Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 9 376 грн. 05 коп. Вимоги позову мотивовано тим, що 28 серпня 2005 року сторони зареєстрували шлюб. 19 листопада 2013 року позивач спільно із відповідачем придбали у власність по Ѕ частці кожному трикімнатну квартиру [ADDRESS] . З метою отримання житлово-комунальних послуг вказаній квартирі було надано особовий рахунок № [NUMBER] . Також, були укладені договори про надання відповідних послуг, які були оформлені на ім`я відповідача, але підписані позивачем. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2019 року, яке набуло законної сили 25 червня 2019 року у справі № 127/6317/19, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу, квартира залишилася у спільній частковій власності сторін, в якій вони не проживають, оскільки знаходиться у стані, який не дозволяє проживати в ній та потребує ремонту, адже, в ній виконані лише чорнові роботи. Проте, централізоване опалення встановлене. При цьому, оплату за надані житлово-комунальні послуги (утримання будинку, вивезення побутових відходів, опалення, водовідведення, управління будинком) ще з жовтня 2018 року здійснює лише позивач. Відповідач відмовляється брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна в межах своєї частки. Як зазначає позивач, що у період з жовтня 2018 року по липень 2020 року нею було здійснено платежі на загальну суму 18 752 грн. 09 коп. У зв`язку із чим позивач має право вимагати від відповідача відшкодувати частину понесених витрат на утримання спільного майна, яка відповідає його частці у праві власності та становить 9 376 грн. 05 коп. З підстав зазначених вище, позивач звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 14 серпня 2020 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. 03 вересня 2020 року на адресу суду надійшов відзив у якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 43, 44). 08 вересня 2010 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить суд вимоги позову задовольнити оскільки вони є обґрунтованими (а.с. 49). 21 вересня 2020 року від відповідача надійшли заперечення (а.с. 60). Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року було залишено без задоволення клопотання позивача [PERSON] про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також було відмовлено в клопотанні позивача про витребування доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками, де кожному належить по Ѕ частці квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 2207 (а.с. 15, 16). Пунктом 4.5. вказаного вище договору визначено, що покупці, [PERSON] та [PERSON] , є подружжям, і заявляють, що квартира набувається по Ѕ частці в особисту власність кожного. Таким чином, квартири [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності з часткою по Ѕ кожному. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог Ї відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги Ї регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Вказане вище узгоджується із висновками зроблених Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 521/3743/17-ц. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування частини витрат понесених позивачем на утримання спільної квартири, розмір яких відповідає його частці у праві власності. Судом також встановлено, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі відповідних договорів (а.с. 11-22). Замовником таких послуг, і відповідно стороною договорів, являється відповідач по справі [PERSON] . У своїх позовних вимогах позивач просить стягнути 9 376 грн. 05 коп., що відповідає розміру частки у праві власності, тобто Ѕ від загального розмір витрат за житлово-комунальні послуги, розмір яких становить 18 752 грн. 09 коп. Проте суд не може погодитись із розміром таких витрат з огляду на наступне. Обґрунтовуючи розмір витрат за житлово-комунальні послуги, позивач посилається на наступні платежі (а.с. 23-29): 1.03 жовтня 2018 року 222 грн. 61 коп.; 2.23 жовтня 2018 року 222 грн. 65 коп.; 3.15 січня 2019 року 4 448 грн. 97 коп.; 4.26 лютого 2019 року - 2 600 грн. 00 коп.; 5.27 липня 2019 року - 185 грн. 64 коп.; 6.11 січня 2020 року - 4 825 грн. 77 коп.; 7.15 липня 2020 року - 6 246 грн. 45 коп.; Однак, платежі на загальну суму 7 494 грн. 23 коп. (а.с. 23-26), які були здійсненні 03 жовтня 2018 року на суму 222 грн. 61 коп., 23 жовтня 2018 року на суму 222 грн. 65 коп., 15 січня 2019 року на суму 4 448 грн. 97 коп., 26 лютого 2019 року на суму 2 600 грн. здійсненні відповідачем по справі, що підтверджується відповідними фіскальними чеками, де платником зазначено [PERSON] . Інші платежі здійснено позивачем [PERSON] , що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 27-29). Таким чином, загальний розмір витрат за житлово-комунальні послуги, які є предметом розгляду даної справи та понесені позивачем по справі, становить 11 257 грн. 86 грн. За наведеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 628 грн. 93 коп., що становить Ѕ від загального розмір витрат за житлово-комунальні послуги. Щодо доводів відповідача у відзиві про те, що із поданих документів не можна взагалі встановити за який період були сплачені платежі, то вони спростовуються доказами, які надані позивачем у відповіді на відзив, а саме оборотною відомістю за період 2018 - 2019 роки на помешкання, яке належить сторонам. Варто зазначити, що усі платежі, які зазначено у позові, у точній відповідності відображені у вказаній оборотній відомості. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем розмір судового збору - 504 грн. 77 коп. На підставі викладеного 13, 81, 124, 137, 141, 179, 191, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

Outcome: partial