Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Спадкоємцями першої черги є вона та діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] 1992 р.н. Батьки її покійного чоловіка\~ також померли: батько [PERSON] - [INFO] , мати [PERSON] - 5 квітня 2013 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Хустською державною нотаріальною конторою 14.11.2011 року за реєстровим № 1-1274, [PERSON] належала на праві власності 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] . Дана частина будинку належала його батькові [PERSON] на праві власності за договором дарування від 30.05.1967 р., посвідченим Хустською держнотконторою за реєстровим № 2388. Право власності [PERSON] зареєстровано в Хустському ДБТІ 14.12.2011 р. Цей будинок був місцем його постійного проживання, в цьому будинку проживала їх сім`я після одруження.. Після смерті матері її чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входили житловий будинок на [ADDRESS] ) в 1/ 2 частці, яка належала [PERSON] за договором дарування від 30.05.1967 р., посвідченим Хустською держнотконторою за реєстровим № 2388, житловий будинок [ADDRESS] ) в 1/2 частці за свідоцтвом про право на спадщину, виданим Хустською державною нотаріальною конторою 04.10.2006 року, зареєстрованим у реєстрі за № 2587, та договором про розподіл спадкового майна, посвідченим Хустською державною нотаріальною конторою 04.10.2006 року за реєстровим № 2590, та земельна ділянка кадастровий номер 2110800000:01:019:0058 розміром 0,0529 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за тою ж адресою в 1/2 частці. Її покійний\~ чоловік не поспішив оформити свої спадкові права після смерті матері, адже він був впевнений, що є спадкоємцем, що прийняв спадщину. А невдовзі після смерті матері він занедужав, хвороба знесилювала його, питання спадщини відступило на другий план. Він звертався до лікарів, проходив обстеження, лікування не допомагало. 2016 року йому встановили діагноз - злоякісна пухлина. Коли наприкінці 2016 року після лікування його стан трохи покращився, він звернувся до Хустської державної нотаріальної контори, де\~ йому повідомили, що після смерті його матері [PERSON] відкрита спадкова справа за заявою [PERSON] нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Джуга М.В. і тому йому потрібно звертатися до нотаріуса, у якого зареєстрована спадкова справа. Він звернувся до нотаріуса Джуга М.В., яка повідомила йому, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] - внук померлої, йому 20 вересня 2014 року видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку будинку на [ADDRESS] , на 1/2\~ частку будинку на [ADDRESS] , на 1/2\~ частку земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Оскільки інші особи у встановлений строк 6 місяців після відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини [PERSON] не звернулись і відомостей про наявність інших спадкоємців у нотаріуса не було, то нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю, який таку заяву подав. Нотаріусом рекомендовано звернутись до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини до Хустського районного суду за наявності поважних причин пропущення встановлених Цивільним кодексом строків. Її чоловік почав збирати документи для того, щоб довести, що йому не потрібно відновлювати строки для прийняття спадщини матері, тому що покійна мати останні більш як шість місяців життя постійно проживала разом з ним у будинку [ADDRESS] , а тому для прийняття спадщини йому не обов`язково було подавати заяву нотаріусу про прийняття спадщини, оскільки він відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, адже заяву про відмову від спадщини матері він не заявляв. У січні 2017 року чоловіку зробили операцію, після чого перебіг хвороби ускладнився, його самопочуття з кожним днем погіршувалось. [INFO] чоловік помер. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. До 2001 року [PERSON] проживала на [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] 2001 року [PERSON] перейшла жити в будинок на [ADDRESS] , оскільки стала проживати з [PERSON] , про це свідчить відмітка у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] про її прописку в цьому будинку 23.03.2001 року. 09 серпня 2001 року вона розірвала шлюб з [PERSON] і взяла дошлюбне прізвище [PERSON] . 15.11.2001 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб. Під прізвищем [PERSON] вона перепрописалась у цьому будинку 07.02.2004 року. Тут [PERSON] та [PERSON] проживали до квітня 2012 року. [INFO] [PERSON] помер. Невдовзі після його смерті [PERSON] раптово захворіла. Хвороба навально прогресувала, стан її здоров`я швидко погіршувався, внаслідок чого їй стала потрібна постійна допомога і догляд, і з липня 2012 року вона перейшла\~ жити до них - в будинок на [ADDRESS] . У середині листопада 2012 року на її прохання її чоловік повністю перевіз до них усі її речі і вона уже ніколи не в поверталася до будинку на вул. Братів Шерегіїв, оскільки хвороба невтримно забирала від неї сили. Останніх три місяця вона була вже фізично неспроможна доглядати себе, вільно пересуватися, майже не вставала з ліжка і потребувала сторонньої допомоги. [INFO] вона померла і з цього будинку вони її поховали власними силами і оплатили своїм коштом всі ритуальні послуги. Як з`ясувалося пізніше, відповідач [PERSON] не повідомив нотаріуса про те, що крім нього у померлої [PERSON] є ще інший спадкоємець. На усі правовстановлюючі документи щодо спадкового майна він виготовив дублікати, повідомивши нотаріусу, що оригінали цих документів, оригінали інших особистих документів померлої [PERSON] , будинкові книги на спадкові житлові будинки зникли невідомо де. Між тим усі ці документи після смерті матері зберігалися з іншими її особистими речами за останнім місцем її проживання в будинку [ADDRESS] . Увесь свій архів, який вона перевезла з будинку на [ADDRESS] , вона передала її\~ чоловікові. Прийнявши спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] , вона як спадкоємець одержала у спадок право на спадщину нерухомого майна, що увійшло до складу спадщини його матері [PERSON] , що він його одержав у спадщину як спадкоємець першої черги за законом фактично, але не встиг оформити юридично. У своєму позовні позивач просила суд , встановити факт спільного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини останньої 05 квітня 2013 року та визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом реєстр. № 474, № 472, № 473, видані 20 вересня 2014 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Джуга М.В. [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку, що розташований на [ADDRESS] на 1/2 частку\~ житлового будинку, що розташований на [ADDRESS] , на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 2110800000:01:019:0058, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Ухвалою Хустського районного суду від 21 березня 2018 р. прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] \~ про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину . Зустрічні позовні вимоги вмотивовані тим, що до спадкового майна на яке претендує також і позивачка за первісним позовом [PERSON] входить житловий будинок , що розташований в [ADDRESS] . До матеріалів первісної позовної заяви приєднано копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.2011 року , яке було видано [PERSON] , чоловіку позивачки за первісним позовом , на 1\\2 частку житлового будинку в [ADDRESS] . Вказане свідоцтво видано державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Турчин В.Ф. Вказане свідоцтво було видано незаконно з порушенням його прав, як спадкоємця, після смерті його батька [PERSON] . Вказаний житловий будинок в [ADDRESS] належав на підставі договору дарування від 30.05.1967 року його бабусі [PERSON] та дідусеві [PERSON] в рівних 1\\2 частинах. [INFO] [PERSON] та [PERSON] розлучилися. [INFO] помер дідусь [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина на 1\\2 частку вище вказаного житлового будинку. Спадкоємцями першої черги після його смерті були два його сини [PERSON] , який отримав оспорюване свідоцтво про право на спадщину (чоловік позивачки за первісним позовом) та його батько [PERSON] . Його батько [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті свого батька, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав і був прописаний у даному житловому будинку , після смерті спадкодавця проживав у будинку , тим самим вступив в управління та володіння спадковим майном , а тому є таким , що фактично прийняв спадщину. Однак при видачі свідоцтва про право на спадщину від 14.11.2011 року державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Турчин В.Ф. вказана обставина не була встановлена та по цій причині не було встановлено наявність ще одного спадкоємця , який має право на спадщину. Його батько [PERSON] помер [INFO] та фактично прийняв спадщину після смерті свого батька на 1\\4 частину житлового будинку в [ADDRESS] та в свою чергу , оскільки він після смерті свого батька [PERSON] належно прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, він має право на частку, яку успадкував його батько. Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). По причині видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.2011 року на ім`я [PERSON] на 1\\2 частку житлового будинку в [ADDRESS] він не може реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті свого батька на вище вказану частку майна . Оскільки нотаріусом було 14.11.2011 року видано свідоцтво про право на спадщину без врахування права його батька та його прав , він змушений звернутися до суду із позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Турчин В.Ф. 14.11.2011 року . В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] її представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали покликаючись на наведені в ній обставини та просять їх задоволити. В задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити покликаючись на наведені у відзиві обставини. У своєму відзиві на зустрічний позов відповідач\~ за зустрічним позовом [PERSON] вказала, що відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. До правовідносин, що виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Згідно зі ст. 549 ЦК 1963 р. для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину необхідно, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або щоб він подав нотаріальному органові за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Тобто, до спадщини, яка відкрилась до набрання чинності новим ЦК 2003 р., застосовуються положення цивільного законодавства щодо встановлення факту прийняття спадщини. Доказів на підтвердження факту прийняття спадщини батьком [PERSON] - [PERSON] після смерті діда [PERSON] (заяви про прийняття спадщини, поданої до державної нотаріальної контори, або рішення суду про встановлення факту прийняття спадщини) [PERSON] до зустрічної позовної заяви не надано. Стверджуючи, що [PERSON] фактично прийняв спадщину [PERSON] , яка відкрилась після його смерті [INFO] , позивач за зустрічним позовом не підтвердив це належними, допустимими і достовірними доказами . Позивач також стверджує, що по причині видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину законом від 14.11.2011 року на ім`я [PERSON] на 1/2\~ частку житлового будинку [ADDRESS] він не може реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті свого батька на вищевказану частку майна, не зважаючи на те, що після смерті свого батька [PERSON] 27 березня 2006 року належно прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак йому ніщо не заважало це зробити - отримати свідоцтво про право на спадщину на частку свого батька ще в іншому майні, крім того, на яке він оформив свої права у 2006 році за свідоцтвом про право на спадщину та договором про поділ спадкового майна від 04 жовтня 2006 року, адже для цього навіть не обов`язково йти до суду. [PERSON] оформив свої спадкові права щодо спадщини батька [PERSON] одразу ж після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини - 04 жовтня 2006 року. [PERSON] отримав оспорюване свідоцтво про право на спадщину 14 листопада 2011 року. Тобто як [PERSON] з 2003 року по 2011 рік, так і [PERSON] з 2006 року до 2011 року мали достатньо часу і ніким не займане право заявити про спадкові права на спадщину на ? частину житлового будинку [ADDRESS] , що вважали спадщиною свого батька. Відтак, [PERSON] не визнає зустрічний позов [PERSON] . В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] первісні позовні вимоги не визнала , просила суд відмовити в їх задоволенні покликаючись на наведені у відзиві на позовну заяву обставини , а зустрічні позовні вимоги задоволити в повному обсязі. У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що у позовній заяві позивач [PERSON] зазначає , що на момент своєї смерті [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] та разом з нею проживав [PERSON] , який помер [INFO] , при цьому позивачка стверджує, що у звязку з цим відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України її чоловік [PERSON] є таким , що фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] та позивачка в свою чергу є спадкоємцем після смерті свого чоловіка. Однак вказані твердження не відповідають фактичним обставинам та суперечать письмовим доказам , що містяться в матеріалах даної цивільної справи та подані самою позивачкою , оскільки відповідно до будинкової книги на будинок за адресою [ADDRESS] , копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2006 року померла [PERSON] проживала і була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] у даному будинку не проживав і не був зареєстрований . Також відповідач заперечує обставини , про які зазначає позивач , що до дня своєї смерті [PERSON] проживала тривалий час у будинку по [ADDRESS] разом із [PERSON] . Позивач - заперечує доводи позивача , що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Оскільки приватний нотаріус Джуга М.В. встановила відповідно до даних про реєстрацію постійного місця проживання померлої [PERSON] за адресою [ADDRESS] та відповідно до акту депутата Хустської міської ради , що на момент смерті вона проживала за вище вказаною адресою одна та оскільки протягом 6 місяців ніхто не подавав заяву про прийняття спадщини (окрім відповідача по справі), то відповідно було правомірно визначено коло спадкоємців та відповідно до вимог чинного законодавства були видані оспорювані позивачем свідоцтва про право на спадщину [PERSON] . В судовому засіданні допитана з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок [PERSON] , суду ствердила, що [PERSON] постійно їй говорила, що хоче жити з [PERSON] .\~ Вона точно знає , що\~ з 25 листопада 2012 року та до дня смерті [PERSON] проживала разом з [PERSON] . \~ В судовому засіданні допитана з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок [PERSON] \~ суду ствердила, що [PERSON] проживала в [ADDRESS] та\~ приблизно за 1-2 місяці до дня своєї смерті перейшла проживати до\~ [PERSON] \~ в [ADDRESS] . В судовому засіданні допитана з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок [PERSON] \~\~ суду ствердила, що вона є матірю [PERSON] та їй достовірно відомо , що [PERSON] з 25 листопада 2012 року проживала разом з її донькою, яка її доглядала та після смерті похоронила . В судовому засіданні будучи допитаним з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок [PERSON] суду ствердив, що він є батьком позивача [PERSON] і йому відомо , що його сваха [PERSON] жила у своєму будинку , однак коли захворіла його донька забрала її до себе , де вона прожила\~ рік до дня своєї смерті. В судовому засіданні будучи допитаним з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок [PERSON] суду ствердив, що [PERSON] була його сусідкою та постійно проживала навпроти його будинку в [ADDRESS] та була колегою його мами. Його мама постійно ходила до [PERSON] допомагала їй у домашніх справах, оскільки [PERSON] була хворою . Одного разу, точної дати не пам`ятає,однак то була рання весна 2013 року до нього підійшла його мати та повідомила , що їй передзвонила [PERSON] та повідомила, що вона впала і не може піднятися та поросила його піти до неї. Підійшовши до будинку двері були зачинені і він на прохання його матері вимушений був вибити двері. Зайшовши у будинок , вони\~ побачили на землі [PERSON] , яка не могла піднятися . Він підняв [PERSON] поклав на ліжко та повідомив її сина. Або того дня або наступного син [PERSON] [PERSON] забрав її до себе. Через тиждень або два він дізнався , що [PERSON] померла. В судовому засіданні будучи допитаним з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок [PERSON] суду ствердив, що покійна [PERSON] постійно проживала сама в [ADDRESS] .\~ В січні 2013 року на різдвяні свята він відвозив на автомобілі\~ свою дружину, а також [PERSON] до неї колядувати. [PERSON] хворіла та тісно спілкувалася зі своєю сусідкою [PERSON] , яка її доглядала . З березня 2013 року коли стан здоров`я [PERSON] погіршився вона переїхала проживати до свого сина [PERSON] на [ADDRESS] де через місяць померла. В судовому засіданні допитана з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок [PERSON] \~ суду ствердила, що [PERSON] постійно проживала в [ADDRESS] . В січні 2013 року на Різдво вона була у [PERSON] колядувати та спілкувалася з нею. Про те , що [PERSON] перейшла проживати до свого сина [PERSON] в будинок [ADDRESS] \~ вона дізналася у березні 2013 року, а у квітні 2013 р. [PERSON] померла. \~ В судовому засіданні допитана з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок [PERSON] \~ суду ствердила, що вона проживає разом з чоловіком [PERSON] в [ADDRESS] . [PERSON] одна постійно проживала в [ADDRESS] . Вона часто спілкувалася\~ з нею та приходила в гості, зокрема була у неї на Різдво у 2013 році. У будинку [ADDRESS] [PERSON] проживала лише з березня 2013 року. В судовому засіданні допитана з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок [PERSON] \~ суду ствердила, що її покійна подруга [PERSON] постійно проживала по сусідству з нею в [ADDRESS] . В березні 2013 року\~ їй зателефонувала [PERSON] та повідомила , що вона впала та не може піднятися. Вона попросила свого сина та разом з ним пішла до [PERSON] . Оскільки двері були закриті вона сказала сину вибити двері. Зайшовши у кімнату вона побачила лежачу [PERSON] на землі. Наступного дня її до себе забрав сина [PERSON] , який і раніше пропонував їй переїхати проживати до нього, однак [PERSON] відмовлялася. Через декілька тижнів вона дізналася, що [PERSON] померла. \~\~ В судовому засіданні допитана з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок [PERSON] суду ствердила, що вона будучи дільничним лікарем одного разу була на виклик до [PERSON] , в [ADDRESS] . Заслухавши пояснення сторін, свідків,\~ вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що первісний позов не підлягає до задоволення а зустрічний позов підлягає до задоволення\~ виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї Тобто, за змістом цієї правової норми, суд повинен встановити, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи було це місце постійним або тимчасовим; чи проживав разом із спадкодавцем до його смерті позивач; характер та період його проживання із спадкодавцем. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місяця перебування фізичної особи. В судовому засіданні встановлено, та сторонами не заперечується, що до дня своєї смерті [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] . Дана обставина також підтверджується оглянутими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема свідоцтвом про право на спадщину 04.10.2006 р. ( а.с.15), договором про розподіл спадкового майна від 04.10.2006 р. ( а.с.16)\~ та ін.. В судовому засіданні допитані з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] а також [PERSON] суду ствердили , що покійна [PERSON] постійно проживала в [ADDRESS] проживала не більше одного місяця. ВС у своїй постанові від 23.12.2019 у справі № 303/1816/17 зазначив , що для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. За наведених обставин, суд вважає , що [PERSON] у будинку [ADDRESS] проживала тимчасово, та дане проживання було вимушене та пов`язане зі станом її здоров`я, а тому суд не може констатувати факту постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Суд критично надає оцінку показам свідків [PERSON] , та [PERSON] , дані ними в судовому засіданні, що покійна [PERSON] саме з 25 листопада 2012 року проживала разом з [PERSON] . Також суд надає критичну оцінку показам свідка [PERSON] , які не узгоджуються з показами [PERSON] , та [PERSON] , а саме , що [PERSON] проживала у його доньки [PERSON] рік до смерті.\~ Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1 та 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. У своєму позові\~ [PERSON] ствердила, що її чоловік [PERSON] до дня своєї смерті 13.05.2017 року звертався до нотаріуса, мав намір і бажання оформити спадщину після смерті матері [PERSON] , однак на підтвердження цього не надала суду жодних належних допустимих доказів про це (листи, звернення, довідки тощо.) За наведених обставин слід констатувати, що [PERSON] на протязі чотирьох років\~ не вчинив жодних дій\~ щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті своєї матері [PERSON] а отже є таким , що не прийняв спадщину.\~ Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Не підлягають до задоволення і позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину виданого 20.09.2014 року [PERSON] , оскільки позивачем в судовому засіданні не подано жодних доказів та доведено саме право її чоловіка\~ [PERSON] на спадщину за померлою матірю [PERSON] , а отже не доведено порушення прав [PERSON] та позивача [PERSON] видачею свідоцтва право на спадщину від 20.09.2014 року відповідачу [PERSON] . В судовому засіданні під час судових дебатів представник позивача [PERSON] \~ просила суд також відмовити в задоволенні позову внаслідок пропуску строків позовної давності передбачені ст.267 ЦК України. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У даному випадку суд відмовляє у позові внаслідок недоведеності позову, що є взаємовиключною підставою, а тому не вбачає підстав для відмови у позові на підставі ст. 267 ЦПК України. Що стосується зустрічних позовних вимог , то суд вважає, що зустрічні позовні вимоги слід задоволити виходячи з наступного . В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.2011 року [PERSON] отримав у спадщину 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка належала його батькові [PERSON] , який помер [INFO] ( а.с.19). Успадкована частина будинку належала батькові [PERSON] - [PERSON] на праві власності за договором дарування від 30.05.1967 р., посвідченим Хустською держнотконторою за реєстровим № 2388. Право власності [PERSON] зареєстровано в Хустському ДБТІ 14.12.2011 р.( а.с.13-14) З дослідженої в судовому засіданні оригіналу будинкової книги вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] \~ з 03.06.1986 р. по 12.07.2006 значиться зареєстрованим батько [PERSON] - [PERSON] який був сином [PERSON] та який фактично прийняв спадщину за своїм батьком, оскільки був зареєстрований у вказаному будинку. Згідно з пп. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право`застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР ).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.\~\~ Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.\~\~ Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Оспорюване свідоцтво видано на підставі поданої [PERSON] заяви, оригінал якої\~ від 14 листопада 2011 р., досліджено в судовому засіданні, та в\~ якій він вказав, що за вказану інформацію несе персональну відповідальність і, що крім нього інших спадкоємців у померлого [INFO] [PERSON] немає. За наведених вище обставин, суд вважає, що нотаріус при видачі свідоцтва про спадщину від 14.11.2011 року належним чином не перевірив наявність ще одного спадкоємця окрім [PERSON] а саме [PERSON] та помилкового видав свідоцтво на ? частину будинку лише [PERSON] .. Згідно зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом \~ Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 27 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 14.11.2011року [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Турчин В.Ф. за реєстровим № 1-1274. Про видачу оспорюваного за зустрічним позовом свідоцтва про право на спадщину\~ виданого 14.11.2011 року [PERSON] на 1\\2 частку житлового будинку [ADDRESS] державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Турчин В.Ф. за реєтровим написом №1-1274\~ позивач\~ за зустрічним позовом [PERSON] \~ дізнався після ознайомлення із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, а тому суд вважає за необхідне відповідно до ст.261 ч.1 , ст.267 ч.5\~ ЦК України поновити [PERSON] \~ строки позовної давності для звернення до суду із зустрічними вимогами.

Outcome: dismissed