Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 12.07.2012 р. вона зареєструвала шлюб із відповідачем . Мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між нею і відповідачем припинені. Відповідач коштів на утримання дітей не надає. Позивачка, просила розірвати шлюб з відповідачем, неповнолітніх дітей залишити проживати із нею, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно. Ухвалою суду від 24.05.2017 р. вимоги позивачки про стягнення аліментів на особисте утримання були залишені без розгляду. Відповідач в судовому засіданні повідомив, що шлюб розривати не бажає, але не заперечує проти вимог щодо стягнення аліментів на утримання дітей. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12.07.2012 р. між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб. Сторони мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Декларацією прав дитини від 1959 р. закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням матеріального становища позивачки, яка надає матеріальну допомогу дітям, однак самостійно не може повноцінно утримувати їх, оскільки несе інші витрати пов'язані з їх фізичним, духовним та моральним розвитком, за відсутності з боку [PERSON] заперечень щодо цих посилань, а також беручи до уваги те, що [PERSON] не повідомив, з посиланням на докази, обставин, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки позивач наполягає на припинені шлюбних відносин, а відповідач не надав суду з цього приводу жодних обґрунтованих, підтверджених доказами, заперечень, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та їх дітей, а тому їх шлюб слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved