Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить визнати недійсним трудовий контракт № 1858/15 від 01.09.2015 року укладений між нею та Київським університетом імені Бориса Грінченка 01.09.2015 року з прийняттям на посаду викладача кафедри хорового диригування інституту мистецтв, поновити її на посаді викладача кафедри хорового диригування інституту мистецтв Київського університету імені Бориса Грінченка та стягнути з відповідача за час вимушеного прогулу з 31.08.2017 року середньомісячну заробітну плату у розмірі 9374 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що вона працювала на кафедрі академічного та естрадного вокалу Інституту мистецтв на підставі Контракту з працівником №1858/15 від 01.09.2015р. На підставі Контракту виникли трудові відносини між Київським університетом імені Бориса Грінченка та нею строком з 01.09.2015 р. по 31.08.2017 р. Вона була прийнята згідно Контракту № 1858/15 від 01.09.2015 р. викладачем кафедри хорового диригування Інституту мистецтв, а її звільнення відбулось з посади викладача кафедри академічного та естрадного вокалу Інституту мистецтв. Відповідно в порушення п. 5.1 Контракту 1858/15 від 01.09.2015р. в письмовій формі не вносились до нього і відповідно вона не подала письмову заяву про переведення на іншу кафедру. 07 червня 2017 року при проведенні конкурсу на заміщення вакантних посад засідання вченої ради відбулося у її присутності після розгляду мотивувального висновку кафедри, за результатами розгляду якого їй не була надана можливість надати пояснення щодо роботи викладачем на кафедрі академічного та естрадного вокалу Інституту мистецтв. Позивач зазначає, що вчена рада допустила упередженість відносно неї, наслідком якої стало її незаконне звільнення з посади в зв'язку із закінченням строку трудового договору, який вважає юридично не чинним. Надані вченій раді Витяг з протоколу засідання кафедри академічного та естрадною вокалу Інституту мистецтв Київського університету ім. Бориса Грінченка та Мотивований висновок кафедри академічного та естрадного вокалу Інституту мистецтв Київського університету ім. Бориса Грінченка щодо рекомендації [PERSON] на посаду викладача кафедри академічного та естрадного вокалу Інституту мистецтв до уваги взяті не були. Позивач не погоджується з рішенням вченої ради щодо не обрання її на посаду викладача, виходячи із її досвіду викладацької діяльності, наявності у неї подяк від Міністерства освіти України, Університету, Київської міської державної адміністрації і громадських та культурних організацій. Так позивач вважає, що укладення короткострокового трудового контракту суперечать як положенням національного законодавства. Передбачений контрактом тимчасовий характер трудових відносин є однією з умов, які ускладнюють становище працівника. Примушування працівника, який працює на умовах безстрокового трудового договору, до укладення контракту з обмеженим строком його дії є погіршенням його становища та є підставою для визнання такого контракту недійсним. Позивач зазначила, що строковий трудовий договір з педагогічним працівником може бути укладений тільки за згодою працівника, якщо відсутні зазначені в ч. 2 ст. 23 КЗпП умови. Такий висновок можна зробити виходячи з аналізу положень ч. 2 ст. 23 КЗпП та ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту». Строковий трудовий договір, укладений у випадках, не визначений законодавчими актами, навіть за наявності згоди працівника, вважається безстроковим трудовим договором. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги з підстав викладених у позові. Представник відповідача Даценко Ю.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала письмові заперечення (а.с. 21-23) у яких зазначила, що згідно ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу. На підставі рішення вченої ради Інституту мистецтв (протокол № 10 від 09.06.2015 р.), наказу від 03.08.2015 р. № 891-к/тр та відповідно до ст. 23 КЗпП України, частини 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» з [PERSON] було укладено контракт від 01.09.2015 р. № 1858/15 на посаду викладача кафедри хорового диригування Інституту мистецтв. Укладення трудового договору - контракту між університетом та [PERSON] було здійснено на визначений строк відповідно до ст. ст. 21, 23 КЗпП України за погодженням сторін, а термін його закінчення чітко визначений конкретною датою - 31.08.2017 року. Кафедра хорового диригування Інституту мистецтв з 01.09.2017 року була реорганізована шляхом приєднання до кафедри академічного та естрадного вокалу Інституту мистецтв. Реорганізація не передбачала зміни посади, характеру та умов праці, встановлених Контрактом. Пунктом 5.2. укладеного з [PERSON] контракту передбачено, що його може бути припинено після закінчення строку дії згідно ст. 36 КЗпП України, а також п. 5.3. передбачена можливість продовження строку його дії у порядку, визначеному чинним законодавством України з урахуванням Положення про конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників Київського університету імені Бориса Грінченка. Протягом роботи в університеті з [PERSON] за результатами конкурсу дійсно було кілька разів переукладено трудовий договір - контракт. Проте строковий трудовий договір, укладений як контракт відповідно до закону та переукладений один чи кілька разів, підпадає під дію частини другої статті 23 КЗпП України та згідно ст. 39-1 КЗпП України не може вважатися таким, що укладений на невизначений строк. Про дату, підставу звільнення та про необхідність прибути у відділ кадрів для отримання трудової книжки [PERSON] була повідомлена письмово 14.06.2017 року. Відповідач вважає, що звільнення [PERSON] у зв'язку з закінченням строку трудового договору 31.08.2017 р. відповідає нормам чинного законодавства України, а позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Частиною 3 статті 21 КЗпП України передбачено можливість укладання з працівником контракту, як особливої форми трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при укладенні трудового договору на визначений строк останній встановлюється за погодженням сторін і може визначатися як конкретним терміном, так і часом настання певної події. Судом встановлено, що згідно наказу Київського університету імені Бориса Грінченка від 03.08.2015 № 891-к/тр «Про продовження трудових відносин з працівниками інституту мистецтв», у зв'язку із закінченням строку трудового договору (контракту), на підставі витягу з протоколу засідання Вченої ради Інституту мистецтв (протокол №10 від 09.06.2015р), подання директора Інституту мистецтв та за згодою правників, продовжено трудові відносини на умовах контракту з [PERSON] -викладачем кафедри хорового диригування з 01.09.2015р. по 31.08.2017р. (а.с. 8). 01.09.2015 року між сторонами було укладено Контракт з працівником № 1858/15, відповідно до якого позивача було прийнято на посаду викладача кафедри хорового диригування інституту мистецтв зі строком дії договору з 01.09.2015 року по 31.08.2017 року (а.с. 9-10). Отже, контракт є особливою формою трудового договору, в якому, серед іншого, строк його дії, умови розірвання договору можуть установлюватись угодою сторін (ч. 3 ст. 21 КЗпП України). Сфера застосування контракту визначається законами України. За заявленими вимогами позивач просить визнати недійсним вищевказаний контракт № 1858/15 від 01.09.2015 року, посилаючись на те, що його укладення суперечить чинному законодавству, строкова дія контракту призводить до тимчасового характеру трудових відносин, що погіршує становище працівника та переукладені строкові трудові договори вважаються такими, що укладені на невизначений строк, відповідно ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України. Проте суд не може прийняти до уваги вищевказані доводи, як підставу для задоволення позову, виходячи з наступного. Як зазначено вище, позивач відповідно укладеного контракту працювала на посаді викладача кафедри хорового диригування інституту мистецтв. На спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про вищу освіту». Посада позивача викладач відноситься до переліку основних посад педагогічних працівників закладів вищої освіти (ст. 55 Закону України «Про вищу освіту»). Відповідно до ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти. Отже, обов'язковою умовою заміщення вакантної посади викладача є проходження конкурсного відбору. З урахуванням викладеного, контрактна форма роботи педагогічних працівників закладів вищої освіти, зокрема і для позивача, запроваджена спеціальним законом, який є обов'язковим для виконання. Суд критично ставиться до тверджень позивача про укладення договору на невизначений строк, оскільки будучи обізнаною у строковості договору та підписавши договір, позивач виявила свою волю на укладення строкового трудового договору. У цей же час, вона виразила свою волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Спірний контракт у редакції, що підписана сторонами, не суперечить нормам трудового законодавства. Крім того, уклавши контракт 01.09.2015 року терміном на два роки, позивач за ним працювала до моменту звільнення, попередньо не оскаржуючи умов контракту № 1858/15 стосовно строковості трудової угоди, як в порушення її прав, відповідно вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору. Також відсутні підстави для визнання недійсним спірного трудового контракту та поновлення на роботі позивача з тих підстав, що [PERSON] була звільнена з посади викладача кафедри академічного та естрадного вокалу, хоча за контрактом була прийнята на роботу викладача кафедри хорового диригування, оскільки в період роботи позивача відбулася реорганізація зазначених кафедр університету, при цьому найменування посади позивача не змінилось, також не було доведено суду зміни характеру та умов праці позивача, встановлених контрактом. Як убачається з витягу з наказу № 353 від 27.08.2015 р. «Про внесення змін до структури Університету та затвердження штатного розпису», внесено зміни до структури Київського університету імені Бориса Грінченка з 01.09.2015 року, а саме реорганізовано кафедру хорового диригування Інституту мистецтв шляхом приєднання до кафедри академічного та естрадного вокалу Інституту мистецтв (а.с. 27). Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладенні у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 26.12.2012 р. по справі № 6-156цс12 зазначено, що на контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Судом також встановлено, що 07.06.2017 року відбулося засідання вченої ради Інституту мистецтв Київського університету імені Бориса Грінченка, за результатами якого [PERSON] не обрано на вакантну посаду викладача кафедри академічного та естрадного вокалу, що підтверджується витягом з протоколу № 10 засідання Вченої ради Інституту мистецтв (а.с. 11, 11 зв.). 14.06.2016 року [PERSON] повідомлено, що 31.08.2016 року її буде звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору (контракту) на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. З повідомленням позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис (а.с. 29). 01.08.2017р. наказом № 978-к/тр Київського університету імені Бориса Грінченка звільнено викладача кафедри академічного та естрадного вокалу Інституту мистецтв [PERSON] з займаної посади 31.08.2017 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с 28). Відповідно до п. 2 статті 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Отже, матеріалами справи доведено, що в момент звільнення [PERSON] термін дії укладеного з нею трудового контракту закінчився, а укладення контракту на новий строк, відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», передбачено обов'язкову участь і перемогу у конкурсі. Фактично з матеріалів справи та наданих суду пояснень убачається, що позивач не погоджується із рішенням засідання Вченої ради відповідача від 07.06.2017 року, оформлене протоколом № 10, відповідно якого [PERSON] не було обрано на вакантну посаду викладача кафедри академічного та естрадного вокалу. Проте дане рішення позивачем не оскаржується та не є предметом спору. Таким чином, суд доходить висновку, що твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та в досліджених судом доказах, між сторонами був укладений строковий трудовий договір, дія якого закінчилась, тому позивач була обґрунтовано звільнена з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП України. При цьому повторне укладення контракту не вважається безстроковим трудовим договором, відповідно до положень ст. 39-1 КЗпП України, оскільки посада викладача, згідно Закону України «Про вищу освіту», передбачає контрактну форму роботи працівника. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв'язку з цим позовні вимоги про поновлення позивача на посаді задоволенню також не підлягають не підлягають. За таких обставин відсутні й підстави для задоволення вимоги позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ця вимога позову є похідною від попередньої вимоги, у задоволенні якої відмовлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

Outcome: dismissed