Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON]. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з 2012 року по 10.10.2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Під час спільного життя у них народилася дитина син [PERSON], [INFO] року народження. Відповідач після розірвання шлюбу вихованням дитини не займається, не приймає участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. А дитина у свою чергу постійно хворіє та всі питання щодо її лікування вирішує вона самостійно, повністю самостійно опікується над дитиною, виховує та утримує її. Для профілактичної консультації з лікарем бронхологом та з метою оздоровлення дитини, має намір вивезти сина на лікування до АР Крим, яка на даний час є тимчасово окупованою територію. Для виготовлення на ім'я дитини проїзного документа на виїзд за адміністративну межу потрібна письмова нотаріально-посвідчена згода батька дитини. Однак отримати дану згоду на виготовлення проїзного документу для виїзду до АР Крим від батька дитини вона не може, так як відповідач [PERSON] відмовляється надати згоду на виїзд дитини за адміністративну межу до АР Крим, при цьому, виїзд дитини за межі адміністративного кордону України відповідає її інтересам, вона змушена була звернутися до суду з проханням про надання дозволу на виїзд її малолітнього сина, за межі адміністративного кордону України АР Крим до досягнення ним десятирічного віку, без згоди на такий виїзд її батька [PERSON] та дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги змінила. Просила суд постановити рішення про надання дозволу на виїзд дитини до АР Крим, терміном на один рік, що буде достатнім для її лікування. Змінені позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Додатково пояснила, що дитина тривалий час хворіє. Нею, за допомогою електронних засобів зв'язку налагоджено зв'язок з лікарем в м. Сімферополь АР Крим, який у свою чергу надає консультації щодо лікування дитини. На даний час виникла необхідність пройти обстеження у лікаря, який надавав консультації щодо лікування дитини, та у зв'язку з цим постало питання перетину адміністративної межі між материковою частиною України та ТОТ АР Крим. Однак через відсутність згоди батька, вона не має можливості вивезти дитину на лікування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та надав письмові заперечення проти позову. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими. Так у своєму позові вона вказує на необхідність лікування дитини, однак жодним чином не підтверджує дані обставини. Крім того заявлений позивачем період такого дозволу явно не відповідає інтересам дитини. Просив суд в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Генічеської РДА, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Раніше надав висновок про можливість надання дозволу на виїзд дитини за межі адміністративного кордону в межах одного року з дня надання висновку. Заслухавши пояснення позивача, доводи відповідача викладені у заяві, та дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи, судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, в період з 18.02.2012 року по 10.10.2013 року. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO] про що свідчить свідоцтво про народження, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Генічеського управління юстиції, серії [NUMBER]. Як вбачається з пояснень позивача та підтверджено матеріалами справи, малолітній [PERSON] з часу народження проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні та вихованні, що не заперечувалося сторонами. З наданих позивачем медичних документів вбачається, що малолітня дитина [PERSON] постійно хворіє на захворювання дихальних шляхів, у зв'язку з чим потребує постійного догляду та лікування. З метою огляду з лікарем бронхологом, позивач вирішила в інтересах дитини здійснити виїзд з материкової частини України з сином до нього, однак, в зв'язку з анексією АР Крим Російською Федерацією, та зміною в зв'язку з цим правил виїзду громадян України за її межі, а саме, що згідно п.1 ст.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, не має можливості скористатися своїм правом на вільний вибір місця проживання. При зверненні до відповідача з проханням про надання відповідного дозволу на виїзд дитини з матір'ю, без супроводу батька, останній відмовився надати такий дозвіл. Поряд з цим, статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні позивачем доведено необхідність виїзду дитини за межі адміністративного кордону до ТОТ АР Крим для огляду та консультації лікарів, а також в метою зміни клімату, що у свою чергу може позначитися на здоров'ї дитину в кращу сторону. Разом з тим, суд бере до уваги доводи відповідача в тій частині, що позивачем не доведено необхідність надання такого дозволу на рік, та суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача частково, надавши дозвіл на виїзд дитини за кордон у зимовий період, що на думку суду сприятиме зміцненню імунітету та здоров'я дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вимоги позову підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial