Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 08.01.2014 року виконавчим комітетом Гораймівської сільської ради Маневицького району Волинської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕГ № 084875. Після розірвання шлюбу позивачка просить залишити їй право й надалі іменуватись прізвищем [PERSON]. Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON],03.07.2014 року та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку розпочинаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд цивільної справи 02.03.2017 року не зявися, хоча про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням відділення поштового звязку про отримання ним особисто судової повістки про виклик( а.с.24). Про причини неявки в суд відповідач не повідомив, заперечень проти позову суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач на судовий розгляд справи не зявився і про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, а позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Під час розгляду справи по суті позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала. [PERSON] суду пояснила, що спільне життя із відповідачем не склалося. Вона вважає, що шлюб між ними треба розірвати, терміну на примирення надавати не треба. [PERSON] просить суд надати їй право надалі іменуватися прізвищем [PERSON] С та не стягувати із відповідача на її користь судові витрати за позовні вимоги про розірвання шлюбу. Крім того, позивачка просить стягувати із відповідача [PERSON] аліменти на двох малолітніх дітей у розмірі однієї третьої частини його доходів щомісячно. [PERSON] пояснила, що діти є здоровими, на обліку у лікарів у звязку із захворюваннями не знаходяться. Позивачка повідомила суду, що відповідач [PERSON] сплачує аліменти у розмірі двохсот гривень на утримання своєї дитини від іншого шлюбу. Дослідивши пояснення позивачки [PERSON] та інші докази, якими позивачка обґрунтовує заявлені вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з постановленням заочного рішення з наступних підстав. Так, у відповідності до свідоцтва про шлюбу 1-ЕГ № 084875 від 08.01.2014 року, між громадянами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 08 січня 2014 року у виконавчому комітеті Гораймівської сільської Ради Маневицького району Волинської області за актовим записом № 1. Після укладення шлюбу, громадянці [PERSON] було присвоєно прізвище чоловіка, а саме [PERSON] (а.с.5). Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON],03.07.2015 року (а.с.6,7). Під час розгляду справи по суті позивачка [PERSON] пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалося і шлюбних відносин вони не підтримують. Дані фактичні обставини будь-якими іншими доказами не спростовані. Таким чином, під час розгляду справи по суті, судом було встановлено, що шлюбні відносини подружжя є фактично розірваними. Суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам, збереження шлюбу є неможливим, тому його необхідно розірвати. Приймаючи рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], суд керується нормами ст.24 Сімейного кодексу України про те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається Відповідно до норм ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також судом встановлено, що до укладення шлюбу з [PERSON], позивачка іменувалася прізвищем [PERSON] (а.с.5). Згідно з нормами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила свої прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу й надалі іменуватися цим прізвищем. Підлягають до задоволення і позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітніх дітей. Так, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO](а.с.6,7). Таким чином, беручи до уваги дослідженні письмові докази щодо батьківства відповідача [PERSON] до його дітей, вважаючи на норми ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про наявність у відповідача обовязку щодо утримання своїх дочок. Згідно до ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Під час розгляду справи по суті, судом досліджені докази, які підтверджують можливість надання відповідачем [PERSON] матеріальної допомоги своєму синові. Так, згідно довідки про доходи Рівненської обласної комунальної аварійно-рятувальної служби на водних обєктах від 29.12.2016 року, відповідач [PERSON] у даній установі працює на посаді водолаза, загальна сума його доходів з 01.07.2016 року по 31.12.2016 рік становить 20\~601 гривня 77 копійки (а.с. 25). При цьому,

Outcome: approved