Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказує, що крім неї у будинку з 24 листопада 1972 року зареєстрована [PERSON] та з 25 серпня 1993 року син [PERSON] - [PERSON] . Вказує, що відповідачі у 2000 році виїхали до АР Крим, де проживають до теперішнього часу у м. Севастополі. Пояснює, що самостійно відповідачі не знімаються з реєстрації проживання, оскільки не можуть виїхати з тимчасово окупованої території. Факт реєстрації відповідачів у будинку, належному позивачу створює для неї перешкоди, оскільки вона вимушена надмірно сплачувати житлово-комунальні послуги, а також це заважає оформити субсидію. У зв`язку із цим, просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просять суд задовольнити позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України» до судового засідання не з`явились. Від них надійшла заява, в якій просять розгляд справи провести за їх відсутністю. Вказують, що вони являються донькою та онуком позивача та не заперечують проти задоволення позову, оскільки визнають себе такими, що втратили право користування житловим будинком. Суд, вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Генічеського районного суду від 14 березня 2012 року. Вказане також підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 14 березня 2012 року у справі № 2107/2-348/2011, а також актуальними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно. З копії домової книги на будинок, а також з довідок, виданих виконавчим комітетом Генічеської міської ради 03 квітня 2019 року, 18 квітня 2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована у будинку, належному позивачу з 20 листопада 1991 року, [PERSON] зареєстрований у будинку з 25 серпня 1993 року. Судом встановлено, що відповідачі фактично не мешкають у буд. [ADDRESS] приблизно 20 років, оскільки у 1999 році виїхали на постійне місце мешкання у м. Севастополь, АР Крим. Вказані обставини встановлені квартальною у акті, складеному в ході перевірки житлово-побутових умов 04 квітня 2019 року у присутності сусідів [PERSON] . Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один Таким чином, [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку, належному позивачу без поважних причин близько 20 років, не цікавляться житловим приміщенням, не приймають ніякої участі в його утриманні, їх реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, позовна вимога щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщення є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved