Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила визнати недійсним заповіт, складений 01.06.2012р. від імені [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №416, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON], посилаючись на ті обставини, що відповідач є її рідним братом, а спадкодавець - [PERSON] була їх матір*ю, якій належала на праві власності квартира [ADDRESS], в якій вона проживала, а вона, позивачка, мешкала з матр*ю на одному поверсі в квартирі [ADDRESS] та доглядала матір, оскільки остання хворіла на ряд захворювань, таких, як сахарний діабет, інцелопатію, в 2006р. перенесла інсульт, а також мала вікові зміни. 05.05.2012р. відбулося залиття квартири матері і ця обставина її дуже засмутила, стала стресовою для людини похилого віку, вона почала плакати і не знала, за які кошти буде відбуватися ремонт. Після цього випадку у матері почалися проблеми з психічним здоров*ям, вона почала не впізнавати близьких і знайомих, а також вести себе не дуже адекватно. [INFO] [PERSON] у віці 85 років померла. В останні два роки перед смертю, мати була майже безпорадною і потребувала постійного стороннього догляду, який вона, позивачка, їй надавала. 11.01.2014р. вона, позивачка, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і дізналася, що у спадковій справі є заповіт матері від 01.06.2012р. на користь брата, згідно якого вона саме відповідачу заповіла квартиру [ADDRESS], яким фактично був скасований раніше складений [PERSON] за повіт від 19.08.2008р., яким мати на випадок її смерті заповіла спірну квартиру обом дітям: їй та відповідачу в рівних долях кожному. В подальшому їй стало відомо, що брат [PERSON], скориставшись її відсутністю у зв*язку із проведенням операції, повіз матір до нотаріуса, де остання підписала новий заповіт лише на його користь і за життя матері ця обставина їй відома не була. Вважала, що у матері не було вільного волевиявлення на розпорядження належною їй спірною квартирою на користь виключно сина і її, позивачки, брата, оскільки вона за станом свого здоров*я на час складання і підписання заповіту від 01.06.2012р. не розуміла значення своїх дій та не могла вільно керувати ними, а в часи, коли свідомість матері була нормальною, остання довіряла їй повністю, а саме: 11.01.2008р. оформила довіреність на ведення нею, позивачкою, справи по оформленню спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті її з відповідачем батька - [PERSON], який помер [INFO], в подальшому 28.01.2008р. мати нотаріально оформила заяву, в якій просила у разі погіршення її здоров*я доглядати за нею дочку [PERSON], а довіреністю від 20.05.2008р. мати уповноважила її, позивачку, на п*ять років представляти її інтереси у всіх уповноважених органах. У зв*язку з наведеними обставинами, просила задовольнити позов на підставі ст.1257 ЦК України. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на не, що мати за станом свого здоров*я не мала вільного волевиявлення щодо складання заповіту виключно на користь брата. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також пояснив про те, що мати дійсно хворіла на ряд фізичних захворювань, але психічно хворою не була, вона вважала, що дочка забезпечена житлом, а у його сім*ї мають місце житлові проблеми, у зв*язку із чим і переписала заповіт на його користь, просила не розповідати дочці про нього, оскільки остання доглядала за нею. Він, відповідач, також здійснював догляд за матір*ю, літом вивозив її на дачу та їх відносини були добрими. Ніякого примусу щодо матері стосовно складення останньою нового заповіту він не чинив, а на це була виключно воля матері. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] просила розглядати справу за своєю відсутністю (а.с. 59, 120, 162 - листи). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності третьої особи на підставі матеріалів, що є в справі. Заслухавши пояснення позивачки і її представника, відповідача, допитавши свідків обох сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [INFO] померла мати сторін - [PERSON] (а.с. 8 - копія свідоцтва про смерть). [PERSON] мала у власності ? частину квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.10.1994р. (а.с. 9 - копія свідоцтва), а ? частину цієї квартири успадкувала після смерті [INFO] чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.08.2008р. (а.с. 10 - копія свідоцтва). 01.06.2012р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], згідно якого на випадок своєї смерті належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] заповіла сину [PERSON] (а.с. 91 - копія заповіту). Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Так, правовою підставою заявленого позову [PERSON] вказувала спеціальну норму спадкового права - ст.1257 ЦК України, яка в частині 2 передбачає про те, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину закріплені в ст.203 ЦК України, де в частині 3 вказано, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до частини 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п*ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частини 1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. В спірному випадку в обґрунтування позову [PERSON] посилалась на те, що психічний стан матері як спадкодавця на час складання і підписання заповіту від 01.06.2012р. був таким, що не давав матері вільно здійснювати своє волевиявлення та усвідомлювати значення своїх дій і свідомо керувати ними. Тобто, до предмету доказування в даному спорі відноситься психічний стан [PERSON] на час укладення оспорюваного правочину - заповіту від 01.06.2012р. Враховуючи ті обставини, що для вирішення питання щодо психічного стану особи на певний час необхідні спеціальні знання, а тому лише висновок судово-психіатричної експертизи може бути допустимим доказом щодо предмета доказування відповідно до частини 2 ст.59 ЦПК України. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №832 від 03.10.2014р. встановлено, що [PERSON] на момент складання і підписання заповіту від 01.06.2012р. страждала Органічним ураженням головного мозку судинно-дисметаболічного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом (F01.8) і за своїм психічним станом вона тоді не усвідомлювала свої дії та не могла керувати ними (а.с. 155-158 - висновок експертизи). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, а тому позов суд визнає обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Заперечення проти позову відповідача з тих підстав, що мати, на його думку, була психічно здоровою людиною і її волевиявлення щодо складання заповіту на його користь було вільним, крім його особистих пояснень в суді, належними і допустимими доказами не підтверджені, не спростовують висновку судово-психіатричної експертизи №832 від 03.10.2014р. і фактично є лише припущенням відповідача, а відповідно до правил частини 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підстав ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню 3 180 грн. 74 коп. витрат за проведення судової експертизи згідно наданих письмових доказів (а.с. 179 - квитанція) і 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved