Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 17.09.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М., - [PERSON] придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53,3 кв. м. Після придбання даної квартири на прохання [PERSON] співчуваючи тому, що вона не мала власного житла за рекомендацією матері - [PERSON] , позивач надала дозвіл відповідачу на тимчасове проживання і реєстрацію у даній квартирі. Спершу, сторони не мали проблем з приводу проживання відповідача в зазначеній квартирі. У зв`язку з тим, що позивач бажала продавати окремо від матері [PERSON] , вона переїхала в її квартиру, а остання в квартиру доньки. Однак, в 2018 році [PERSON] , почала звинувачувати [PERSON] та її матір - [PERSON] , у шахрайстві та подала до Вінницького міського суду Вінницької області позовну заяву до [PERSON] , третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Лазько Світлани Іванівни, [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.09.2015 року, скасування реєстрації права власності на квартиру, відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення квартири у власність. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2018 року, в зв`язку із відмовою [PERSON] від позовних вимог, провадження по справі було закрито. [PERSON] , зазначає, що під час розгляду даної справи, [PERSON] звинувачувала її, а також її матір - [PERSON] та інших осіб у тому, що вони позбавили її житла, внаслідок чого у [PERSON] виникли розлади здоров`я, що спричинили її тривале лікування в стаціонарі. Також, [PERSON] , почала завдавати шкоди спірній квартирі і її мешканцям, зокрема, 29.05.2018 року розбила шибку на балкон, 20.10.2018 року розірвала покриття з лінолеуму в коридорі та створювала нестерпні умови для проживання, грубо порушуючи правила співжиття, санітарні та протипожежні норми, в т. ч., розлила в коридорі зіпсовані молочні продукти, що створювало сильний сморід, розкидала різне сміття та ганчір`я. Також, [PERSON] , постійно з надуманих причин влаштовувала сварки з [PERSON] , її матір`ю - [PERSON] та її співмешканцем - [PERSON] , внаслідок чого були непоодинокі виклики поліції. Крім того, [PERSON] зазначає, що з метою досудового врегулювання спору, вона двічі направляла [PERSON] досудову вимогу від 16.08.2018 року, в якій їй було повідомлено про неприпустимість її поведінки з посиланням на те, що нею порушуються правила співжиття, створюються нестерпні умови проживання та неповага до позивача та її родичів, зневажливе ставлення до майна позивача, невиконання елементарних правил добросусідства та гігієни призвели до того, що позивач змушена вимагати припинення користування її власністю шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою . Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 2105010571573 від 19.09.2018 року [PERSON] отримала вищевказану досудову вимогу, однак її проігнорувала та до цього часу чинить [PERSON] вищевказані та інші перешкоди в користуванні спірним майно, зокрема, не сплачує комунальні послуги, що змусило позивача звернутися до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] , та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеною квартирою і стягнення судових витрат. В свою чергу, [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на квартиру та стягнення коштів. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що декілька років тому, перебуваючи на стаціонарному лікуванні у одному із міських лікувальних закладів, [PERSON] познайомилась із [PERSON] під час відвідування нею своєї матері, яка в той самий час також перебувала на лікуванні та знаходилась із позивачем за зустрічним позовом - [PERSON] в одній палаті. [PERSON] зазначає, що після її виписки із лікарні, [PERSON] , почала всіляко їй допомагати, оскільки вона є одинокою людиною, з обмеженими можливостями, інвалід 1 групи «Б» по зору, не може ні читати, ні писати та потребує постійного стороннього догляду. У пошуках цього догляду, [PERSON] , за пропозицією своєю сусідки [PERSON] , 14.08.2008 року уклала на ім`я [PERSON] договір дарування належної їй на праві власності, на той час, квартири [ADDRESS] . Дізнавшись про цю обставину, [PERSON] запропонувала [PERSON] свою допомогу у поверненні квартири у її власність, знайшла для неї представника для представництва інтересів під час судового розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 31.01.2014 року позов було задоволено. В подальшому, [PERSON] пояснила [PERSON] , що [PERSON] може оскаржити судове рішення і забрати її квартиру, тому її потрібно продати та купити [PERSON] іншу квартиру, яка була б розташована біля ВВВ УТОС, де вона працює. Отримавши згоду позивача за зустрічним позовом, [PERSON] знайшла покупця на квартиру та договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лазько C.І., 15.09.2015 року квартиру було продано [PERSON] , [PERSON] була присутня при укладанні правочину, будучи доставленою до нотаріуса [PERSON], та поставила свій підпис у відповідній графі договору купівлі-продажу. Кошти за квартиру у свої руки [PERSON] не отримувала, так як є незрячою. Тому за домовленістю з [PERSON] , остання отримала ці кошти з метою подальшого придбання іншої квартири для неї. [PERSON] зазначає, що наскільки їй було відомо, її квартиру було продано за 25 800 доларів США, хоча у договорі купівлі-продажу, як вона згодом дізналась, сума продажу зазначена 99 044 грн. Через декілька днів [PERSON] перевезла [PERSON] разом із речами до іншої квартири, яку придбала за кошти від продажу квартири [PERSON] , як вони і домовлялися. Ця квартира розташована за адресою [ADDRESS] . Разом з позивачем по зустрічному позову, у придбаній квартирі поселилися також [PERSON] , та її співмешканець. [PERSON] було зареєстровано у спірній квартирі, та вона проживає у ній і понині. Проте, [PERSON] пред`явила до неї позов про усунення перешкод у користуванні власністю. Із доданих до позову документів, в тому числі і договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М., [PERSON] дізналася, що її покупцем є зовсім не вона, а [PERSON] , дочка [PERSON] . При цьому, спірну квартиру було придбано 17.09.2015 року, тобто через 2 дні після продажу її квартири та за ціною, вказаною у договорі - 99643,36 грн., тобто лише на 600 грн. дорожче від ціни продажу її квартири. Враховуючи зазначене, [PERSON] зазначає, що ця обставина вочевидь доводить, що спірну квартиру було придбано за кошти, належні їй від продажу її квартири [ADDRESS] . [PERSON] зазначає, що з приводу продажу її квартири та подальшої долі отриманих від продажу квартири коштів, відкрито кримінальне провадження № 12017020010005351 за ознаками злочину, передбаченогоч.2 ст. 190 КК України, досудове розслідування за яким триває. У зв`язку із викладеним, [PERSON] вважає, що спірна квартира фактично належить їй, оскільки придбана за її кошти, але юридично оформлена на [PERSON] , що стало підставою її звернення до суду із зустрічним позовом про визнання права власності на квартиру та стягнення коштів. В судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] підтримали заявлені вимоги за первісним позовом в повному обсязі, за обставин, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Вимоги зустрічного позову не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення первісного позову в повному обсязі та підтримали вимоги зустрічного позову, які просили суд задоволити. Відповідач по зустрічному позову [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення зустрічної позовної заяви. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , суду пояснила, що [PERSON] знає давно, часто ходила до неї в гості, однак зараз не ходить, десь з 2016 року, тому, що [PERSON] постійно вчиняє скандали, розкидає сміття по квартирі. Декілька разів [PERSON] приїздила на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] , в тій квартирі не проживає, там проживає її мати - [PERSON] та квартиронаймач - [PERSON] . Із [PERSON] , вона познайомилась десь в 2012 році, один раз привозила їй продукти харчування, ще на квартиру на Вишеньці , та ходила з [PERSON] в паспортний стіл, була як поводир. Допомагала [PERSON] за проханням [PERSON] . Про те, що [PERSON] продала свою квартиру, вона знає зі слів [PERSON] . Куди [PERSON] поділа гроші від продажу даної квартири, їй не відомо. Про розкидане сміття та скандали між сторонами їй відомо зі слів [PERSON] та із фотографій, які вона показувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що він проживає в квартирі [ADDRESS] , як квартиронаймач, знімає одну кімнату, ще там проживає [PERSON] . В квартирі, [PERSON] розкидає сміття, порвала лінолеум. При ньому вона цього не робить, але в квартирі окрім нього та [PERSON] більше ніхто не проживає. Вони проживають вдвох в одній квартирі, а [PERSON] , з якою він зустрічається, проживає у свої доньки - [PERSON] Комунальні послуги сплачує він, крім того, сплачує 1000 грн. за оренду кімнати. Кухнею та ванною кімнатою він не користується. Він допомагав [PERSON] переїздити в дану квартиру. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з [PERSON] він познайомився в ріелторській конторі, коли привозили завдаток за квартиру, яку хотіла придбати його бабуся. [PERSON] , була там разом із [PERSON] . Він з бабусею залишили завдаток одну тисячу доларів США. Завдаток залишився в ріелторській конторі. Через деякий час, вони із [PERSON] зустрілись в нотаріальній конторі. З нею була [PERSON] та ще якийсь чоловік і ріелтор. Вартість квартири погоджували із [PERSON] в 25 800 доларів США. [PERSON] , допомогла [PERSON] підписати документи та забрала кошти. Кошти, які надавали за придбання квартири, були його бабусі - [PERSON] . Після оформлення документів, квартиру оформили на його маму - [PERSON] . В договорі купівлі-продажу зазначена вартість квартири по оцінці майна, а кошти сплачували за усною домовленністю із [PERSON] . [PERSON] , зверталась до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, провадження по якому в грудні 2018 року закрито в зв`язку із відмовою позивача від позову. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 17.09.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М., [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53,3 кв. м. у [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-11). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2015 року квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] (а.с.12). Відповідно до довідки з ПП «Бокуд» від 30.09.2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані з 23.09.2015 року: [PERSON] - власник та [PERSON] - бабуся (а.с.13). 16.08.2018 року [PERSON] , з метою врегулювання спору, направлена досудова вимога [PERSON] (а.с.14). Як вбачається із копії свідоцтва про народження [PERSON] , її батьками зазначені: [PERSON] - батько та [PERSON] - мати (а.с.20). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , його матір`ю зазначена - [PERSON] (а.с.24). Батьками [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про її народження, зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.27). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2018 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Лазько С.І., [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2015 року, скасування реєстрації права власності на квартиру, відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення квартири у власність - закрито (а.с.25). Як вбачається із договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2015 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с.48-49). Довідкою Завідуючого медичним пунктом ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» [PERSON] та лікарем окулістом [PERSON] , від 25.03.2019 року, підтверджується, що [PERSON] , є інвалідом І групи по зору (а.с.50-51). Відповідно до Єдиного реєстру досудових розслідувань, [PERSON] є потерпілою по кримінальному провадженні за № 12017020010005351 від 16.11.201 року за ч.2 ст.190 КК України (а.с.52, 90). Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, шо члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них (ст.ст. 379, 380 ЦК ). Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час та спосіб в тому числі і шляхом виселення. Аналогічна Правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-709цс16 в Постанові від 16.11.2016 року. За ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї наймача належать дружина наймача. їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останнього критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] фактично вселилась до спірної квартири за згодою власника квартири - [PERSON] та була зареєстрована в даній квартирі як член сім`ї, а саме - бабуся, як зазначено у довідці ПП «Бокуд» від 30.09.2015 року (а.с.13), є особою з інвалідністю 1 групи по зору, має похилий вік, в користуванні не має іншого житлового приміщення і визнання її втратившою право на житло, що в подальшому призведе до її виселення, фактично призведе до загрози її існуванню та життю. Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в рішенні від 23 вересня 2019 року, справа № 329/398/18, обґрунтованої з посиланням на практику ЄСПЛ, і яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Недопустимим в правовому суспільстві є свавільне виселення особи із житлового приміщення. Тобто, Верховний Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для виселення особи з займаного ним житла навіть після припинення у особи права власності на нього. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що підстави для задоволення вимог по первісному позову відсутні. Що ж стосується заявлених вимог за зустрічним позовом, то суд виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цім кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до вимог ч.1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином право підлягає захисту лише у випадку встановлення що воно порушено, не визнається або оспорюється іншими особами. В даному випадку позивач та її представник не надали жодного належного та допустимого доказу наявності порушення прав або його невизнання, оскільки право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, який не оспорюється, а [PERSON] на даний час є єдиним власником спірної квартири. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про недоведеність з боку позивача за зустрічним позовом [PERSON] та її представника зустрічних позовних вимог, що є підставою для відмови у їх задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed