Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ТОВ «Кей-колект», про визнання договорів поруки припиненими, в якому посилаючись на збільшення обсягу кредитних зобовязань без згоди поручителя та предявлення вимог до поручителя після закінчення передбаченого законом строку просила припинити дію договорів поруки № 41186, укладеного 12 вересня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON], та № 138713, укладеного 04 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON]. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю, посилаючись на збільшення розміру процентної ставки без згоди позивача, пропуск банком строків предявлення вимоги до поручителя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, посилаючись на неправомірність дій банку, збільшення процентної ставки без його згоди і згоди позивача. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання повторно не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив. Представник третьої особи ТОВ «Кей-колект» в судове засідання повторно не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив. При цьому повідомлені причини неявки в судове засідання зайнятість одного із представників у іншій справі, суд вважав неповажними, оскільки ТОВ «Кей-колект» є юридичною особою, тому його інтереси в силу дії ч.3 ст.38, ч.3 ст.42 ЦПК України можуть представляти не лише одна особа, якій видано довіреність на представництво інтересів, а і будь-яка інша особа із аналогічними повноваженнями, а також керівник або інша особа, визначена статутом чи положенням. Поважність причин неявки повідомлена лише відносно представника ТОВ «Кей-колект» [PERSON], яка щонайменше вдруге поспіль посилалась на зайнятість в розгляді інших справ в інших судах. Поряд з тим, причини неявки інших представників цієї юридичної особи, які згідно наявних у справі довіреностей мають право представництва, зокрема [PERSON], або керівника юридичної особи суду не повідомлено. Враховуючи тривалість розгляду справи та зловживання своїми правами представниками ТОВ «Кей-колект» суд вважав можливим слухання справи за їх відсутності. Вислухавши сторони, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 12 вересня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11038606000, за умовами якого банком було надано [PERSON] кредит в розмірі 140 000 доларів США строком до 12.09.2016 року. 12 вересня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 41186, згідно якого позивач [PERSON] поручалась відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобовязання за вказаним вище кредитним договором. 04 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11209059000, за умовами якого банком було надано [PERSON] кредит в розмірі 75 000 доларів США строком до 04.08.2017 року. 04 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 138713, згідно якого позивач [PERSON] поручалась відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобовязання за вказаним вище кредитним договором. Вказані договори мають письмову форму, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. У подальшому, права вимоги за вказаними договорами про надання споживчих кредитів згідно договорів факторингу №1 від 12.12.2011 р. і №4 від 11.06.2012 р. були передані від АКІБ (ПАТ) «УкрСиббанк» до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Судом встановлено, що банк в односторонньому порядку суттєво змінив умови договірних зобовязань, а саме підвищив проценти за користування кредитом, збільшивши обсяг майнової відповідальності поручителя, про що у передбаченій договором та законом формі не поставив до відома поручителя. Так, відповідно до листа від 20.11.2008 року за вих. № «4162 А» ПАТ «УкрСиббанк» проінформував [PERSON] про проведену в односторонньому порядку зміну процентної ставки за користування кредитними коштами за договором №11038606000 від 12.09.2006 року, збільшення її на 3 (три) процента річних, при цьому не внісши відповідних змін до договору поруки, чим фактично збільшив обсяг відповідальності поручителя. Пункт 2.1 договорів поруки №41186 від 12.09.2006 року і №138713 від 04.09.2007 року містить заборону кредитору без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, унаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Тим же пунктом встановлено, що під згодою розуміється як візування змін в кредитний договір поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до договору поруки щодо внесення відповідних змін та ін. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач надавала згоду у будь-якій формі на зміну умов кредитування та збільшення обсягу її відповідальності як поручителя. Згідно ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В даному випадку відбулася зміна зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшено обсяг його відповідальності, тому порука є припиненою. Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. З наданих суду доказів вбачається, що строки дії договорів поруки, укладених між банком і [PERSON], не встановлені, оскільки умови договорів поруки про те, що вони діють до повного припинення зобов'язань боржника за основними договорами, не є встановленням строку дії договору. Як вбачається із Довідки-розрахунку заборгованості за договором №11038606000 про надання споживчого кредиту від 12.09.2006 року боржник [PERSON] свої зобов'язання як позичальник почав прострочувати, починаючи із квітня 2009 року, однак жодних вимог позивачеві як поручителю щодо погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту предявлено не було. 15.10.2014 року ТОВ «Кей-колект» було предявлено позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами, який ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30 червня 2016 року було залишено без розгляду. Таким чином, предявивши позов до суду, банк змінив строк виконання зобовязання за кредитним договором, зменшивши його, чим також предявив вимогу до поручителя. Оскільки умовами договорів про надання споживчого кредитів (графіками погашення кредитів) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання обов'язку, то право банка як кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення чергового траншу у квітні 2009 р., а початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, тобто із квітня 2009 року. Враховуючи те, що у спірних правовідносинах днем настання строку виконання основного зобовязання є квітень 2009 року, а позовом до поручителя [PERSON] було предявлено після закінчення встановленого законом шестимісячного строку лише 15.10.2014 року, поруку слід визнати припиненою. При надання правової оцінки суті позовних вимог суд враховує наступні правові позиції Верховного Суду України. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобовязання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Вказані правові позиції були висловлені у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15. Аналогічні висновки було викладено у постановах Верховного Суду України за наслідками розгляду справ № 6-28цс-14, № 6-53цс14, 6-78цс12. Таким чином, правовий аналіз встановлених судом обставин дає підстави визнати позовні вимоги такими, що грунтуються на законі. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому їх слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved