Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на неповнолітню дитину посилаючись на те, що з 21.11.2015 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З березня 2018 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, та спільне господарство не ведеться. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно та відновленню не підлягає. Просить суд розірвати шлюб та стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення з заявою до суду. Ухвалою суду від 20.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Додатково зазначила, що з відповідачем не мешкає з березня 2020 року, налагодити стосунки не вдалося, на її утриманні знаходиться малолітній син, [PERSON] матеріальної допомоги на його утримання не надає останні два місяці. Вона на цей час працює бухгалтером в Концерн «МТМ», але отриманих грошових коштів не вистачає для забезпечення належного життя дитини. [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Зазначив, що з [PERSON] вже не мешкає з березня 2020 року, шлюбні стосунки не підтримують. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , 2016 року народження в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу. На цей час він працює механізатором ТОВ «Запорізький Фундук» та отримує мінімальну заробітну плату . Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що сторони 21.11.2015 року зареєстрували шлюб, про що Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 21.11.2015 року було видано Свідоцтво про шлюб (актовий запис № 1221). Батьками [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про народження, виданим Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (актовий запис №343). Також, як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини між сторонами припинені з березня 2020 року, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, відповідач теж не виявив наміру зберегти сім`ю, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги інтереси дитини і позивача, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, можливість відповідача сплачувати аліменти та відсутність інформації про утримання відповідачем інших осіб, згоду відповідача на утримання аліментів у тій частині, що вказана у позові, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , що підлягають щомісячному стягненню і повинен складати 1/4 частину від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням задоволення позовних вимог та положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а також суми витрат на сплату судового збору, яку просить позивач стягнути з відповідача на його користь, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved