Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] побудовані її матір`ю в 60-х роках, однак власність на будинковолодіння належним чином не зареєстровано. Для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, господарських будівель та споруд було виділено земельну ділянку площею 0,14 га. Мама позивачки - [PERSON] , 1920 року народження, померла [INFO] . Позивачка з часу свого народження і до дня смерті матері проживала разом з нею, вели спільне господарство, мали спільний побут, здійснювало догляд та поховання матері. 12 березня 2012 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті мами на право на земельну частку (пай). Звернувшись до нотаріуса з приводу оформлення права на спадщину на будинковолодіння по [ADDRESS] , отримала відмову в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документуна спадкове майно, виданого на ім`я спадкодавця. Крім того, в усній формі нотаріусом роз`яснено, що суспільна група спадкового господарства - колгоспники, що унеможливлює визначити конкретні частки спадкодавця. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На час припинення колгоспного двору в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова двору - мама позивачки [PERSON] , 1920 р.н., позивачка та онуки спадкодавця - відповідачі: [PERSON] , 1967 р.н., [PERSON] , 1974 р.н., [PERSON] , 1982 р.н. З приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не звертався ніхто. Позивачка є єдиною спадкоємицею, яка фактично вступила в управління спадщиною; виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, утримує будинок та прибудинкову територію в належному стані, обробляє землю, однак не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через відсутність правовстановлюючого документу на нього, виданого на ім`я спадкодавця. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Бундзяк У.М. підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Дії відповідачів не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачів. Заслухавши вступне слово представника позивачки, дослідивши письмові докази, Суд, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Згідно погосподарської книги № 2 Семаківської сільської ради на 1991-1995 роки в господарстві в [ADDRESS] станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON] , 1920 р.н., дочка [PERSON] , 1950 р.н., внуки: [PERSON] , 1967 р.н., [PERSON] , 1974 р.н., [PERSON] , 1982 р.н.; суспільна група господарства колгоспники, що стверджується довідкою № 126, виданою 12.03.2019 виконкомом Семаківської сільської ради. Про те, що в [ADDRESS] змінена на [ADDRESS] , свідчить довідка № 294, видана 07.06.2019 виконкомом Семаківської сільської ради. [PERSON] померла [INFO] у віці 79 років в с. Семаківці Городенківського району, актовий запис за № 2 від 27 березня 2000 р., що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до [INFO] , застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) проживала в житловому будинку по [ADDRESS] ; разом з нею були зареєстровані та проживали: дочка [PERSON] , 1950 р.н., внуки: [PERSON] , 1974 р.н., [PERSON] , 1982 р.н., що стверджується довідкою № 195, виданою 06.05.2019 виконкомом Семаківської сільської ради. Із довідки № 292, виданої 03.06.2019 Семаківською сільською радою вбачається, що позивачка [PERSON] проводила похорон своєї матері [PERSON] за власний рахунок; на день смерті матері проживали разом в одному житловому будинку за адресою [ADDRESS] , вели спільне господарство. Відповідачка [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з одруженням змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 10 від 12.11.2000 в книзі реєстрації актів про одруження, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Семаківською сільською радою. Те, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою спадкодавця [PERSON] , підтверджується копіями: повторного свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 06 березня 2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис за № 15 від 25 березня 1950 р. в Книзі реєстрації народжень, витягу № 00010187143 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, сформованого 06 березня 2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, яким стверджено, що прізвище « [PERSON] » при реєстрації шлюбу змінене на « [PERSON] », актовий запис № 20 від 12 грудня 1967 р. виконкому Семаківської сільської ради. Наведене свідчить, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 124/2012, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Їй 19 березня 2012 р. видано два свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 331 та за № 332, на право на земельну частку (пай) розміром 62,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, та на право на майновий пай в спілці селян «Рідна земля», де частка майна померлої визначена в сумі 2397 грн. До складу спадщини [PERSON] входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 881/02-31 від 30 травня 2019 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] з посиланням на те, що у спадкоємця відсутній оригінал документа, який посвідчує право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок. Копією довідки про об`єкт нерухомого майна № 2, виданої 05.04.2019 ФОП « [PERSON] », стверджується, що згідно архівних даних Коломийського ОКП «МБТІ» станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. До часу набрання чинності Цивільним кодексом України (2003) та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 05.04.2019, вбачається, що житловий будинок збудований до 1941 року, господарські будівлі та споруди - в 1950, 1991 роках. Їх ринкова вартість станом на 17.04.2019 становить 48450 грн., що стверджується звітом про оцінку житлового будинку № 17042019_00519, складеного ФОП « [PERSON] ». За господарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка в розмірі 0,14 га, в т.ч.: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,0500 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,0900 га, що підтверджується довідкою № 295, виданою 07.06.2019 виконкомом Семаківської сільської ради. Судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними, сплачує комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій про оплату за електричну енергію та природний газ. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, позов визнається відповідачами - колишніми членами колгоспного двору, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 525, 526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved