Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку, єдиним власником якої є [PERSON], крім позивача, зареєстровані ще її син - [PERSON], невістка - [PERSON], дочка невістки від першого шлюбу - [PERSON], 2007 року народження, та онука [PERSON], 2011 року народження. З початку 2013 року відносини між її сином та невісткою значно погіршились, внаслідок чого остання періодично залишала будинок, так як хотіла проживати окремо. З травня 2013 року невістка разом із дітьми за вказаною адресою не проживають, відповідач [PERSON] комунальні послуги не сплачує, будь-якої участі в утриманні будинку в належному стані не сприймає. Особистих речей останніх у будинку не має. Як позивачу стало відомо, на теперішній час відповідач проживає другою сім'єю і будь-яких вимог щодо користування житлом не пред'являє. Але [PERSON], уникає будь-якого спілкування з позивачем, та не бажає добровільно знятися з реєстрації у будинку, у зв'язку з чим, позивач впродовж тривалого часу сплачує за відповідача за комунальні послуги, чим спричиняються [PERSON] додаткові витрати. Крім того, зазначено, що позивач має намір продати будинок, але для здійснення відчуження будинку необхідна згода осіб, які в ньому проживають. Таким чином, реєстрація відповідача та малолітніх дітей у належному позивачу на праві власності житловому будинку чинить пе решкоди у здійсненні права користування та розпорядження її майном, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на вищевказане, [PERSON] просить усунути перешкоди у здій сненні права користування та розпорядження житловим будинком [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час, та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірила представляти [PERSON], який позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того додатково пояснив, що 05.11.2013 року [PERSON] зверталась до голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району Яковенка В.В. з проханням надати дозвіл на продаж житлового будинку [ADDRESS], так як після отримання відповідного дозволу та продажу будинку вона зобов'язується в установленим законодавством України термін, надати до органу опіки та піклування договір купівлі-продажу іншого житла та зареєструвати малолітніх [PERSON], 2007 року народження, [PERSON], 2011 року народження, за новою адресою разом з нею, але оскільки на той час позивач вже звернулась з позовом до суду, їй було відмовлено. Крім того, зазначив, що ним було долучено до матеріалів справи акт загального огляду (обстеження) житлового будинку [ADDRESS], який підписано власником будинку [PERSON], та членами комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON], в присутності [PERSON], відповідно до якого встановлено, що [PERSON] та її малолітні діти в будинку не проживають, дитячих речей не виявлено. Але голова квартального комітету, посилаючись на заборону районної адміністрації щодо складання ним відповідних актів, відмовився його підписати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час, та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Згідно з даними поштових повідомлень, судові повістки про виклик у суд відповідача повернуті у зв'язку з тим, що вона не проживає за адресою: [ADDRESS]. На підставі даних квартального комітету № 21 Комунарського району м. Запоріжжя відповідач зареєстрована за вказаною адресою. Судом вживалися заходи до встановлення місця перебування [PERSON] та належного її повідомлення про час, дату і місце розгляду справи. 04.01.2014 року в газеті «Запорізька правда» № 1-2 (23383-23384) була розміщена об'ява про виклик відповідача [PERSON] у судове засідання. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу, за згодою представника позивача, на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України). Представник третьої особи - орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Комунарському району у судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог в частині визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком заперечувала, посилаючись на те, що у цьому випадку діти втратять право на житло, щодо [PERSON] - залишила на розсуд суду. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача підтримує. Представник третьої особи - Комунарського районного відділу Управління державної міграційної служби в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі,заперечень щодо позову не мав. Відповідно до вимог ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України неявка представників третіх осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS], та є власником вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу № 1703 від 20.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 9). Зазначений факт також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26257101 від 31.05.2010 року, видане ОП ЗМБТІ (а.с. 10), технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 11-14), довідкою квартального комітету № 21 Комунарського району м. Запоріжжя від 28.11.2013 року за № 7 (а.с. 15) та даними паспорта серії [NUMBER], виданого 20.03.2007 року Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області на ім'я [PERSON] (а.с.6-7). Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача та дійсно з травня 2013 року відповідач та її малолітні діти не проживають у спірному будинку. З урахуванням викладеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, його показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним. Положенням ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю. Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Стаття 71 Житлового кодексу України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Згідно з ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідач не знімається з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до Комунарського районного відділу Управління державної міграційної служби в Запорізькій області. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 вiд 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року - «у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк». Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] та її малолітні діти не мешкають у будинку за адресою: [ADDRESS] з травня 2013 року без поважної причини, тому за ними не збереглося право на вказане житлове приміщення, що в свою чергу, свідчить про обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved