Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом, посилаючись на те, що є спадкоємцем за законом після смерті сестри [PERSON], яка померла 18 серпня 1997 року, спадщину після смерті останньої прийняла, оскільки вступила в розпорядження та управління спадковим майном. За життя [PERSON] проживала в [INFO] та була членом КСП «Русь» с.Пилипи-Хребтіївські, Новоушицького району, Хмельницької області, якому було передано землю на підставі Державного акту на право колективної власності\~ серії ХМ №030 від 23 грудня 1997 року. Згідно зі списком, доданого до державного акту на право колективної власності, спадкодавець рахувалась під номером №453. 14 жовтня 1997 року на імя [PERSON] видано сертифікат серії ХМ №0371041 на право на земельну частку (пай) розташовану на території с.Пилипи-Хребтіївські, Новоушицького району, розміром 2,19 в умовних кадастрових гектарах. Нотаріус позивачу відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) в порядку спадкування у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий після смерті спадкодавця, тому вимушена звернутися до суду. 27 грудня 2017 року ухвалою суду залучено до участі у справі [PERSON], як правонаступника [PERSON]. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] селищна рада подала до суду заяву, у якій просить справу розглянути без участі їх представника, позов визнала. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Із свідоцтва про народження серії І-БВ №373151 від 07 липня 1975 року, актового запису про народження від 26 листопада 1929 року №369, свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БВ №296066 від 13 березня 1977 року, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були сестрами. 18 серпня 1997 року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-БВ № 302071 від 11 квітня 2017 року, видане повторно [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №24. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року,оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась 18 серпня 1997 року, тобто до набрання чинності ЦК України 01 січня 2004 року, тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно ст. 549 ЦК Української РСР, в редакції від 18 липня 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до постанови приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] від 25 квітня 2017 року № 148/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективні власності КСП «Русь» с.Пилипи-Хребтіївські, Новоушицького району після смерті [PERSON], яка померла 18 серпня 1997 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно. Згідно повідомлення цього ж нотаріуса від 08 червня 2017 року №212-01-09 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. [PERSON] селищної ради №527 від 12 квітня 2017 року, № 227 від 14 квітня 2017 року, підтверджується, що на день смерті 18 серпня 1997 року [PERSON] рахувалася головою домоволодіння в с.Пилипи-Хребтіївські, Новоушицького району, в якому вона була зареєстрована та проживала одна. Після її смерті в управління та розпорядження спадковим майном вступила її сестра [PERSON]. 13 травня 2017 року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-БВ №302145. Відповідно до заповіту від 11 травня 2017 року [PERSON] заповіла сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0371041 [PERSON]. Згідно даних спадкової справи за № 119-2017, після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини подали [PERSON], як спадкоємець за законом, та [PERSON], як спадкоємець за заповітом. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Так, у списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ № 30, виданого 23 грудня 1997 року КСП «Русь» с.Пилипи Хребтіївські, прізвище [PERSON], прописано за № 453. 14 жовтня 1997 року [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 2,19 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, а з моменту передачі землі конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа, що посвідчується державним актом про право колективної власності на землю. Із пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. Згідно ч.ч.9, 10 ст.5 ЗК України (1990 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст.6 ЗК України (1990 року) при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. Частина 2 ст.13 ЗК України (1990 року) передбачає, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 1 Указу Президента від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно\~ст. 9 ЦК Української РСР здатність мати цивільні права і обовязки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами [PERSON] РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. Суд звертає увагу на те, що державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ № 30 КСП «Русь» по с. Пилипи-Хребтіївські із додатком, в якому прізвище [PERSON] прописано за № 453 датовий 23 грудня 1997 року, а згідно даних свідоцтва про смерть [PERSON] померла 18 серпня 1997 року, тобто до дня видачі державного акту та, відповідно, сертифіката на право на земельну частку (пай). З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що прізвище померлої [PERSON] внесено до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до вказаного державного акту після її смерті. Отже, враховуючи, що колективне сільськогосподарське підприємство на дату смерті [PERSON] не набуло права власності на землю, яка підлягала розпаюванню, тому і померла [PERSON] за життя не набула права на земельну частку (пай). Відповідно зазначене право не перейшло в порядку спадкування до померлої 13 травня 2017 року [PERSON], тобто не було включене до складу спадщини після її смерті, що позбавляє можливості [PERSON] набути право на земельну частку (пай), в тому числі у судовому порядку, тому суд відмовляє у задоволенні позову. Разом з тим, визнання позову відповідачем, за змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, підлягає перевірці судом на предмет відповідності закону та дотримання прав, свобод, чи інтересів інших осіб та як встановлено судом суперечить вимогам закону, тому не приймається до уваги.

Outcome: dismissed