Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася 12.04.2021 р. до суду з позовом до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання. В обґрунтування своїх вимог зазначала про те, що 14 грудня 1991 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований в відділі ЗАГСу Кам`янець-Подільського міськвиконкому, актовий запис №1119. Спільних неповнолітніх дітей у них немає. З відповідачем хоча і перебувають в зареєстрованому шлюбі однак шлюбні стосунки не підтримують, за рішенням відповідача який виявив бажання проживати окремо. Фактично проживають за різними адресами вже більше року. Підстав для розірвання шлюбу на даний час підстав не має. Оскільки відповідач змінив місце проживання і проживає окремо, не бажає проживати спільно, з метою захисту як майнових так і не майнових прав, змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач просить суд винести рішення яким встановити між нею та відповідачем режим окремого проживання, судові витрати покласти на відповідача. В суді позивач та його представник позов підтримали, просять його задовольнити. Суду позивач пояснила, що шлюбні відносини не підтримують з вини відповідача який проживає окремо, відповідач заходів для примирення не вчиняє, з позовом про розірвання шлюбу не зверталась. Представник позивача суду пояснила, що дійсно в суді знаходиться на розгляді справа за позовом відповідача до її довірителя про поділ майна подружжя, слухання по справі по суті не починалося. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений судовими повістками, направив суду відзив в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень у відзиві відповідач вказує, що в суді знаходиться справа за його позовом до позивача про поділ майна подружжя предметом якого є нежитлове приміщення придбане ПМП «Руслана» яке зареєстроване на ім`я позивача однак кошти на його розвиток та придбання нерухомого майна були спільними, крім того отримувані доходи ПМП «Руслана» вважає спільною сумісною власністю, свою згоду на підписання договору про розподіл майна подружжя позивач не надає, фактично спірні майнові відносини між ними не врегульовано. Прийняття рішення про встановлення режиму окремого проживання буде формальним засобом вирішення спірних майнових питань; з метою уникнення конфліктів які виникали щодо ведення господарської діяльності з відповідачем було досягнуто усної домовленості щодо тимчасового проживання його за іншою адресою, про бажання встановлення режиму окремого проживання дізнався тільки із позовної заяви. Ухвалою суду від 17.05.2021 р. відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 14 грудня 1991 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований в відділі ЗАГСу Кам`янець-Подільського міськвиконкому, актовий запис №1119. Від шлюбу неповнолітніх дітей у них немає. Спільне життя сторін не склалося, сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.\~56\~Сімейного кодексу\~України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.\~119\~Сімейного кодексу\~України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. У відповідності до ст.\~120\~Сімейного кодексу\~України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Як роз`яснено в п.12 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» при застосуванні положень статей 119, 120\~СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Аналізуючи зміст диспозиції ст. 119 Сімейного кодексу України, суд вважає, що для встановлення для подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків. Суд критично оцінює заперечення відповідача щодо задоволення позовних вимог позивача з тих підстав що між ними не врегульовані майнові питання, що він вважає, що отримувані доходи ПМП «Руслана» яке зареєстровано на дружину є спільною сумісною власністю подружжя, на розгляді в суді знаходиться справа за його позовом до позивач про поділ майна подружжя. При цьому суд враховує, що дійсно 15.04.2021 р. відповідач звернувся з позовом до суду до позивача по справі про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визначення частки в спільному сумісному майні подружжя, ухвалою суду від 22.04.2021 р. відкрито провадження у справі № 676/2253/21(копія позовної заяви та ухвали суд приєднані позивачем до матеріалів справи). Згідно копії позовної заяви предметом позову є визнання нерухомого майна приміщення магазину та кафе з прибудовою, загальною площею 411,9 кв.м, яке знаходиться по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визначення за [PERSON] права на Ѕ частку в зазначеному майні. Згідно оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 676/2253/21 за ініціативи суду видно що предмет позову не змінювався. Крім цього суд враховує, що наявність майнових спорів щодо спільної сумісної власності подружжя не позбавляють права на встановлення режиму окремого проживання, оскільки встановлення режиму окремого проживання не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте до цього. З огляду на викладене, беручи до уваги, що з часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, факт окремого проживання сторін в суді підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , позивач наполягає на встановленні режиму окремого проживання подружжя, суд вбачає підстави для встановлення режиму окремого проживання подружжя сторін. Відповідно до ч.2 ст.\~119\~Сімейного кодексу\~України режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Сімейний кодекс\~України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст.141ЦПК\~України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок, а тому зазначені витрати згідно вимог ст.\~142\~ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по справі.

Outcome: approved