Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом визнання такою особою, що втратила право на користування житлом, посилаючись на те, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2335 від 10 липня 2017 р. вона є власником квартири за №16 у буд. 36/1, що по вул. Прибузькій в м. Хмельницькому. Відповідно до відомостей щодо реєстрації місця проживання громадян у її квартирі зареєстрований відповідач, як член сім'ї колишнього власника. [PERSON] на даний час зареєстрований за вказаною адресою, хоча з середини грудня 2016 р. там не проживає. [PERSON] є іноземцем та проживає поза межами України, не маючи наміру повертатись. Згідно з актом від 17 грудня 2016 року відповідач не проживає в [INFO], оскільки йому стало відомо, що його дружина - [PERSON], яка померла 31.12.2016 року, залишила заповіт на усе належне їй майно на ім'я позивача. Факт не проживання відповідача в означеній квартирі підтверджується актами від 02 січня 2017 року, 13 січня 2017 року, 07 березня та 11 липня 2017 року. Таким чином, Отже в даному в випадку вона, як власник житла, має право звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Просить усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою №16 по вул. Прибузькій, 36/1 у м. Хмельницькому шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №16 по вул. Прибузькій, 36/1 у м. Хмельницькому. У судовоме засіданні позивач та її представник не зявились, звернулись до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника, вказавши, що просять усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою №16 по вул. Прибузькій, 36/1 у м. Хмельницькому шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Проти ухвалення заочного рішення не заперечили.. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, однак від нього не надійшло повідомлень про причини неявки. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею , незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного пава, у разі його порушення, невизнання або оспорювання та відповідно до статті 16 ЦК України вимагати припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України гарантується право звернутися до суду з вимогою про усунення перешкод у користуванні належним на праві власності житловим будинком. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України члени сімї власника житлового будинку, які проживають з ним разом у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України (справа № 6-158цс 14), власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2335 від 10 липня 2017 р. [PERSON] є власником квартири за №16 у буд. 36/1, що по вул. Прибузькій в м. Хмельницькому. Відповідно до відомостей щодо реєстрації місця проживання громадян в означеній квартирі зареєстрований відповідач, як член сім'ї колишнього власника - [PERSON] [PERSON] зареєстрований за адресою: кв. №16, буд. 36/1, що по вул. Прибузькій в м. Хмельницькому, хоча з середини грудня 2016 р. там не проживає. Згідно з актом від 17 грудня 2016 року [PERSON] не проживає в [INFO], добровільно залишив дане помешкання. Факт не проживання відповідача в означеній квартирі підтверджується актами від 02 січня 2017 року, 13 січня 2017 року, 07 березня та 11 липня 2017 року. Суд приходить до висновку, що позивач у відповідності до вимог ст.ст. 57, 58 ЦПК України надав докази в обґрунтування позовних вимог, тому суд приходить до висновку, що права позивача порушені і підлягають захисту.

Outcome: approved