Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, з вимогою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з нею. Свої вимоги мотивує тим, що з 07 червня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Протягом останнього року подружні відносини між нею та відповідачем погіршились. Основна причина розпаду сім'ї є різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння і взаємоповаги. Спору щодо місця проживання дитини не має. Відповідач направив до суду письмовий відзив, відповідно до якого заперечує, оскільки позивач неодноразово покидала місце їх спільного проживання, не здійснювала догляд за ним, коли він перебував у лікарні після ДТП, що стало причиною погіршення відносин з позивачем, однак проти розірвання шлюбу не заперечує. Позовна заява надійшла до суду 23.07.2018 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2018 року розгляд підготовчого засідання було відкладено, у зв'язку з тим, що у суду не було відомостей про отримання відповідачем ухвали про призначення розгляду справи. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримала, в частині визначення місця проживання дитини - відмовилась від позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, скористався правом надання відзиву на позов, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 07 червня 2016 року, свідоцтво видано Надвірнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, 07 червня 2016, актовий запис № 109 (а.с. 5). Від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], видане Покровським районним у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 14 березня 2017 року, актовий запис № 394 (а.с. 6). Судом встановлено, що з червня 2018 року сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують сімейно-шлюбні відносини. Стосунки припинились, через постійні конфлікти, різницю характерів, відсутність взаєморозуміння і взаємоповаги. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3,4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи те, що позов визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони припинили шлюбні відносини, дітей віком до одного року не мають, примирятися не бажають, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому провадженні згідно зі ст. 200 ЦПК, а також задовольнити позовні вимоги відповідно до ст. 206 ЦПК України. Згідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved