Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про примусову госпіталізацію недієздатної [PERSON] за направленням лікаря-психіатра. Обґрунтовуючи заяву тим, що [PERSON] , [INFO], являється недієздатною, інвалідом з дитинства І групи, внаслідок психічного захворювання, а тому потребує періодичного стаціонарного лікування в психоневрологічному закладі. Останнім часом у [PERSON] почастішали судомні напади, які потребують фахового спостереження, обстеження та призначення лікування, що не можливо в амбулаторних умовах. 20 вересня 2019 року за наявності направлення лікаря-психіатра в Київській обласній психоневрологічній лікарні №2 відмовлено у госпіталізації [PERSON] , оскільки відсутнє рішення суду про необхідність госпіталізації. На підставі викладеного заявник просить винести рішення про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу. В судовому засіданні заявник, підтримала подану заяву з викладених у ній підтав та просила задовольнити. Прокурор в судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд дійшов наступного. Згідно до п.9 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.342 ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Згідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серія КИО-1 №366392 від 17 липня 2011 року, [PERSON] , [INFO] , являється інвалідом з дитинства І групи підгрупа «Б» та потребує постійного стороннього догляду. Інвалідність встановлена довічно. 20 вересня 2019 року [PERSON] , [INFO], направлено на госпіталізацію до Комунального закладу Київської обласної ради «Київської обласної психоневрологічної лікарні №2». Як вбачається, з консультативного висновку від 20 вересня 2019 року №279, консультативно-лікарської комісії КЗ КОР «КОПНЛ №2» КЗ КОР «Київської обласної психоневрологічної лікарні №2» на [PERSON] , [INFO] , мешканки, [ADDRESS] , інваліда з дитинства І « Б » довічно, психічний стан: свідомість ясна. Орієнтована вірно. Не до кінця розуміє звернену мову, відволікається. Мова олігофазична, нерозбірлива. Інтелект знижений. Відповіда на запитання короткі та позбавлені подробиць. Фразовим мовленням практично не володіє, використовує відомі слова в найбільш елементарному зв`язку. Вимова не чітка. Слабкість відоволікаємого мислення. Запас знань та уявлення примітивний, обмежений. Порушена звуковимова та складова структура слова. Словниковий запас бідний. Коло інтересів обмежене примітивними побутовими предметами. Умозаключення та судження інфантильні. Байдужа до виконання доручень. Швидко розсіює увагу. Пам`ять недостатня як у відношенні запам`ятовування, так і відновлення інформації, складнощі накопичуваного нового досвіду. В психомоторній сфері спокійна. Продуктивної психопатологічної симптоматики немає. Попередній діагноз: помірна розумова відсталість. Відповідно до рішення Конституційного суду України, справа №13-р/2018, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення шостого речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-III зі змінами, якими передбачено, що особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, яка за станом свого здоров`я не здатна висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке ухвалюється не пізніше 24 годин з моменту звернення до цього органу законного представника зазначеної особи і може бути оскаржено відповідно до закону, у тому числі до суду. Крім того, згідно до висновку Конституційного суду України, справа №13-р/2018, встановлена необхідність здійснення судового контролю над втручанням у право на свободу та особисту недоторканність недієздатної особи під час її госпіталізації до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, роз`яснивши, що така госпіталізація має відбуватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та «виключно за рішенням суду». Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про примусову госпіталізацію недієздатної [PERSON] за направленням лікаря-психіатра підлягає задоволенню, оскільки госпіталізація до психіатричного закладу особи без її усвідомленої згоди має відбуватися виключно за рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved