Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», в якому просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, внесені на депозитний вклад відповідно до договору банківського вкладу № 003-21504-201014 від 20.10.2014 року, в розмірі 6380,82 дол. США, з яких 6000 дол. США банківського вкладу, 132,62 дол. США - проценти за користування банківськими коштами, 227,94 дол. США - пеня за прострочення строків повернення вкладу, суму трьох відсотків річних в розмірі 20,26 дол. США та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.10.2014 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», укладено договір строкового банківського вкладу на виконання якого позивачем передано відповідачу грошові кошти в розмірі 6000 дол. США, а банк зобов'язався повернути вклад та сплатити відсотки відповідно до умов договору. Датою повернення коштів було визначено 18.01.2015 року. Після закінчення терміну дії договору позивач звернулась з вимогою про повернення всіх коштів, в чому їй було відмовлено та сплачено лише 40 дол. США. Сторони в судове засідання не з'явились, позивачем до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Причини неявки представника відповідача в судове засідання не відомі, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. В матеріалах справи знаходяться раніше подані письмові заперечення на позов. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.10.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», був укладений договір банківського вкладу № 003-21504-201014 про депозитний вклад «Найкраща пропозиція», за умовами якого позивач зобов'язався передати грошові кошти в сумі 6000 дол. США, а банк зобов'язався повернути вклад та сплатити відсотки відповідно до умов договору. Строк повернення вкладу сторонами погоджено до 18.01.2015 року. Дія договору припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом з відсотками (п.1.9). Відповідно до матеріалів справи станом на 30.01.2015 року на депозитному рахунку позивача наявні кошти в сумі 6172,62 дол. США. З яких позивачу було сплачено 40 дол. США, що підтверджується квитанціями. 19.01.2015 року позивач письмово звернулась до відповідача та просила повернути суму депозитного вкладу з нарахованими відсотками. Листом від 21.01.2015 року банк повідомив про неможливість повернення депозиту. На час розгляду справи в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем депозитного вкладу з нарахованими відсотками. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частиною 3 ст. 1058 ЦК України визначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядження клієнта видати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку розрахункового документа. Таким чином, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшло своє повне підтвердження те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув позивачу грошові кошти за договором банківського вкладу №003-21504-201014 від 20.10.2014 року (вклад «Найкраща пропозиція») - 6000 дол. США вкладу та 132,62 дол. США відсотків. Тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи те, що ПАТ «Дельта Банк» своєчасно не виконало вимогу щодо повернення залишку депозитного вкладу [PERSON], то з моменту невиконання банком взятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу - з 19.01.2015 року по день перерахування коштів - 27.02.2015 року (день вказаний позивачем розрахунках) у позивача відповідно до положень ст. 625 ЦК України виникло право вимоги щодо стягнення з банку трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення. При цьому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції не поширюються на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у іноземній валюті. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з банку трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання є обґрунтованими. Перевіривши розрахунки позивача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три процента річних в розмірі 20,26 дол. США. В іншій частині позовні вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Зокрема, після укладення договору між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються загальними нормами зобов'язального права та спеціальними нормами з приводу банківського вкладу, а також положеннями укладеного договору. Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, якою відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України є штраф або пеня. Положеннями статей 546, 549 ЦК України визначено, що пеня є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Частиною 1 статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Враховуючи те, що умовами договору банківського вкладу не встановлено відповідальності сторін за неналежне виконання договірних зобов'язань у вигляді пені та спеціальні норми цивільного законодавства щодо банківського вкладу не містять положень, якими була б встановлена така відповідальність, вимога щодо стягнення пені є безпідставною. Посилання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» в частині визначення розміру пені за неналежне надання послуг є необґрунтованим. Оскільки норми цього Закону по відношенню до правовідносин з приводу банківського вкладу є загальними і застосовують лише в прямо зазначених випадках (в частині визначення підсудності за місцем проживання позивача та в частині звільнення його від сплати судового збору), а в іншій частині підлягають застосуванню норми зобов'язального права. Тому положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть застосовуватись при визначенні відповідальності за порушення умов договору банківського вкладу. Суд також, не приймає до уваги заперечення відповідача з приводу неможливості задоволення вимог вкладників у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації в банку, оскільки, зазначене ним положення ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на думку суду застосовується на стадії виконання судових рішень. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України у зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1407,9 грн.

Outcome: partial