Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування позову зазначивши наступне. З вересня 2015 року позивач фактично перебувала в сімейних відносинах та проживала разом з [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні.\~Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги визнає частково в розмірі 1/4 частини від його доходу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року „держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст. 180-182 СК України батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із\~ст. 191 СК України, аліменти стягуються з дня подачі позову до суду. В п.17\~постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року\~„Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину- сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії 1-ЖС 331308, виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 259; Судом встановлено, що сторони на день розгляду справи судом проживають окремо, дитина знаходиться на утриманні матері, позивача по даній справі, з нею мешкає, що, зокрема, вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, в той же час, відповідач матеріальну допомогу на утримання сина позивачці, добровільно не надає, при цьому будь-якої домовленості між сторонами щодо утримання сина не досягнуто. Зі змісту\~ст. 141 СК України\~вбачається, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який на день розгляду справи судом є працездатною особою за віком, має постійне місце роботи та регулярний дохід, стан здоровя платника аліментів задовільний, наявності інших осіб на утриманні у відповідача, а також інші обставини, що мають істотне значення судом не встановлено. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи матеріальний стан платника аліментів та одержувача аліментів, суд приходить до висновку, що позов в підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача підлягають аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір в сумі 640,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial