Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання договору дарування від 03.08.2012 року житлового будинку з господарським будівлями та спорудами під [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] дійсним та визнання за [PERSON] права власності на вказаний будинок. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона уклала з відповідачем [PERSON] , який є її сином, договір дарування житлового будинку з господарським будівлями та спорудами під [ADDRESS] Проте,\~до теперішнього\~часу відповідач\~ухиляється від\~належного оформлення\~договору,\~до нотаріуса\~не з`являється,\~робити цього\~не має\~наміру,\~тому що\~він є\~громадянином Росії,\~військовозобов`язаним,\~не має\~можливості приїхати\~до України,\~оскільки між\~країнами існує\~військовий конфлікт. Ухвалою суду від 16 липня 2018 року винесено ухвалу про залишення без руху матеріалів позову. Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного\~провадження у\~цивільній справі\~за позовною\~заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно та зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року відновлено провадження по вказаній справі. Представник позивача та позивач до суду не з`явились, повідомлені належним чином. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача, вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до Конвенції про надання правової допомоги. Надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутність, оскільки не має можливості з`явитись до суду. \~ Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.08.2012 року позивач [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] договір дарування\~житлового будинку\~з господарським\~будівлями та\~спорудами під\~ [ADDRESS] (а.с. 4-5). Житловий\~будинок належить відповідачу на підставі договору на право застройки від 25.01.1991 року №1-175/, посвідченого третьою Кіровоградською державною нотаріальною конторою. Акт готовності від 28.12.1994 №944 №21784/140. Право власності зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, витяг №30635719, виданому ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 15.07.2011 року, номер запису 21784 в книзі 140, копія якого додається (а.с.6). Житловий будинок, у відповідності до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, зазначений в плані під літерою «А», цегляний. житловою площею 87,0 кв.м., загальною площею 149,8 кв.м., під літерою «Д -теплиця, під літерою «З» - навіс, під літерою «II» - вимощення, «№» - ворота «№1» - хвіртка, «б» - балкон, «л» - сходи, розташовані на земельній ділхнді площею 366,0 кв. м. Згідно вищевказаного договору відповідач подарував, а позивач прийняла у дарунок житловий будинок з господарським будівлями та спорудами під [ADDRESS] Відповідач передав позивачу правовстановлюючі документи, технічний паспорт на житловий будинок, сам житловий будинок, у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] Між сторонами була домовленість оформити договір дарування у нотаріуса в строк до липня місяця 2013 року, але, до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення договору, до нотаріуса не з`являється, робити цього не має наміру, тому що він є громадянином Росії, військовозобов`язаним, не має можливості приїхати до України, оскільки між країнами існує військовий конфлікт. З 2012 року [PERSON] у повному обсязі здійснює всі необхідні заходи щодо утримання даного будинку, оплачує комунальні послуги, податок на земельну ділянку та здійснює поточний ремонт. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися подарованим нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом. Згідно вимог ч.1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно вимог ч.2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно вимог ч.1 ст. 722 ЦК України, Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. У відповідності до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч.1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. В силу ч. 1 ст.\~328\~Цивільного кодексу\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до положень ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. В позові позивач просить застосувати ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнати правочин дійсним в судовому порядку, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору, робити цього не має наміру, тому що він є громадянином Росії, військовозобов`язаним, не має можливості приїхати до України, оскільки між країнами існує військовий конфлікт, проте доказів того, що відповідач є військовослужбовцем, до суду не надано. Не подані такі докази і самим відповідачем. Натомість, як вбачається з матеріалів судового доручення про проведення окремих процесуальних дій за місцем проживання відповідача [PERSON] , відповідно до положень Мінської Конвенції «Про правову допомогу та правові відношення у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22.01.1993 року, які надіслані з Кіровського районного суду м. Самари, вбачається, що [PERSON] не працює і не має можливості з`явитись до Кіровського районного суду м. Кіровограда, в зв`язку з відсутністю коштів та скрутним матеріальним становищем, однак про ці обставини теж доказів не надано, а саме: жодного документу про відсутність доходу відповідач не надав. Тому суд розцінює неявку відповідача для укладення договору дарування, як ухилення від такої угоди. Доказів про поважність причин неявки для укладення договору дарування сторони не надали. Договір дарування передбачає обов`язкове нотаріальне посвідчення та відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» договори дарування підлягають державній реєстрації. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від\~\~\~ 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, враховуючи ті обставини, на які посилається позивач, дослідивши матеріали справи та не зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд залишає судові витрати по фактично понесеним позивачем. На підставі ст.ст. 208,218,220,638,\~640,717,\~719,\~722\~ЦК України\~та

Outcome: dismissed