Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просила: розірвати договір на обслуговування від 28.12.2014р., укладений між нею та ФОП [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь понесені збитки внесену винагороду в розмірі 50000 грн.; а також стягнути з [PERSON] на її користь сплачений судовий збір в сумі 500 грн. та понесені витрати на юридичні послуги в розмірі 750 грн.. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначила, що 28.12.2014р. вона уклала договір на обслуговування з АН ПФ «Харків-ріелтер» в особі фізичної особи-підприємця [PERSON]. Предметом договору було надання послуг по вивченню ринку нерухомості та надання інформації про об*єкти нерухомості які продаються. Відповідно до п.3.1 вказаного договору, вона мала сплатити послуги агентства нерухомості в загальній сумі 4000 дол. США, але нею була внесена частина - сума в розмірі 2000 дол. США, а іншу половину вона повинна була сплатити перед укладенням договору купівлі-продажу. Квитанцію про сплату нею 2000 дол. США відповідач надала їй 29.12.2014р., де зазначила сплачену суму не в іноземній валюті, а в гривневому еквіваленті. 29.12.2014р. між позивачем та [PERSON] в присутності відповідача було укладено договір про наміри стосовно укладення у майбутньому договору купівлі-продажу об*єкту нерухомості. [PERSON] під час підписання договору про наміри передала майбутньому продавцю [PERSON] авансовий платіж у розмірі 3000 дол. США. Договір купівлі-продажу об*єкту нерухомості не було укладено у зв*язку з чим, рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 07.05.2015р. було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] внесений аванс у розмірі 3000 дол. США, а договір про наміри від 29.12.2014р. було розірвано. В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги посилались на ст.ст.901,903,906 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що нею були виконані умови договору на обслуговування від 28.12.2014р.. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Згідно до ст. ст. 901, 902, ЦК України за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. \~\~\~\~ Судом встановлено, що 28.12.2014р. позивач [PERSON] уклала договір на обслуговування з АН ПФ «Харків-ріелтер» в особі фізичної особи-підприємця [PERSON]. Предметом вказаного договору було надання послуг по вивченню ринку нерухомості та надання інформації про об*єкти нерухомості які продаються. Відповідно до п.3.1 вказаного договору [PERSON] повинна була сплатити послуги агентства нерухомості в загальній сумі 4000 дол. США. [PERSON] сплачена відповідачу сума в розмірі 2000 дол. США, а іншу половину 2000 дол. США вона повинна була сплатити перед укладенням договору купівлі-продажу. Відповідач [PERSON] видала [PERSON] квитанцію від 29.12.2014р. про сплату нею 50000 грн. за інформаційно-консультативні послуги згідно договору на обслуговування від 28.12.2014р., про що підтвердила в судовому засіданні та зазначила, що вказана сума є винагородою згідно умов вказаного договору. 29.12.2014р. між позивачем та [PERSON] в присутності відповідача було укладено договір про наміри стосовно укладення у майбутньому договору купівлі-продажу об*єкту нерухомості. [PERSON] під час підписання договору про наміри передала майбутньому продавцю [PERSON] авансовий платіж у розмірі 3000 дол. США. Договір купівлі-продажу об*єкту нерухомості не було укладено у зв*язку з чим, рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 07.05.2015р. було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] внесений аванс у розмірі 3000 дол. США, а договір про наміри від 29.12.2014р. було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили. В ст. 907 ЦК України вказано, що договір про надання послуг може бути розірваний. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п.3.3 договору на обслуговування послуги виконавця вважаються виконаними з моменту, коли замовник ставить свій підпис про огляд вибраного ним об*єкту нерухомості або підписує акт прийому виконаних робіт. \~\~\~\~ З матеріалів цивільної справи вбачається, що умови договору не виконані, що підтверджується відсутністю акту прийому-передачі виконаних робіт та доказами, які знаходяться в матеріалах справи. \~\~\~\~ Статтею 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 3.4 договору на обслуговування від 28.12.2014р. передбачено, що у випадку якщо замовник, родич, супровідна третя особа, які діяли в інтересах замовника, жоден із оглянутих об*єктів нерухомості не придбав у власність, винагорода виконавцю не виплачується. \~\~\~\~ За таких обставин, суд вважає, що існують всі підстави для розірвання договору на обслуговування від 28.12.2014р. та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] виплачену останньою відповідачу за договором від 29 грудня 2014 року 50000 грн.. Також, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 500 грн.. Вимоги, в частині стягнення з відповідача 750 грн. витрат на юридичну допомогу задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно зі ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу [PERSON] надала копію квитанції від 01.04.2015р. про оплату адвокатських послуг на загальну суму 750 гривень, але розрахунку таких витрат матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і до суду. На підставі викладеного і

Outcome: partial