Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між ними 29 лютого 2008 року, посилаючись на те, що відповідач є її онуком, і вказаний договір був укладений за умовою, що він буде доглядати її, повністю забезпечуватиме її продуктами харчування, сплачуватиме комунальні послуги за квартиру. Однак, у зв'язку з невиконанням відповідачем жодної з вищеперечислених умов, позивачка просить визнати договір дарування квартири недійсним, оскільки такий договір був укладений нею під впливом обману з боку [PERSON] Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. На останнє судове засідання а ні позивачка, а ні її представник не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України. До суду надійшла заява від відповідача про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог [PERSON] Представник ТОВ «Кей-Колект» у судовому засіданні вказала, що вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, оскільки квартира [ADDRESS] знаходиться під обтяженням у вигляді іпотеки, що зареєстровано приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. 18 серпня 2012 року на підставі договору іпотеки укладеного між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк». В подальшому, на підставі договору факторингу, іпотекодержателем майна стало ТОВ «Кей-Колект». Тому, на думку представника, у разі визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаної квартири, може відбутись незаконний перехід права власності на ім'я іншої особи на обтяжене майно. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 лютого 2008 року між [PERSON] та її онуком [PERSON] був укладений договір дарування нерухомого майна, згідно умов якого позивачка передала безоплатно у власність, а [PERSON] прийняв як дарунок квартиру [ADDRESS], загальною пл. 78, 2 в. м., житловою пл. 39, 1 кв. м. Вказаний договір був підписаний обома сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. та зареєстровано в реєстрі за №1856. Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується відповідним технічним паспортом від 07 травня 2008 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №45381364 від 09 жовтня 2015 року. Також судом встановлено, що перед укладенням договору дарування відповідач зобов'язався доглядати за позивачкою, повністю забезпечувати її продуктами харчування та ліками, сплачувати всі необхідні комунальні послуги за квартиру. Однак, жодна з вищеперечислених умов відповідачем виконана не була, [PERSON] не відвідує позивачку, не забезпечує її матеріально, тому позивачці доводиться самостійно утримувати себе і вищевказану квартиру. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом також встановлено, що 07 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11341180000 згідно умов якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 80 000, 00 дол. США на строк до 07 травня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13, 5 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 07 травня 2008 року уклали іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS]. 13 лютого 2012 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу №2 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими АТ «УкрСиббанк» відступив своє право грошової вимоги до боржника за договором про надання споживчого кредиту № 11341180000 від 07 травня 2008 року. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, ТОВ «Кей-Колект» має переважне право звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 09 жовтня 2015 року, квартира [ADDRESS] знаходиться під обтяженням у вигляді іпотеки, що зареєстровано приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. 18 серпня 2012 року на підставі договору іпотеки укладеного між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» від 07 травня 2008 року. Таким чином, за кілька місяців після укладення між сторонами спірного договору дарування від 29 лютого 2008 року, відповідачем було передано в іпотеку Банку вищевказану квартиру. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] зобов'язання перед ПАТ «УкрСиббанк» не виконував, про що свідчить заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2015 року за позовом ТВ «Кей-Колект» про звільнення майна з-під арешту. Крім того, в як вбачається з Реєстру прав власності на нерухоме майно на спірну квартиру зареєстровані обтяження у вигляді іпотеки від 07 травня 2008 року, а також арешту, накладеного постановою Другого Приморського ВДВС ОМУЮ від 13 серпня 2010 року. Тому, сторони шляхом визнання договору дарування недійсним намагаються уникнути виконання фінансових обов'язків перед Банком. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed