Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу укладений з [PERSON] , мотивуючи тим, що 01 грудня 2001 року сторони зареєстрували шлюб, мають спільних дітей, які на даний час досягли повноліття, спільне життя подружжям не склалося через різні погляди на сімейне життя, відповідач перестав цікавитись життям членів родини та матеріально утримувати сім`ю, між подружжям відсутні взаєморозуміння, спільного господарства не ведуть, позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими, тому просить розірвати шлюб та заперечує щодо надання сторонам строку на примиренні. 06 листопада 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження по цивільні справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористалась процесуальним правом та не направили суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. 02 квітня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про надання подружжю строку для примирення. Виходячи з положень ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснила, що з 01 грудня 2001 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу, мають двох спільних дітей, які на даний час досягли повноліття, звернення з цим позовом до суду є свідомим та виваженим кроком для позивача, оскільки спільне життя з відповідачем припинено через розбіжність поглядів на життя та несумісність характерів, вони стали чужими людьми одне для одного, не мають спільних інтересів, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сім`ї та вирішення побутових питань, не переймається іншими проблемами членів родини, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із подружжя та обмежує їх право на особисте життя. Відповідач в судове засідання не з`явився, правом подати відзив на позов не скористався, та не подав доказів на спростування заявлених вимог щодо підстав припинення шлюбу, викладених у позовній заяві. Відповідно до положень ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Судом встановлено, що з 01 грудня 2001 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Виходячи зі змісту позовної заяви та наведених позивачем в судовому засіданні підстав для припинення шлюбу, судом з`ясовано, що сторони перебувають у шлюбі, мають спільних дітей, які на даний час досягли повноліття, спільне життя подружжя не склалось, шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, заперечує щодо надання судом строку на примирення, відповідач процесуальним правом взяти участь у судовому засіданні та надати докази, які мали спростувати наведені позивачем підстави для припинення розірвання шлюбу, не скористався. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ст. 112 Сімейного кодексу України) З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved