Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області, який уточнила, про визнання незаконним та скасування Розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації Львівської області № 68 від 12.02.2002 р. в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області та скасувати його реєстрацію, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 016614, виданого 12.02.2002 р. головою Городоцької райдержадміністрації Львівської області про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки, площею 1.8203 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області та визнання за нею права на земельну частку (пай), площею 1.71 умовних кадастрових гектари, що перебувало на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області та належало [PERSON] згідно Сертифікату серії ЛВ 147829, виданого 28.02.1996 р. та зареєстрованого за № 420, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обгрунтування позовних вимог вказує, що після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що нею пропущено строк, передбачений чинним законодавством для звернення до нотаріуса із відповідною заявою. З покликанням на відсутність спору щодо вказаного спадкового майна та інших спадкоємців, неможливість іншим шляхом реалізувати своє право на спадкове майно, просить позов задовольнити. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, подала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених в уточненій позовній заяві, просила про розгляд справи без її участі (а.с. 55). Представник Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області в судове засідання не з`явився, сільський голова подав до суду лист, в якому проти задоволення уточненого позову не заперечив, просив справу розглядати без участі представника сільської ради (а.с. 54). У судове засідання учасники судового процесу не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому суд, з урахуванням поданих сторонами заяв, вирішив здійснювати розгляд справи у їхній відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Оглянувши заяви позивачки та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оглянувши справу № 441/2263/13-ц (пров. № 2/441/892/2013) суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За положеннями ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни «Просудову практикуу справахпро спадкування» від 30.05.2008р. №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Із копій повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00015150886 від 12.03.2015 року, довідки, виданої виконкомом Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області № 246 від 23.05.2019 року, вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована із чоловіком - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10, 12). З копії Витягу з Книги реєстрації сертифікатів на середню (земельну) частку (пай), виданого на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 24 від 12.01.1996 р., вбачається, що [PERSON] надано право на земельну частку (пай), розміром 1,71 умовних кадастрових гектари у землі, яка перебуває на території с. Лісновичі Городоцького району Львівської області (сертифікат серії ЛВ № 147829), про що у Книзі реєстрації сертифікатів зроблено запис за № 420 від 28.02.1996 р. (а.с. 37-39). Із копій Розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 68 від 12.02.2002 р., Книги записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області, копії Державного акту серії І-ЛВ № 016614, вбачається, що на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , видано Державний акт на право приватної власності на землю, площею 1.8203 га для ведення товарного сількогосподарського виробництва на території Речичанської сільської ради серії І-ЛВ № 016614 від 12.02.2002 р., тобто після її смерті (а.с. 5, 31-34). Державний акт серії І-ЛВ № 016614 від 12.02.2002 р., зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №180 (а.с. 5 зворот). Після її смерті шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном спадщину прийняв чоловік - [PERSON] , який 29.09.1997 року на випадок своєї смерті склав заповіт, яким свій житловий будинок, все майно, що в ньому і поза ним, що на день його смерті йому б належало, заповів [PERSON] - дочці своєї дружини (а.с.6, 7, 8, 15). З копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбчається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). Із оглянутої в суді цивільної справи № 441/2263/13-ц (пров. № 2/441/892/2013), рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03.12.2013 року вбачається, що позивачка [PERSON] зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , за нею визнано право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2.3963 га, яка розташована в межах Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження Городоцької райдержадміністрації від 12.02.2002 року на ім`я [PERSON] , інших спадкоємців немає, між тим у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка є предметом спору, їй було відмовлено у зв`язку із пропуском строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України (а.с. 11, 18-19). Як вбачається з Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 56925067 від 19.07.2019 р. та № 59369440 від 11.02.2020 р., після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкові справи не заводились (а.с. 36, 59). Відповідно до ст. 3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативними правовими актами. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищезазначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України,статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Отже, враховуючи, що Розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації № 68 від 12.02.2002 р. та Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 016614 від 12.02.2002 р., на ім`я [PERSON] видані після її смерті, а отже, в порушення вимог закону, суд визнає їх недійсними та скасовує державну реєстрацію Державного акту в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 180. З огляду на вищенаведене, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що обставин, які б вказували, що [PERSON] при житті набув, або володів правом на земельну частку (пай) після смерті дружини неправомірно, в суді не встановлено, після його смерті позивачка фактично прийняла спадщину, рішенням суду за нею визнано право на спадщину за заповітом на інше майно, крім неї, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, немає, а отже, є підстави до визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) згідно вищезазначеного сертифікату, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved