Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. До матеріалів справи додано копії рішення суду від 27.11.2014 року, яким вирішено розірвати шлюб між сторонами. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Зважаючи на те, що після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, позивач змушена була звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, та на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. На сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є надзвичайно малою та зовсім недостатньо для задоволення потреб дітей. Матеріальне становище позивача є скрутним, та зважаючи що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання неповнолітніх дітей значно зросли, і зумовило звернутись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила суд його задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив, про причини неявки до суду не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Шлюб між сторонами розірвано 27.11.2014 року, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2014 року (а.с. 7). Як вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.09.2005 року (а.с. 6), та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.03.2010 року (а.с. 5). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, та на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02.06.2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2015 року залишено без змін (на 8-10 а.с.). На переконання суду, такий розмір аліментів нині є занадто незначним і недостатнім для задоволення потреб дітей. Матеріальне становище позивача є скрутним, вона не в змозі самостійно утримувати дітей Відповідач на даний час працює вихователем дошкільного навчального закладу №31 департаменту освіти Вінницької міської ради. Інших джерел доходу, окрім заробітної плати, не має (на 12 а.с.). Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Положеннями частини першої статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК). Згідно з частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Поряд з цим, частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним погіршенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначала, що відповідач є молодою, працездатною особою та спроможний надавати належне утримання дітям. Що стосується розміру частки доходу відповідача, який підлягає стягненню як аліменти на утримання дитини, суд приходить до висновку щодо стягнення 1/3 частки доходів відповідача. В той же час суд враховує, що відповідно до частини другої статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає задовольнити позов змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання двох дітей, визначивши їх у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Також, суд враховує, що відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду судового збору не сплачувала, так як звільнена від його сплати, з відповідача слід стягнути на користь держави 704,80 грн судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved