Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 20 серпня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Попередній договір (про завдаток), згідно умов якого відповідач зобов'язувався заключити в майбутньому договір купівлі-продажу на належне відповідачу, як продавцю, нерухоме майно - квартиру, за адресою [ADDRESS]. Згідно п. 2 Договору продавець стверджував, що зазначене в п.1 нерухоме майно належить йому на законних підставах, не продане і не відчужене любим іншим способом, не знаходиться в заставі, під арештом, не здано в оренду і не має стягнень і претензій зі сторони третіх осіб. Відповідно до п.5 Договору, для гарантії виконання Основного договору й підтвердження угоди покупець передає продавцеві в момент підписання даного Договору грошову суму (Завдаток). Сума Завдатку становить 11500 грн. Таким чином, в момент підписання Договору відповідачем від позивача отримано грошову суму 11500 грн. Основний договір купівлі-продажу нерухомого майна не відбувся з вини відповідача, оскільки виявилось, що ним надано неправдиву інформацію, оскільки він не був власником нерухомого майна, а отже не мав права вчиняти будь-які правочини щодо його відчуження. Однак, отримані кошти в розмірі 11500грн. [PERSON] не повернув. Позивачем через представника на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення коштів, яка залишилась не виконана [PERSON] Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 11500 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити в їх задоволенні. Суду пояснив, що співвласниками квартири були його діти, кошти від позивача отримував, а не повернув тому, що [PERSON] відмовилась купувати квартиру, вважає кошти завдатком. Заслухавши представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими представник позивача обгрунтовує свої вимоги та заперечення відповідача, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач у рахунок майбутньої купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] передала відповідачу грошові кошти в розмірі 11500 грн., що підтверджується попереднім договором від 20 серпня 2015 року, який укладений між [PERSON] і [PERSON] у простій письмовій формі (а.с.5-6). При цьому в п. 5 вказаного попереднього договору сторони погодили, що дана грошова сума виступає завдатком. Також судом встановлено, що основний договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири між сторонами до теперішнього часу не укладено. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, яке видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання, тобто таке зобовязання, яке вже виникло. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму. За змістом частини 1 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певній термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина 1 статті 220 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи, що попередній договір купівлі-продажу квартири між сторонами не було посвідчено нотаріально, такий договір є нікчемним. Крім того суд звертає увагу, що [PERSON] на час укладення попереднього договору не був власником квартири, за адресою [ADDRESS]. Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 23 жовтня 2017 року та не заперечується відповідачем. 07 червня 2017 року відповідачу від представника [PERSON] направлено вимогу про повернення коштів, яку [PERSON] отримав 11 липня 2017 року (а.с.7-10), проте кошти [PERSON] не повернув. Оскільки укладений Договір є нікчемним в силу вимог закону, а відповідач не повертає грошові кошти отримані по вказаному Договору в добровільному порядку, права [PERSON] підлягають захисту у вигляді застосування судом наслідків недійсності нікчемного правочину, шляхом стягнення коштів з відповідача. Таким чином позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved