Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним вчиненого в її користь заповіту [PERSON] в частині покладення на неї обов'язку укласти з [PERSON] договору довічного утримання, та про визнання її власником індивідуального житлового будинку, що в с. Лагодів Перемишлянського району Львівської області та земельних ділянок площею 0,224га і 0,25га, а також визнати дату народження [PERSON] - [INFO] з покликанням на те, що [INFO]. помер її чоловік [PERSON] залишивши на випадок своєї смерті заповіт від 28.07.2000р. за яким все своє майно, та зокрема належний йому на праві особистої власності житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в с. Лагодів Перемишлянського району, заповів їй - дружині [PERSON], при умові, що нею буде укладений договір довічного утримання з відповідачем - сином померлого [PERSON], який повинен надавати їй матеріальну допомогу, стежити за успадкованою садибою та нести усі пов'язані з цим витрати. Вважає, що спадкове розпорядження померлого слід визнати недійсним в частині покладеного на неї та на відповідача обов'язку укласти договір довічного утримання, оскільки таке не відповідає вимогам закону. В ході розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги та просить визнати нікчемною умову з заповіті [PERSON] від 28.07.2000р., посвідченого нотаріусом Львівського МНО Попович Г.І. в реєстрі №1243 на користь [PERSON], а саме при умові укладення договору довічного утримання з [PERSON], за яким він буде утримувати її до смерті, надавати їй матеріальну і медичну допомогу, стежити за технічним станом будинку і саду, обробляти земельну ділянку, проводити в цьому будинку ремонтні роботи, сплачувати податки і збори за утримання будинку і присадибної земельної ділянки, а також просить визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування на все майно після смерті [PERSON], в тому числі й житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в с. Лагодів Перемишлянського району Львівської області та земельну ділянку площею 0,4724га, що призначена для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку в с. Лагодів Перемишлянського району та земельну ділянку площею 0,0533га, що призначена для садівництва та знаходиться в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в тексті позовної заяви та просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пред'явив зустрічний позов до [PERSON] в якому просить визнати недійсним заповіт від 28.07.2000р. вчинений на користь [PERSON] покликаючись на те, що 20.01.2011р. він звернувся до нотконтори з заявою про прийняття спадщини і довідався, що його батько [PERSON] 28.07.2000р. склав заповіт на користь своєї дружини [PERSON] за умовою якого він з нею повинен укласти договір довічного утримання. Зазначає, що його батько особисто зазначений заповіт не підписував, оскільки знає підпис батька і стверджує, що це не було його волевиявлення, адже ще у 1998р. в Лагодівській сільській раді склав заповіт на його користь і вже у 2000р. не міг спеціально поїхати в м. Львів для складення іншого заповіту. В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали заявлені зустрічні позовні вимоги та зазначили, що позивачка просить визнати недійсним вчинений у її користь заповіт [PERSON] в частині покладення на неї обов'язку укласти з [PERSON] договору довічного утримання, однак відповідно до положень ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину може бути, лише якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. При цьому спадкодавець [PERSON] можливо і не підписав би заповіт, якби до нього не була включена умова про укладення договору довічного утримання, хоч і така суперечила вимогам чинного на той час законодавства. Нотаріус же, при засвідченні заповіту мав би перевірити чи не містить заповіт розпоряджень, які суперечать законодавству, натомість в заповіті проти волі [PERSON] міститься умова про зобов'язання щодо позивачки, що суперечить закону та моральним засадам, а оскільки, підставою недійсності правочину є (відповідно до ст.215 ЦК України) недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України, зокрема, відповідно до вимог ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочинну не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, такий повинен бути визнаний недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в тексті позовної заяви та просив позов задоволити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити з покликанням на те, що В судове засідання приватний нотаріус Львівського МНО Попович Г.І. не з'явилася, надіслала лист з клопотанням проводити розгляд даної справи без її участі у зв'язку з професійною занятістю, поклавшись у вирішені даного спору на розгляд суду. Представник Перемишлянської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився хоч належним чином та завчасно був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Про причину своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв з приводу визнання чи заперечення позову на адресу суду не подав. Вислухавши пояснення та доводи сторін, проаналізувавши обставини справи та документальні докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] слід задоволити частково, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Судом встановлено, що 28 липня 2000 року [PERSON] залишив заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №2143. За змістом заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося та все те, що на день смерті буде йому належати і на те, що він за законом матиме право, в тому числі належний йому на праві особистої власності житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в с. Лагодів Перемишлянського району Львівської області, заповів позивачці - своїй дружині [PERSON], [INFO] при умові, що з нею буде укладений договір довічного утримання його сином [PERSON], [INFO]., за яким він буде утримувати її до смерті, надавати їй матеріальну і медичну допомогу, стежити за технічним станом вищезгаданого будинку і саду, обробляти земельну ділянку. проводити в цьому будинку ремонтні роботи, сплачувати податки і збори за утримання будинку і присадибної земельної ділянки. Відповідно до ст.1242 ЦК України заповідач може обумовити виникнення права на спадкування у особи, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як пов'язаної, так і не пов'язаної з її поведінкою (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо). Умова, визначена у заповіті, має існувати на час відкриття спадщини. Умова, визначена у заповіті, є нікчемною, якщо вона суперечить закону або моральним засадам суспільства. Особа, призначена у заповіті, не має права вимагати визнання умови недійсною на тій підставі, що вона не знала про неї, або якщо настання умови від неї не залежало. Відповідно до ч.3 ст. 1257 ЦК України недійсність окремого розпорядження, що міститься в заповіті не має наслідком недійсності іншої його частини. Як вбачається із змісту заповіту, спадкодавець розпорядившись на випадок своєї смерті своїм майном та передбачивши його перехід у власність дружини [PERSON] обумовив виникнення права на спадкування у останньої за умови укладення між [PERSON] та [PERSON] договору довічного утримання, за яким на особу, яка не зазначена у заповіті покладається ряд обов'язків по догляду за спадкоємицею та спадковим майном, при тому, що покладення зобов'язань у заповіті можливе лише на спадкоємця. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] претендуючи на спадщину [PERSON] не має наміру дотримуватись визначеної в заповіті умови, відмовляється підписувати договір довічного утримання з [PERSON], а також не здійснює добровільно за згодою тлумачення заповіту, що не дає можливості оформити останній свідоцтво на спадщину як спадкоємцю за заповітом. Відповідно до положень ч.1 ст11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін виникає спір. Згідно висновку №2540/2541/13-32 судово-почеркознавчої експертизи від 19.04.2013р. підписи від імені [PERSON] в рядку «Підпис» першого та другого примірників заповіту від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 28.07.2000р. посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Попович Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1243 виконані рукописним способом кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Підписи від імені [PERSON] у рядку «Підпис» першого та другого примірників заповіту від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 28.07.2000р. посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Попович Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1243 виконані самим [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з Як передбачено ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Що стосується вимоги позивачки [PERSON] щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування на все майно після смерті [PERSON], в тому числі й житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в с. Лагодів Перемишлянського району Львівської області, земельну ділянку пл.0,4724га, що призначена для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку в с. Лагодів Перемишлянського району та земельну ділянку пл.0,0533га, що призначена для садівництва та знаходиться в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] слід задоволити частково, а саме визнати нікчемною умову в заповіті від 28.07.2000р. [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. в реєстрі №1243 на користь [PERSON], «при умові, що з нею буде укладений договір довічного утримання моїм сином [PERSON], [INFO]., за яким він буде утримувати її до смерті, надавати їй матеріальну і медичну допомогу, стежити за технічним станом вищезгаданого будинку і саду, обробляти земельну ділянку, проводити в цьому будинку ремонтні роботи, сплачувати податки і збори за утримання будинку і присадибної земельної ділянки.». В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed