Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати за нею право власності на житловий будинок № 56-а, що розташований за адресою: с. Вереси Житомирського району Житомирської області, вул. Покровська, як за спадкоємицею за законом після смерті баби. Сторони в судове засідання не зявились, проте від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В свою чергу підстави неявки в судове засідання представника відповідача суду невідомі, хоча він був завчасно та належним чином повідомлений про день та час слухання справи. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки в судове засідання відповідача, належне сповіщення останнього про день та час розгляду, беручи до уваги той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду справи. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 25 червня 2013 року померла баба позивача [PERSON] (а.с.4-8). Після смерті останньої залишилась спадкова маса, яка, зокрема, складається із житлового будинку № 56-а, що розташований за адресою: с. Вереси Житомирського району Житомирської області, вул. Покровська (попередня назви вулиці Леніна (а.с.13)), який рахувався за померлою [PERSON] згідно погосподарської книги (а.с.12). Право власності на зазначений обєкт нерухомості станом на 31 березня 2016 року не зареєстроване (а.с.9). Позивач є єдиною спадкоємицею до майна її померлої баби (а.с.10). Постановою нотаріуса від 25 липня 2016 року (а.с.111) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього. За таких обставин позивач вказує, що вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їй спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Аналіз зясованих судом обставин справи та норм Закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову, адже як встановлено, спадкодавець за життя була фактичним власником спірного житлового будинку, однак отримати правовстановлюючий документ на нього не встигла, у звязку з чим позивач, в даний час, унеможливлена у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна, і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття права власності [PERSON], як спадкоємицею за законом після смерті баби, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене та правову позицію апеляційного суду Житомирської області з наведених правовідносин, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена заявником. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 551 гривня 20 копійок, з відповідача на користь позивача. Окремо, суд звертає увагу сторін на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обовязкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved