Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ЛНМУ імені Данила Галицького про визнання права користування квартирою та визнання наймачем квартири. В обгрунтування позову вказує на те, що з дня свого народження постійно проживала та вела спільне господарство разом зі своєю матір`ю [PERSON] та родичкою [PERSON] у [ADDRESS] . Будинок, в якому вони проживали належить до відомчого житлового фонду та знаходиться у віданні ЛНМУ ім.Данила Галицького. Зазначає, що факт її проживання у вказаній квартирі підтверджується довідками з поліклініки. Крім того, це підтверджують свідки, а саме: сусіди за місцем проживання. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , а [INFO] померла її родичка - [PERSON] , після чого, відповідачем закрито квартиру на замок разом із особистими речами позивача та обмежено її в праві користування та проживання. Відтак, [PERSON] вважає, що була вселена до квартири [ADDRESS] на законних підставах як член сім`ї наймача ще з 04.06.1995 року та проживала там. Просить позов задоволити. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якій вказує, що позов не визнає, вважає такий безпідставним та необґрунтованим, виходячи з наступного. Зокрема, судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено, що будинок [ADDRESS] не відноситься до державного житлового фонду, як і до відомчого житлового фонду. Цей будинок є приміщенням наукової бібліотеки ЛНМУ (цілісним майновим комплексом), закріпленим на правах оперативного управління. Крім того стверджує, що у приміщенні 6/2 по вул. [ADDRESS] Стрільців [ADDRESS] Львові гр. [PERSON] проживала сама, а за час її проживання з проханням зареєструвати інших осіб за вказаною адресою померла не зверталась. У відповіді на відзив, скерованій до суду позивачем, остання наголошує на тому, що не ставить питання про приватизацію майна, а просить визнати право користування квартирою та визнати її наймачем квартири. Зазначає, що посилання представника відповідача на те, що факти, зазначені її родичкою - [PERSON] у справі за її позовом про визнання права на приватизацію не спростовують факту проживання позивача у квартирі [ADDRESS] , оскільки вона була неповнолітньою на момент звернення померлої до суду. Щодо наданої відповідачем довідки, зазначає, що така не відповідає вимогам ст.79 ЦПК України та повністю спростовується долученими до позовної заяви доказами. До судового засідання позивач [PERSON] скерувала заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задоволити. Представник відповідача ЛНМУ імені Данила Галицького Мінаєв М. [PERSON] . в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надавши пояснення, аналогічні викладені у відзиві на позов. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов\~висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.129\~Конституції України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.06.1995 року, позивач [PERSON] [PERSON] ) народилась [INFO] , її матір`ю якої є [PERSON] . Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть №80 від 11.04.2018 року, [PERSON] померла за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта серії [NUMBER] [PERSON] прописана за адресою: [ADDRESS] з 05.07.1982 року. Відповідно до відповіді головного лікаря КНП «3-тя міська клінічна лікарня м.Львова» Олійника В.П. №403 від 25.03.2019 року, наданої на запит адвоката Кульбій-Кухар Ю.В., [PERSON] , 1995 р.н. перебувала на обліку та обслуговувалася лікарями дитячого поліклінічного відділення №1 Комунальної 3-ої клінічної лікарні м.Львова та, відповідно до записів на титульній сторінці «Історії розвитку дитини», [PERSON] , 1995 р.н. проживала за адресою: [ADDRESS] . Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами ст.81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.64\~ЖК України\~члени сім`ї\~наймача,\~які проживають\~разом з\~ним,\~користуються нарівні\~\~з\~\~наймачем\~\~усіма\~\~правами\~\~і\~\~несуть\~усі обов`язки,\~\~що\~випливають з\~договору найму\~жилого\~\~приміщення.\~\~Повнолітні\~\~члени\~сім`ї\~\~несуть\~\~солідарну\~\~з\~\~наймачем\~\~майнову\~відповідальність за\~зобов`язаннями,\~що випливають\~із зазначеного\~договору.\~До членів\~\~сім`ї\~наймача належать\~дружина наймача,\~\~їх\~діти і\~\~батьки.\~Членами сім`ї\~наймача може\~бути визнано\~й інших\~осіб,\~якщо вони\~\~постійно\~\~проживають\~разом з\~наймачем і\~ведуть з\~ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача,\~\~але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на те, що з 1994 року спільно проживала з матір`ю [PERSON] та родичкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що на її думку підтверджується наданою суду копією відповіді головного лікаря КНП «3-тя міська клінічна лікарня м.Львова» Олійника В.П. №403 від 25.03.2019 року, наданої на запит адвоката Кульбій-Кухар Ю.В., з якої вбачається, що [PERSON] , 1995 р.н. перебувла на обліку та обслуговувалася лікарями дитячого поліклінічного відділення №1 Комунальної 3-ої клінічної лікарні м.Львова та, відповідно до записів на титульній сторінці «Історії розвитку дитини» [PERSON] , 1995 р.н., проживала за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту про фактичне проживання особи, складеного 07.04.2019 року мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] з дня свого народження ( [INFO] ) фактично проживала за адресою: [ADDRESS] . Інших доказів на підтвердження факту проживання за вказаною адресою позивачем не надано. Згідно ст.72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи у встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Крім того, згідно ч.2, 3 ст.106 Житлового Кодексу України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що підтверджують факт звернення позивача [PERSON] до ЛНМУ імені Данила Галицького з приводу укладення з нею договору найму житлового приміщення, що за адресою: [ADDRESS] . Крім того, судом встановлено, що наймач квартири [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя не зверталась до відповідних органів з питання реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі, та остання в своїх позовних заявах від 19.04.2004 року та від 03.03.2010 року стверджувала, що за вказаною адресою проживає сама. Відповідно до ч.1 ст.98 ЖК України, наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача. Ст.99 ЖК України передбачено, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення, одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовия вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не був дотриманий порядок вселення у спірну квартиру, що за адресою: [ADDRESS] , оскільки не доведений факт згоди наймача на реєстрацію позивача у квартирі, звернення до наймодавця чи власника житла з питання реєстрації позивача не було, письмова згода померлої [PERSON] на її вселення до квартири відсутня, витрат з оплати комунальних послуг за спірною адресою на проживаючих осіб позивач не несла, тому дані обставини вказують на те, що позивач не набула права користування спірним жилим приміщенням. Більше того, належних та допустимих доказів на підтвердження факту родинних зв`язків з наймачем [PERSON] позивач суду не представила, як і доказів того, що [PERSON] була саме наймачем вказаного житла. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки встановлені судом обставини справи виключають можливість задоволення позовних вимог, так як позивачем не доведено набуття нею права користування спірним житловим приміщенням у встановленому законом порядку як члена сім`ї наймача.

Outcome: dismissed