Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2011 р., від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Відповідач влаштовує постійні скандали, в тому числі в присутності дитини, сторонніх людей і в громадських місцях, що ображає честь та гідність позивача. Сім'я розпалась, відповідач самостійно вирішив піти з помешкання де спільно проживав з позивачем, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні спільної дитини. Спільне господарство не ведеться з кінця 2015 року. Фактичні шлюбні відносини припинені з січня 2016 року, а тому позивач дійшла до висновку про розірвання шлюбу. Тому звернулась до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб сторонами укладено 14.10.2011 року та зареєстровано Відділом державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №1288, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-АП №126887. Сторони не проживають однією сімєю, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги, що привело до фактичного розпаду сімї. Майнового спору між сторонами немає. На думку суду подальше збереження сімї неможливе, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підстав для відмови у задоволенні позову в частині розірвання шлюбу та надання подружжю строку для примирення суд не вбачає. Крім того, судом встановлено, що сторони від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-АП №253464 від 21.08.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів про народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №3288. Дитина знаходяться на утриманні позивача, відповідач матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні спільної дитини, не виконує обов'язки батька. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначені розміру аліментів, відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 182 СК України та розяснень Пленуму Верховного Суду України викладені в п.17 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначені розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, неповнолітніх дочки, сина, інші обставини що мають істотне значення. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати свою малолітню дитину, добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, донька проживає з позивачем. Доказів щодо неможливості сплати аліментів на утримання дитини відповідачем не надано, тому вони підлягають примусовому стягненню з відповідача. Разом з тим, суд не погоджується з заявленими вимогами позивача про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, та вважає що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ч. 2 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України у зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору за вимогами майнового характеру у розмірі 551,20 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору за подачу позову про розірвання шлюбу в розмірі 551,20 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial