Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області про зняття арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення суду. Однак, на даний час вона позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію квартири у звязку із тим, що на квартиру накладено арешт згідно з постановою відповідача № б/н від 30 березня 2009 р. в межах кримінальної справи відносно її батька [PERSON], який на даний час помер. Просила скасувати арешт, накладений на квартиру [ADDRESS], постановою Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 30 березня 2009 р. № б/н. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. В заяві представник позивача зазначила, що не заперечує проти розгляду справи за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання двічі не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленням, причину неявки не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності представник відповідача суду не надавав. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 р. за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 5 жовтня 2010 р. Рішення набрало законної сили 29 грудня 2014 р. З метою здійснення державної реєстрації права власності [PERSON] звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, однак, рішенням державного реєстратора від 11 лютого 2015 р. позивачеві було відмовлено у звязку із наявністю у Державному реєстрі речових прав заборони (арешту нерухомого майна) за попереднім власником [PERSON], що робить неможливим проведення державної реєстрації права власності за новим правонабувачем. Зазначена обставина також підтверджується Інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 17 лютого 2015 р. № 33742525. Дійсно, 30 березня 2009 р. старшим слідчим СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області накладено арешт на квартиру [ADDRESS], зареєстровану за [PERSON]. З мотивувальної частини постанови вбачається, що арешт було накладено з метою забезпечення цивільного позову потерпілого. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2010 р. провадження у кримінальній справі у відношенні [PERSON] за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України закрито у звязку зі смертю обвинуваченого. Цивільний позов згідно з вказаною постановою не вирішувався. Також судом не було вирішено питання щодо скасування арешту, накладеному на вищевказану квартиру в межах кримінального провадження. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 15 травня 2013 р. у справі № 6-26цс13, яка є обовязковою для суду (частина друга статті 214, стаття 360-7 ЦПК України), вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України\~\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, квартира, на яку накладено арешт, на даний час належить позивачеві. Арешт, накладений слідчим на квартиру, власником якої є позивач, перешкоджає останній в реалізації її права розпорядження вказаної квартирою. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для скасування арешту, накладеного на вищевказану квартиру постановою слідчого від 30 березня 2009 р., з огляду на що задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. На підставі статті 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з Державного бюджету України на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved