Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги наступним. Листом від 19 травня 2020 року № 3013 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» повідомило позивачці, що її борг в розмірі 16\~741,48 грн. виник в результаті невиконання грошових зобов`язань за договором від 30 грудня 2019 року № 272619, укладеним з ТОВ « Бі Ел Джи Мікрофінанс». Згідно з умовами договору факторингу від 29 квітня 2020 року № Ф29-04/20 право вимоги та інші права первинного кредитора були відступлені «ФК «Сіті Фінанс». За місцем роботи позивачки ПАТ «Бердянська міська стоматологічна поліклініка» було отримано постанов у про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22 вересня 2020 року, якою приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В. було постановлено звернути стягнення на доходи боржника [PERSON] . Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника за виконавчим провадженням № 62970499 складає 19\~634,63 грн. Позивачка не отримувала будь-яких документів щодо вказаного виконавчого провадження, в тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчого напису від 25 серпня 2020 року № 20949. У [PERSON] відсутні відносини з позивачем, в тому числі заборгованість. У позивача відсутні документи, з яких вбачається безспірність заборгованості, оскільки відсутні документи, що відображають інформацію щодо здійснення боржником останньої оплати по кредиту, не вбачається, яким саме чином нараховувались відсотки за користування кредитними коштами. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (із змінами), передбачено можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Позивачкою не було укладено з жодною фінансовою установою нотаріально засвідченого кредитного договору. Просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 25 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 17\~241,48 грн. на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс». До початку розгляду справи по суті позивачка змінила предмет позову та зазначила, що на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22 вересня 2020 року станом на 30 листопада 2020 року з грошового утримання позивачки утримано та перераховано 2\~299,61 грн., а саме 817,24 грн. на користь приватного виконавця Клименка Р.В. (669 грн. витрати на проведення виконавчих дій, 148,24 грн. основна винагорода), 1\~482,37 грн. на користь ТОВ «ФК Сіті Фінанс» в якості погашення боргу по виконавчому провадженню. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. В зв`язку з наведеним, просила також стягнути з відповідача на її користь 2\~299,61 грн. Позивачка в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивачки надала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, зазначила про намір подати докази понесення судових витрат по справі, про що зазначалось в позовній заяві. Крім вказаного, звернула увагу на відсутність підтвердження нотаріального посвідчення кредитного договору, безспірності заборгованості, на відсутність розрахунку нарахованих відсотків та загальної суми заборгованості. Представник відповідача та треті особи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв або клопотань до суду не надали. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом\~на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Приписами ст. 12 ЦПК України\~встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до п. 16\~\~постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»\~\~від 01 березня 2013 року № 3 право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що, 30 грудня 2019 року [PERSON] уклала з ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» кредитний договір № 272619, відповідно якого позивачка отримала грошові кошти в розмірі 9\~758,68 грн. зі строком повернення кредиту до 14 січня 2020 року. 29 квітня 2020 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено договір факторингу № Ф29-04/20, відповідно до якого ТОВ «Бі\~Ел Джи\~Мікрофінанс» відступив\~факторові права\~вимоги за\~основними зобов`язаннями\~в обсязі\~та на\~умовах,\~що існують\~на дату\~відступлення права\~вимоги. Згідно з додатком № 1 до вказаного договору (реєстр прав вимог) та випискою з особового рахунку за кредитним договором № 272619, станом на 20 серпня 2020 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» складає 16\~741,48 грн., з яких 9\~758,68 грн. прострочене тіло, 5\~519 грн. прострочені відсотки, 1\~463,80 грн. прострочена комісія. 25 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. був вчинений виконавчий напис № 20949 про стягнення з позивачки на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 17\~241,48 грн. Згідно з\~постановою\~\~приватного виконавця\~виконавчого округу\~\~м.\~Києва Клименка\~Р.В.\~від 22\~вересня 2020\~року\~у виконавчому\~провадженні\~\~№ 62970499\~при примусовому\~виконанні виконавчого\~напису\~№ 20949,\~виданого 25\~серпня 2020\~року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., було звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . У відповідності з довідкою про здійснення відрахування та виплати, виданої АТ «Бердянська міська стоматологічна поліклініка», на підставі вищевказаної постанови з [PERSON] за період з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2020 року було утримано суму в розмірі 2\~299,61 грн., яка складається з наступного: 669 грн. витрати на проведення виконавчих дій, 1\~482,37 грн. погашення боргу у виконавчому провадженні, 148,24 грн. основна винагорода виконавця. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим\~\~написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів вказаної статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п/п 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку). Крім того, п/п 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, але сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис\~\~як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до п. 1 постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, п/п. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однією з\~\~ознак безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником\~пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Відповідачем\~\~не було надано доказів про надання нотаріусу для вчинення нотаріальної дії оригіналу кредитного договору, виписки по рахунку боржника чи розрахунку заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» наданий банком розрахунок суми заборгованості не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. На виконання ухвали від 01 лютого 2021 року про витребування доказів ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» суду було надано виписку з особового рахунку [PERSON] за кредитним договором № 272619, в якому зазначено розмір заборгованості за вказаним договором, однак, зазначена виписка містить лише інформацію про загальну суму заборгованості, в тому числі за тілом, відсотками та комісією, однак, у виписці не зазначено, на яку дату виникла заборгованість, за який період вона виникла, відповідачем не здійснено щомісячний розрахунок. Зазначене не дає можливості суду перевірити правильність розрахунку суми боргу, а також зробити висновок про його безспірність, неможливо встановити дійсний розмір заборгованості по кредиту. Враховуючи зазначене, оскільки з доказів, наданих відповідачем, неможливо зробити висновок, що документи, надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису свідчать про безспірність\~\~заборгованості, а перелік вказаних документів є достатнім, суд приходить до висновку, що у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису по даному кредитному договору, а тому вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. До такого висновку прийшов Верховний Суд (постанова від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18). Оскільки виконавчий напис № 20949, вчинений 25 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., судом визнається таким, що не підлягає виконанню, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису були відсутні, вимоги позивачки про стягнення з відповідача утриманої з заробітної плати грошової суми в розмірі 1\~482,37 грн. підлягають задоволенню. Вимога позивачки про стягнення з відповідача суми 669 грн. витрати на проведення виконавчих дій, 148,24 грн. основна винагорода приватного виконавця, задоволенню не підлягає, оскільки вказані суми були стягнуті не на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», а на користь приватного виконавця Клименка Р.В. Вказані суми повинні бути повернуті [PERSON] на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial