Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Державний нотаріус П'ятої Київської державної нотаріальної контори - Артеменко Оксана Анатоліївна, Головне управління юстиції у м. Києві - про визнання недійсним договору довічного утримання. Позивач при зверненні до суду мотивувала свої вимоги тим, що 11. 07. 2012 року Солом'янським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі за заявою [PERSON], зацікавлені особи: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] про визнання особи недієздатною та встановлення піклування, яким [PERSON], [INFO], визнано недієздатною. Над [PERSON] встановлено піклування та призначено її опікуном [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла. 02 жовтня 2012 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва провадження у вказаній справі було закрите у зв'язку зі смертю [PERSON] В рішенні Солом'янський районний суд м. Києва від 11. 07. 2012 року встановлено, що при ухваленні рішення в частині встановлення опіки над [PERSON] та призначення її опікуном [PERSON], враховано подання органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 22. 03. 2012 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважав за доцільне у разі визнання судом [PERSON] недієздатною встановити над нею опіку і призначити опікуном [PERSON] Таким чином, кандидатура [PERSON] як опікуна була повністю схвалена органом опіки та піклування, у зв'язку з чим і було внесено подання до суду про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачу стало відомо, що [PERSON] уклала договір довічного утримання (догляду) від 10 червня 2011 року з [PERSON], який з відчужувачем - [PERSON] не має жодної спорідненості, є її сусідом. Згідно п. 1.1. вищезазначеного договору, [PERSON] передає, а [PERSON] отримує у власність квартиру на умовах цього договору. Вказана квартира розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 45, 40 кв. м. Договір довічного утримання (догляду) було посвідчено державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Артеменко О. А. та зареєстровано в реєстрі за № 3-1279. Позивач вважає, що вищезазначений договір довічного утримання (догляду) укладений з порушенням норм чинного цивільного законодавства, а саме ст. 225 Цивільного кодексу України, оскільки в момент вчинення правочину [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Позивач вважає, що її права були порушені, оскільки саме вона призначалася Солом'янським районним судом м. Києва опікуном [PERSON], [PERSON] є її єдиною родичкою, здійснювала постійний догляд за померлою, а її кандидатура як опікуна була повністю підтримана та запропонована до суду органом опіки і піклування, до повноважень якого входить внесення подання про кандидатуру опікуна до суду. В зв'язку із зазначеним, позивач вважаючи, що договір довічного утримання (догляду) від 10. 06. 2011 року повинен бути визнаний недійсним, просила суд про задоволення позову. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні позов не визнав, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11. 07. 2012 року Солом'янським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі за заявою [PERSON], зацікавлені особи: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] про визнання особи недієздатною та встановлення піклування, яким [PERSON], [INFO], визнано недієздатною, над [PERSON] встановлено піклування та призначено її опікуном [PERSON] (а.с. 21). [INFO] року [PERSON] померла. 02 жовтня 2012 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва, рішення Солом'янським районним судом м. Києва від 11. 07. 2012 року скасовано, провадження у справі закрито у зв'язку зі смертю [PERSON] (а.с. 22). Згідно тексту рішення Солом'янський районний суд м. Києва від 11. 07. 2012 року вбачається, що при ухваленні рішення в частині встановлення опіки над [PERSON] та призначення її опікуном [PERSON], враховано подання органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 22. 03. 2012 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважав за доцільне у разі визнання судом [PERSON] недієздатною встановити над нею опіку і призначити опікуном [PERSON] Таким чином вбачається, що кандидатура [PERSON] як опікуна була схвалена Органом опіки та піклування, у зв'язку з чим і було внесено подання до суду про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] (а.с. 41). Судом встановлено, що 10 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду) (а.с. 34). Згідно п. 1.1. вищезазначеного договору, [PERSON] передає, а [PERSON] отримує у власність квартиру на умовах цього договору. Вказана квартира розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 45, 40 кв. м. Договір довічного утримання (догляду) було посвідчено державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Артеменко О. А. та зареєстровано в реєстрі за № 3-1279. Позивач при зверненні до суду зазначала, що про існування вказаного договору довідного утримання їй стало відомо під час розгляду справи за заявою [PERSON] про визнання особи недієздатною та встановлення піклування, яким [PERSON], [INFO], визнано недієздатною в суді першої інстанції. Позивач, як на підставу позову посилалась на те, що вищезазначений договір довічного утримання (догляду) укладений з порушенням норм чинного цивільного законодавства, а саме ст. 225 ЦК України, оскільки в момент вчинення правочину [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Також позивач посилалась на те, що її права були порушені, оскільки саме вона призначалася Солом'янським районним судом м. Києва опікуном [PERSON], [PERSON] є її єдиною родичкою, здійснювала постійний догляд за померлою, а її кандидатура як опікуна була повністю підтримана та запропонована до суду органом опіки і піклування, до повноважень якого входить внесення подання про кандидатуру опікуна до суду, в зв'язку із зазначеним просила суд про задоволення позову, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 2, 3 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як роз'яснено у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка відображена у листі від 27. 09. 2012 року № 10-1390/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів» свідчить, про те, що підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Неможливість керувати своїми діями в момент вчинення правочину пов'язана із внутрішнім станом особи чи впливом зовнішніх чинників. В даному випадку мова йде про тимчасовий стан, при якому особа внаслідок функціональних розладів психіки, порушення функціональних процесів в організмі або інших хворобливих станів не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними. Ухвалою суду від 10. 09. 2013 року у даній справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: З урахуванням індивідуально-психологічних властивостей [PERSON], а також встановленого її діагнозу, чи може захворювання [PERSON] призвести до неможливості останньої усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними? Чи могла [PERSON] 10. 06. 2011 року під час складання спірного договору довічного утримання (догляду), усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними? Відповідно до Акту посмертної комісійної судово-психіатричної комісії № 808 від 04. 10. 2013 року, проведеної спеціалістами Київським міським центром судово-психіатричних експертиз на виконання ухвал суду від 10. 09. 2013 року зроблено наступні висновки (а.с. 124-131): Під час складання договору довічного утримання (догляду) 10 червня 2011 р. [PERSON] страждала на стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно-атрофічного) ґенезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням (F 20.0 та F 02.8 згідно МКХ-10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Під час складання договору довічного утримання (догляду) 10 червня 2011 р. [PERSON] страждала на стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно-атрофічного) ґенезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням (F 20.0 та F 02.8 згідно МКХ-10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Як встановлено зазначеним Актом, під час складання спірного договору довічного утримання (догляду) від 10 червня 2011 р. [PERSON] страждала на стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно-атрофічного) ґенезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням (F 20.0 та F 02.8 згідно МКХ-10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Таким чином під час складання спірного договору, волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало її волі. В судовому засіданні представник відповідача висновки експертизи не спростував, належних доказів відсутності у [PERSON] стійкого психічного захворювання не надав. В той же час, представник відповідача стверджував про те, що позивач не є тією особою, яка має право звертатися із даним позовом, оскільки не надала суду докази спорідненості із [PERSON] Проте, суд не приймає до уваги дані заперечення про відсутність у позивача права на позов, оскільки відповідно до ч. 1. ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із змісту позовних вимог, позивачем не заявлено позовні вимоги про визнання права власності або про спадкування зазначеної в спірному договорі квартири, а тому суд не може перевіряти наявність ступеню спорідненості, оскільки це виходить за межі позовних вимог. Таким чином, враховуючи висновки, викладені у Акті посмертної комісійної судово-психіатричної комісії № 808 від 04. 10. 2013 року, а також те, що відповідач та його представник під час розгляду справи не спростували висновків експертів та не надали суду належних доказів відсутності у [PERSON] стійкого психічного захворювання, суд приходить до висновку про те, що договір довічного утримання (догляду) від 10 червня 2011 р. підлягає визнанню недійсним, оскільки [PERSON] вчинила спірний правочин у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважає за можливе позов задовольнити. З урахуванням задоволення позову, у відповідності з вимогами ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 107 грн. 30 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved