стягнення суми коштів у 6863,08 гривень в якості відшкодування майнової шкоди, а не як наслідок визнання недійсним правочину - поновлення порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення правочину, що було підтверджено представником позивача в судовому засіданні. Стаття 1166 ЦК України вказує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підстави для відшкодування моральної шкоди визначені ст. 1167 ЦК України яка вказує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки позивачем не доведено вчинення з боку відповідача щодо неї будь-яких неправомірних дій, прийняття неправомірних рішень або допущення неправомірної бездіяльності, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача як майнової шкоди, яка складається з сум, сплачених [PERSON], так і моральної шкоди, спричинення якої та її розмір позивач фактично не обґрунтував. Також суд враховує, що позивач просить стягнути загальну суму усіх здійснених нею оплат та моральну шкоду лише з ТОВ «Гранфінресурс», хоча кошти перераховувались як на користь як ТОВ «Гранфінресурс», так і на користь ПП «Грандфінресурс», а договір укладався саме з ПП «Грандфінресурс». Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем в межах розгляду цієї справи не доведено наявність підстав для визнання договору недійсним та стягнення матеріальної та моральної шкоди, позов предявлено до неналежного відповідача, тож він не підлягає задоволенню на зазначених в позовній заяві підставах. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed