Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. У позовній заяві посилається на те, що вона - [PERSON], перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2017 року шлюб між ними було розірвано, а малолітнього сина залишено на проживанні з нею. Позивач зазначає, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально їй та їхній спільній дитині взагалі не допомагає, участі у її вихованні не приймає. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків, зокрема, ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеним вимогам відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання сина. За твердженням позивача між нею та відповідачем на момент пред'явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. У зв'язку з тим, що протягом останнього часу відповідач не підтримував з нею та їхньою спільною дитиною ніяких відносин, на момент подання цього позову вона не мала достовірних відомостей про те, де саме працює її чоловік. Вказує, що вона змушена сама утримувати та виховувати малолітнього сина, і при таких умовах, враховуючи вищевикладене та положення ст. 184 СК України, вважає, що розмір аліментів на утримання малолітнього сина необхідно визначити в твердій грошовій сумі, так як відповідач не має постійного заробітку, а доходи його є мінливими та нерегулярними. Крім того, на думку позивача за наявності такої істотної обставини як отримання ним доходу від неофіційних джерел заробітку, з відповідача на її користь необхідно стягнути аліменти саме в твердій грошовій сумі з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення їхнім сином повноліття. Також позивач зазначає, що відповідач ухиляється від її - позивача утримання, чим порушує її права, передбачені ч. 2 ст. 84 СК України. З посиланням на викладене та норми ст. ст. 84, 180, 181, 184 СК України позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь - [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. з часу подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь - [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. з часу подання заяви до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, і просять їх задовольнити. Відповідач у дане судове засідання не з'явився, при цьому надав через свого представника письмові заперечення на позовну заяву, що долучені до матеріалів справи. Відповідач зазначає, що він із [PERSON] проживав у фактичному шлюбі без його реєстрації з 2013 року у квартирі його батьків за адресою: [ADDRESS]. 29.09.2015 року шлюб було зареєстровано, а [INFO] року від шлюбу народився син [PERSON]. Вказує, що із-за складних матеріальних обставин, після народження сина відносини між ними погіршилися. За позовом [PERSON] заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2017 року шлюб розірвано. Про розгляд справи судом його не було попереджено і про розірвання шлюбу він довідався при зустрічі з колишньою дружиною у лютому 2017 року. Оскільки це воля позивача, він не може примушувати до спільного проживання, тим більше, що йому відомо про її відносини з іншим чоловіком. Рішенням суду сина залишено проживати разом із матір'ю та зараз вони проживають у квартирі батьків дружини за вказаною адресою. Зазначає, що за таких обставин їхня сім'я розпалася, однак він любить сина і бажає приймати участь у його вихованні. У зв'язку з тим, що позивач перешкоджала йому у зустрічах з дитиною, він змушений був звернутися за вирішенням цього питання до органу опіки та піклування, зустрічається із сином у час, визначений органом опіки та піклування. Також вказує, що крім сина [PERSON] у нього є син [PERSON] від першого шлюбу, який часто і тривалий час проживає у нього - відповідача, його мати створила нову сім'ю і проживає у смт. Міжгір'я. Усі канікули, у тому числі літні, син проживає у нього. [PERSON] знає про це, вони тривалий час, під час спільного проживання, разом виховували сина від першого шлюбу. Стверджує, що після розірвання шлюбу надавав позивачу кошти на утримання сина, однак вона відмовлялася їх отримувати, поштові перекази повертала. Як він зрозумів із змісту позову її не влаштовувала сума цих коштів. Позов визнає частково та він розуміє, що зобов'язаний надавати кошти на утримання сина і бажає це робити. Також відповідач зазначає, що має постійне місце роботи, працює у ФОП [PERSON], його заробітна плата становить 3200,00 грн. Вважає, що відповідно до приписів ст. 183 СК України аліменти повинні стягуватися у частці від заробітку, а не в твердій грошовій сумі, як це просить позивач, з врахуванням наявності на утриманні ще однієї неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку з цим відповідач просить стягнути з нього на утримання сина [PERSON] 1/4 частини від заробітку. Вказує, що надавати кошти на утримання позивача не може, не має такої матеріальної можливості, оскільки за таких обставин у нього залишиться менше 1/2 частини заробітку, на які прожити не зможе. На підставі ч. 2 ст. 75, ч. 2 ст. 76, та ч. 4 ст. 84 СК України у позові щодо стягнення коштів на утримання позивача просить відмовити. В якості додатків до заперечень долучено копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] та довідку про заробітну плату [PERSON] Представник відповідача у судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя з підстав, наведених останнім у письмових запереченнях на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано, що стверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2017 року, яке набрало законної сили. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], якого згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2017 року вирішено залишити проживати разом з матір'ю [PERSON] Між батьками відсутня домовленість про сплату аліментів на їхню спільну дитину. Як встановлено судом, малолітній син сторін - [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою про склад сім'ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, виданою ОСББ «Гагаріна 28 Г» уповноваженому власнику [PERSON], що прописана за адресою: [ADDRESS] в склад її сім'ї входять шість осіб: власник - [PERSON], [INFO]; чоловік - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO]; донька - [PERSON], [INFO]; внук - [PERSON], [INFO]; мати - [PERSON], [INFO] Також судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER], виданим 10.03.2010 року виконкомом Тишівської сільської ради Воловецького району Закарпатської області. Згідно з довідкою ФОП [PERSON] за вих. № 4 від 02.10.2017 року, виданою відповідачу [PERSON], стверджується, що останній дійсно працює у ФОП [PERSON] з 01.08.2017 року за основним місцем роботи, його посадовий оклад становить 3200,00 грн. За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те, чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід), чи навпаки, такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Як підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами, відповідач [PERSON] має постійний (сталий) дохід, так як працює у ФОП [PERSON] з 01.08.2017 року за основним місцем роботи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], суд враховує майновий стан сторін, те, що позивач здійснює догляд за малолітнім сином, а відповідач є особою працездатного віку, отримує постійній дохід та має малолітню дитину від першого шлюбу. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] має постійний заробіток (дохід) та вимоги ст. ст. 180, 182, 183 СК України суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. При цьом,у виходячи з того, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 травня 2017 року установлено в розмірі 1426 грн., а з 1 грудня - 1492 грн., суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач, як молодий, працездатний чоловік не повинен обмежуватися роботою, за яку передбачена мінімальна заробітна плата, а працювати так, щоб належно утримувати всіх своїх дітей. З огляду на існуючі у даний час ціни, що як загальновідомий факт не потребує доказування, сума утримуваних з відповідача аліментів допоможе матері їх спільної дитини забезпечити її хіба що найнеобхіднішими для життя речами і продуктами. За змістом ч. ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача суд відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує матеріальне становище дитини, ту істотну обставину, що син проживає з матір'ю, яка здійснює догляд за ним, а відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки має постійний заробіток. Відтак, суд вважає, що аліменти на утримання позивача, з якою проживає дитина, слід визначити у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьох років. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Відтак, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 1280,00 грн. (640,00 грн. за вимогу про стягнення аліментів на дитину + 640,00 грн. за вимогу про стягнення аліментів на утримання позивача як дружини = 1280,00 грн.). На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 02.10.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 04.10.2017 року.

Outcome: partial