Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області укладено шлюб між нею та [PERSON], про що зроблений актовий запис № 145. В даному шлюбі у них народилась дитина [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Подружнє життя у них не склалось через не сумісність характерів, вони втратили повагу один до одного, в них відсутні спільні інтереси та існують різні погляди на життя. З відповідачем разом не проживають з 2011 року, шлюб існує формально, тому його потрібно розірвати. Строк на примирення просить не надавати, спору про поділ майна між ним немає. В судове засідання позивач не з'явилась, в позовній заяві просила розглядати справу без її участі в зв'язку з віддаленістю проживання, зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення йому поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб 14 червня 2008 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, про що зроблений актовий запис № 145. В даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст. 110 СК України). Сімейне життя у сторін не склалось, вони не зійшлись характерами, з 2011 року проживають окремо один від одного, шлюб існує формально. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, позивач має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачем в судовому засідання ставиться питання про відновлення свого дошлюбного прізвища [PERSON], суд вважає за необхідне дане клопотання задовольнити і після розірвання шлюбу змінити позивачу прізвище з Федак на [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved