Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Токмацького районного суду Запорізької області із позовною заявою до Токмацької міської радипро встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] , який він успадкував після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, спадщину прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. У видачі свідоцтва нотаріус відмовила у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок на ім`я померлого [PERSON] та недоведеності факту фактичного прийняття ним спадщини після смерті батька [PERSON] Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом порушує права позивача на спадкування та набуття права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, за захистом якого вона змушена звернутися до суду, адже в позасудовому порядку їх захистити не можливо. Позивач в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце проведення якого повідомлена належним чином. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Токмацької міської ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, при вирішенні спору покладалися на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що товаришує з сім`єю [PERSON] , їй відомо те, що [PERSON] проживав разом з батьком [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] , а після смерті батька у 1987 році залишився його єдиним спадкоємцем та прийняв даний будинок у спадщину, постійно в ньому проживав разом зі своєю сім`єю, утримував будинок та прибудинкову земельну ділянку, здійснював ремонт, оплачував комунальні послуги. Після смерті [PERSON] у 2018 році єдиним спадкоємцем залишилася його дружина [PERSON] , яка утримує будинок по теперішній час. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мешкає по сусідству з сім`єю [PERSON] , знає їх дуже давно, вони постійно проживають за адресою: [ADDRESS] , до своєї смерті [PERSON] мешкав в будинку разом з дружиною, цей будинок отримав у спадщину від батька [PERSON] , останній помер ще у 1980-х роках, він проживав разом з батьком на день його смерті за однією адресою, а після його смерті залишився мешкати в будинку, який знаходився у його володінні та користуванні, доглядав за будинком, ремонтував, обробляв прибудинкову земельну ділянку, господарював у будинку як власник. Суд дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер свекор позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.09.1987 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на підставі приватної власності №12 від 07.01.1965 року. На випадок своєї смерті за життя спадкодавець заповіт не складав, спадщина відкрилася за законом. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] залишився його син [PERSON] , що підтверджується записом акту про народження №284 від 26.07.1957 року. Останній разом зі спадкодавцем проживав на день смерті, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. Згідно довідки квартального комітету від 13.05.2019 року, [PERSON] був зареєстрований та проживав з батьком [PERSON] , який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Згідно повідомлення Токмацької державної нотаріальної контори № 966/01-16 від 13.06.2019 року спадкова справа після [PERSON] , який помер [INFO] , не відкривалася. Як встановлено в судовому засіданні та доведено показами свідків, [PERSON] , на день смерті батька [PERSON] постійно проживав з ним за однією адресою, а саме: [ADDRESS] , а після його смерті володів та користувався спадковим майном. Враховуючи відкриття спадщини у 2001 році, до спадкових правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття та прийняття спадщини. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України новий ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як роз`яснено у п.4 Постанови Пленуму ВСУ УРСР №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачений ст. 549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. У відповідності до ч. 2 п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. З урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що спадкоємець [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, зокрема житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , що залишився після смерті [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2018 року. Єдиним спадкоємцем за законом залишилася позивач [PERSON] , яка доводиться йому дружиною, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.10.1980 року. [PERSON] спадщину прийняла шляхом звернення 19.04.2019 року до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщин в строк, встановлений рішенням суду від 05.02.2019 року. Заповіту на випадок своєї смерті спадкодавець не складав, в такому разі спадкування належного йому майна здійснюється за законом. 20.04.2019 року позивач звернулася до державного нотаріуса Токмацької державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок та відсутності доказів факту фактичного прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.04.2019 року. Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець [PERSON] успадкував після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , житловий будинок. Однак [PERSON] не переоформив успадковане майно у встановленому законом порядку, але це не може бути підставою для втрати спадкоємцем права на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 ЦК України). До спадкоємців за законом першої черги належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та його батьки. (ст. 1261 ЦК України) Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на ст.392 ЦК України, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, до суду може бути подано позов про визнання цього права, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Главою 25 ЦК України передбачені підстави для припинення права власності. До зазначених підстав не належить припинення права власності у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05 2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що спадкодавець за життя набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] шляхом спадкування його після смерті батька, а позивач в свою чергу прийняла спадщину за законом після його смерті. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріуса, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог. Зазначене обґрунтування узгоджується із правовою позицією викладеною в постанові ВС від 18.01.2018 р., по справі № 556/1354/15-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved