Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що 06.02.2003 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 48 від 06.02.2003 року. У зв`язку з укладенням шлюбу вона змінила дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON] . Від шлюбу у них з відповідачем народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, на підставі чого між ними постійно виникають сварки, від яких страждають вони та їх діти, які проживають разом з ними. Вони з відповідачем стали чужими одне одному людьми, втратили один до одного почуття довіри, шлюбні відносини між ними припинені більше одного року, можливості зберегти сім`ю немає. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. На примирення не згодна, вважає, що шлюб необхідно розірвати. Шлюб вони розривають вперше. За домовленістю між ними та відповідачем діти від шлюбу, після розірвання шлюбу залишаться проживати з матір`ю. Крім того, позивач зауважує, що з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання двох дітей. Розміром аліментів, який підлягає стягненню з відповідача і який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, є 1/2 частина від усіх видів доходів відповідача. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, займається підприємницькою діяльністю, має регулярний дохід і може сплачувати аліменти у вищевказаному розмірі. Ухвалою судді від 14.05.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 05.08.2019 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову в порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України, в якій зазначає, що між нею та відповідачем досягнуто усної згоди щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання двох дітей від їх шлюбу: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Відповідач надав згоду сплачувати позивачу щомісячно аліменти на кожну дитину в сумі 2500 грн. до досягнення дітьми повноліття за відповідним рішенням суду. У зв`язку з наведеним, з метою приведення позовних вимог у відповідність до досягнутої між позивачем і відповідачем згоди щодо розміру аліментів на утримання двох дітей, позивач вважає за необхідне змінити предмет позову в частині розміру та способу стягнення аліментів. Одночасно позивач повідомив, що відповідач змінив адресу реєстрації місця проживання і наразі тимчасово зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним, позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 48 від 06.02.2003 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Ухвалою суду від 08.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, в якій просить задовольнити змінені позовні вимоги в повному обсязі, а справу розглянути у її відсутності. Відповідач у судове засіданні не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою змінені позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить їх задовольнити, а справу розглянути без його участі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються\~рівними процесуальними\~правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.02.2003 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 48, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 06.02.2003 року. Від даного шлюбу в сторін народилося двоє дітей доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.04.2003 року серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.01.2009 року серії [NUMBER] . Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, останній позов про розірвання шлюбу визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Спільні діти сторін проживають з матір`ю та потребують матеріального забезпечення. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за неповнолітніми доньками, вік дітей, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідач змінені позовні вимоги позивача про стягнення з нього аліментів на спільних дітей у твердій грошовій сумі визнав повністю, про що свідчить його письмова заява. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог\~ст. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільних дітей доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття. Беручи до уваги, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року установлено прожитковий\~мінімум 2027 гривень, з 1 липня 2118 гривень, з 1 грудня 2218 гривень, така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. При цьому, оскільки позов пред`явлений 03.05.2019 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Позовних вимог щодо порядку виховання дітей та поділу спільного майна сторін не заявлено. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір у розмірі 768,40 грн. за вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved