Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини. 19 жовтня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб виданий Малиновським районним місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та про що зроблений відповідний актовий запис №2975. За час шлюбу [INFO] у сторін по справі народилася донька, [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та про що зроблений відповідний актовий № 3297. На час народження дитини сторони проживали однією у будинку матері відповідача, а саме в квартирі [ADDRESS] , де в подальшому була прописана [PERSON] . Позивачка стверджує, що 18 липня 2019 року [PERSON] протиправно, без згоди матері, відлучив півтора місячну доньку від матері, виставивши матір з речами на подвір`я. На той час не допускав матір до дитини, навіть для її харчування, чим фактично позбавив немовля повноцінної та необхідної їжі, яку вона природньо потребувала, адже на той час знаходилась на грудному вигодовуванні. Потреба дитиниперебувати постійно поруч із матір`ю для її нормального психологічного, фізіологічного та духовного розвитку. Під загрозою небезпеки опинилося життя, стан здоров`я та нормальний психологічний стан двомісячної дитини, яка за своїм віком не здатна протидіяти небезпечним обставинам, у яких опинилася. [PERSON] зверталася до правоохоронних органів, органів опіки та піклування, служб у справах дітей, Уповноваженого Президента України з прав дитини, а також до громадських організацій, які сприяють захисту прав матері та дітей. В вересні 2019 року [PERSON] пішов на зустріч позивачці та дозволив бачитись з дитиною, привозив дитину на побачення до парку. В подальшому [PERSON] запропонував позивачці спробувати пожити разом, на що позивачка відразу погодилась заради того, щоб жити з дочкою, бачити її, виховувати. Але Відповідач всі ці дії зробив для власних корисних цілей, використовуючи безпорадний стан матері їхньої доньки, злочинним шляхом використовував її банківську карту, для свої шахрайських цілей. Після реалізації своїх цілей [PERSON] зник забравши дитину, нічого не пояснивши та на зв`язок не виходив. 13 грудня 2019 року, позивачку викликали на допит слідчий Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в місті Одеса ГУНП в Одеській області, де стало відомо що на [PERSON] поступили заяви, що він шахрайськими діями заволодів коштами інших людей. На сьогоднішній день відповідача розшукую поліція. Де він та донька знаходиться позивачці невідомо. Позивачці постійно на телефон надходять погрози, про те щоб вона мовчала нікуди не зверталася, оскільки доньку вона не побачить. На сьогоднішній час дитина знаходиться невідомо де, в якому вона стані невідомо, в яких умовах вона мешкає та який медичний огляд проходить також невідомо, оскільки дитині 7 місяців, вона потребує постійний медичний огляд. Позивачка неодноразово приходила до квартири [ADDRESS] , але їй ніхто не відчиняв та не впускав. На підставі цього позивачка неодноразово викликала поліцію, про що свідчать Талони повідомлення № 67 від 19.07.2019 року, талон-повідомлення №68 від 22.07.2019 року, талон-повідомлення № 66 від 18.07.2019 року, талон - повідомлення №009947 від 15.12.019 року. [PERSON] навчається в КЗ «Одеський педагогічний коледж» з вересня 2016 року за спеціальність 012 Дошкільна освіта за кошти фізичних осіб, має добру характеристику. Позивачка мешкає разом зі своєю бабусею та матір`ю в квартирі [ADDRESS] , мати та бабуся не працюють, тому в змозі допомагати позивачці в вихованні дитини. Фінансово забезпечує сім`ю дядя позивачки [PERSON] та на час перебування [PERSON] у декреті зобов`язується забезпечити її та її дитини. На підставі викладеного, позивачка просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Так позивачка пояснила, що після народження дитини [PERSON] , [INFO] вона з чоловіком [PERSON] проживали однією у будинку матері відповідача, а саме в квартирі [ADDRESS] , де в подальшому була прописана [PERSON] . В липні 2019р. [PERSON] протиправно, без її згоди матері, відлучив півтора місячну доньку від неї, виставивши матір з речами на подвір`я. Вона була вимушена звертатись до правоохоронних органів, органів опіки та піклування, служб у справах дітей, Уповноваженого Президента України з прав дитини, а також до громадських організацій, які сприяють захисту прав матері та дітей. В вересні 2019 року [PERSON] пішов на зустріч позивачці та дозволив бачитись з дитиною, привозив дитину на побачення до парку. В подальшому [PERSON] запропонував позивачці спробувати пожити разом, на що позивачка відразу погодилась заради того, щоб жити з дочкою, бачити її, виховувати. В грудні 2019р. [PERSON] , без її згоди та відома, забрав дитину, після чого зник. Позивачка одразу зателефонувала відповідачу, з метою встановлення місця знаходження дитини, писала йому письмові повідомлення, але відповідач взагалі відмовився їй щось повідомляти. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, незважаючи на неодноразові вимоги суду про обов`язкову явку в судове засідання, чим фактично проявив неповагу до суду, а також до інших учасників судового процесу, у тому числі, до свого власного представника, яких за таких умов, фактично не мав можливості суду надати мотивовані відповіді. Відзиву на позов відповідач не подавав. Представник відповідача адвокат Підопригора Є.М. в судовому засіданні пояснив, що відповідач наразі перебуває з дочкою у м. Львів але за якою адресою він проживає, а також за яких умов проживає малолітня дитина, він достовірної інформації не має. Представник відповідача вважав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачці необхідно звернутись з вимогах про встановлення способу її участі у вихованні та спілкування з дитиною. Представники органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явились, однак звернулись з письмовим клопотанням про розгляд справи у їх відсутність, при цьому надали висновок по справі, яким фактично повідомили про неможливість надання висновку у зв`язку з неможливістю зв`язатись з відповідачем. Встановлені судом встановлені обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що 19 жовтня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб видане Малиновським районним місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та про що зроблений відповідний актовий запис №2975. (а.с. 12) За час шлюбу [INFO] у сторін по справі народилася донька, [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та про що зроблений відповідний актовий № 3297. (а.с. 13) На час народження дитини сторони проживали однією у будинку матері відповідача, а саме в квартирі [ADDRESS] , де в подальшому була прописана [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що у липні 2019р. між сторонами виникла спірна ситуація з приводу виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки [PERSON] , а саме відповідач фактично усунув позивачку від виховання та годування дитини. З цього приводу, [PERSON] зверталася до правоохоронних органів, органів опіки та піклування, служб у справах дітей, Уповноваженого Президента України з прав дитини, а також до громадських організацій, які сприяють захисту прав матері та дітей. Однак з вересня 2019 року сторони прийшли до порозуміння, та відновили подружні відносини, та з цього часу почали спільно проживати та виховувати малолітню дочку [PERSON] , [INFO] .. Судом встановлено, що у грудні 2019р. відповідач [PERSON] спільно з малолітньою дитиною [PERSON] , 01 червня 2019р. без згоди позивачки [PERSON] виїхав в невідомому напрямку. Позивачка одразу зателефонувала відповідачу, з метою встановлення місця знаходження дитини, писала йому письмові повідомлення, але відповідач взагалі відмовився їй щось повідомляти. (а.с. 36-79) Судом встановлено, що Позивачка неодноразово зверталась до поліції щодо дій відповідача, про що свідчать Талони повідомлення № 67 від 19.07.2019 року, талон- повідомлення №68 від 22.07.2019 року, талон-повідомлення № 66 від 18.07.2019 року, талон - повідомлення №009947 від 15.12.2019 року. (а.с. 17-19) [PERSON] навчається в КЗ «Одеський педагогічний коледж» з вересня 2016 року за спеціальність 012 Дошкільна освіта за кошти фізичних осіб, має добру характеристику. (а.с.10) З матеріалів справи вбачається, що позивачка проживає та зареєстрована за адресою : [ADDRESS] . (а.с.7-9) Суд також констатує той факт, відповідач не надав до суду будь-яких відомостей про місце перебування малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , а також про умови в яких перебуває дитина. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради №01-05-8/1092 вх. від 30.11.2020р. орган опіки та піклування не мав достатньо підстав для остаточного висновку щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] на засідання Ради не з`явився, а встановити його місце знаходження не вдалось. Правові підстави ухваленого рішення. Відповідно ст. 150 СК України,встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначено Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 7 СК Українисімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частина 1 ст. 152 СК Українивстановлене право дитини на належне батьківське виховання, яке забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 за № 1385 (далі - Декларація), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно ч.2 ст. 6 СК Українималолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» ЄСПЛ наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини,правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Преамбулою указаної вище Конвенції визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, відповідно до положень принципу №7 абз. 2 Декларації найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Таким чином, суд в контексті першочергового врахування саме інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, дотримавшись вимог сімейного законодавства України, законодавства України про охорону дитинства, вважає за доцільне застосувати положення Конвенції про права дитини із врахуванням рішення ЄСПЛ як джерело права. Згідно із ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає до суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст. 160 СК Українимісце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно дост.161 СК України,під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК Украйнимісцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Висновки суду. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши у сукупності надані докази, вважає, що в якнайкращих інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] необхідно визначити місце проживання спільно з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved