Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , в якому просить змінити розмір аліментів визначений рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/153/17 від 10.05.2017 року в сторону збільшення, а саме, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3500,00 грн. щомісячно з дня подачі позовної заяви з подальшою їх індексацією до досягнення нею повноліття та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 10.05.2017 року (справа №308/153/17) було розірвано шлюб, укладений з відповідачем та присуджено стягнути з останнього аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.01.2017 і до досягнення нею повноліття. З цього часу відповідач добровільно сплачує вказану суму. Однак, у зв`язку з інфляцією та збільшенням витрат на утримання доньки, необхідність відвідування гуртків та репетиторів вказаної суми не вистачає. У позовній заяві позивачка також зазначає, що відповідач не бажає спілкуватися з донькою, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, добровільно матеріальної допомоги в достатній мірі не надає. Має хороший дохід, веде дорогий спосіб життя, фізично здоровий, інших дітей, непрацездатних осіб на утриманні немає. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2021 року відкрито провадження в справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження,з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, разом з тим через канцелярію суду подала заяву в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем реєстрації проживання. У зв`язку з тим, що зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача невідоме, останній в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Ужгородського міськрайонного суду порталу судової влади України. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, правом подання відзиву на позов не скористалися і позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справу доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; Відповідно до ч.3 ст. 81 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною першою ст.192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Вимога одержувача аліментів про зміну розміру аліментів може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10.05.2017 присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] - [INFO] , в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.01.2017 року і до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, стан його здоров`я задовільний. Після ухвалення рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.05.2017 року через інфляційні процеси, а також у зв`язку з тим, що дитина подорослішала, її потреби змінилися, збільшились витрати на утримання (відвідування гуртків, репетитори), присудженої суми аліментів не вистачає на задоволення її потреб. Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 0712.2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», №31111/04, § 54). Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, про необхідність збільшення розміру аліментів до 2000 (двох тисяч) гривень, щомісячно. На думку суду такий розмір аліментів, не є надмірним тягарем для відповідача. Суд бере до уваги інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, враховує її вік. Аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання. При визначенні розміру аліментів судом також враховано норми СК України, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, а також відсутність доказів зі сторони відповідача про його тяжкий матеріальний стан чи інших доказів, які б вказували на неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що на утриманні відповідача перебувають інші особи. Твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] має реальну можливість сплачувати аліменти у розмірі 3500грн., не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки такі обставини не доведені позивачем належними та допустимими доказами, які повинні були бути подані разом із позовною заявою, та враховує положення ст.12 ЦПК, згідно яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається. Враховуючи наведене, позов підлягає частковому задоволенню. При цьому у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь держави судові витрати в розмірі 908,00 гривень судового збору.

Outcome: partial