Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Журавлинської сільської ради Старовижівського району Волинської області, [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, про встановлення факту ідентичності земельних ділянок та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], що знаходяться на території земель Журавлинської сільської ради Старовижівського району Волинської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. За життя вона склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла позивачу. Позивач в установленому законом порядку прийняла спадщину шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через розбіжність кадастрового номера зазначеного у Державному акті та витязі з Державного земельного кадастру. Просить суд встановити факт ідентичності земельних ділянок, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] як таку, що відповідає земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER], [NUMBER] - [NUMBER], [NUMBER] - [NUMBER], [NUMBER] - [NUMBER] та визнати за нею право власності на зазначені земельні ділянки. В підготовче судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Журавлинської сільської ради Старовижівського району Волинської області в підготовче судове засіданні не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає. Представник третьої особи - Хитрик Н.В. подала суду заяву, в якій не заперечує щодо розгляду справи без участі представника. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Згідно з частиною 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною 1 статті 131 ЗК України встановлено, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з частиною 1 статті 126 ЗК України (в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Судом, з матеріалів справи та наданої в підготовче судове засідання державним нотаріусом копії спадкової справи № 88/2016, заведеної після смерті [PERSON], встановлені наступні обставини. Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] (аркуш справи 13). За життя вона склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла позивачу (аркуш справи 10-11, 27, 30). Заповіт не змінений і не відмінений (аркуш справи 54). Відповідно до заяви, наявної в матеріалах спадкової справи та поданої до нотаріуса в шестимісячний строк, позивач прийняла спадщину (аркуш справи 49). Інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає. Таким чином судом встановлено, що позивач в установленому законом порядку прийняла спадщину, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (аркуш справи 28) на земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER], що знаходяться на території Журавлинської сільської ради Старовижівського району Волинської області, оскільки кадастрові номера земельних ділянок, зазначені в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та кадастрові номера земельних ділянок у витягах з Державного земельного кадастру не збігаються. Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], [PERSON] набула право власності на земельні ділянки загальною площею 4,8575 га, що знаходяться на території Журавлинської сільської ради Волинської області та яким присвоєні кадастрові номери, а саме: [NUMBER] - площею 0,4322 га, [NUMBER] - площею 1,4052 га, [NUMBER] - площею 2,0467 га, [NUMBER] - площею 0,9733 га, (аркуш справи 31). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та листа відділу у Старовижівському районі міжрайонного управління у Ратнівському та Старовижівському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області вбачається, що в процесі надання витягу з ДЗК про земельні ділянки з кадастровим номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], державним кадастровим реєстратором було виявлено дублювання кадастрових номерів, у зв'язку з чим даним земельним ділянкам було присвоєно нові кадастрові номери [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], відповідно (аркуш справи 14-25). З дослідженого в судовому засіданні Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого [PERSON], витягу з Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, акту обстеження земельних ділянок встановлено, що межі цих ділянок є ідентичними за розмірами та суміжними землекористувачами (землевласниками), площі та їх розташування повністю збігаються, дані ділянки повністю накладаються одна на одну. Отже судом достеменно встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], є тими самими ділянками, на яку спадкодавцю [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Із заяв, поданих відповідачами до суду убачається, що [PERSON] та Журавлинській сільській раді Старовижівського району Волинської області було відомо про відкриття спадщини, позовні вимоги визнаються в повному обсязі (аркуш справи 45, 63). Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Таким чином суд приходить до переконання, що зазначені ділянки, в силу вимог статті 1218 ЦК України входять до складу спадщини, на яку у позивача виникло право після смерті спадкодавця [PERSON], а тому у неї є всі законні підстави для визнання за нею права власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнання за позивачем [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки загальною площею 4,8575 га з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], що знаходяться на території Журавлинської сільської ради Старовижівського району Волинської області, що залишилися після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору залишити за нею у зв'язку з поданою про це письмовою заявою.

Outcome: approved