Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] та повнолітнього сина, який продовжує навчання [PERSON] [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння та різних поглядів на життя, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.\~\~Вважає, що сім`я розпалася, подальше перебування у шлюбі є недоцільним. Крім того,\~відповідач не\~виконує обов`язки\~по піклуванню\~та утриманню\~своїх дітей.\~Аліментів на\~користь третіх\~осіб відповідач\~не сплачує.\~В зв`язку\~з цим\~позивач просить\~суд стягнути\~з відповідача\~аліменти на\~утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення нею повноліття та на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення [PERSON] навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.10.1999 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя був зареєстрований шлюб, актовий запис № 603. В шлюбі мають двох дітей: неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 787 від 30.08.2011 року та повнолітнього сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради, актовий запис № 595 від 29.08.2000 року. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, вона не бажає зберегти шлюб на розірванні шлюбу наполягає. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає, що\~подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами необхідно\~\~розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походження дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Враховуючи викладене, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої [PERSON] до досягнення нею повноліття починаючи з дня подання заяви до суду. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку платника аліментів. [PERSON] навчається на четвертому курсі денного відділення Київського коледжу будівництва, архітектури та дизайну за спеціальністю «Будівництво та експлуатація будівель і споруд» з 01.09.2016 року до 30.06.2020 року. Навчання [PERSON] на денній формі позбавляє можливості влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Аналізуючи у сукупності надані докази в обґрунтування позовних вимог, той факт, що відповідач є працездатним та виходячи з того, що син відповідача навчається у Київському коледжі будівництва на денному відділенні, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення сином 23-х років, а саме до 29.08.2023 року, за умови, що він буде продовжувати навчання. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 768,40 гривень. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогами про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та про стягнення аліментів на утримання дитини яка продовжує навчання, судовий збір в сумі 1536,80 (768,40+768,40) гривень, слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved