Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Святошинського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді; третя особа: [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 12.11.2012 року її було прийнято на роботу в Святошинський районний в м. Києві центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на посаду фахівця з соціальної роботи. За сумлінну добросовісну працю 01.11.2013 року її було переведено на посаду фахівця з соціальної роботи ІІ категорії відділу соціальної роботи. 30.05.2014 року її ознайомили з наказом №80-к про оголошення догани. 23.07.2014 року наказом №89-к від 23.07.2014 року її звільнили за п.3 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором. Своє звільнення та накладення дисціплінарного стягнення вважає необгрунтованим та незаконним, оскільки вона сумлінно та належним чином виконувала свою роботу, хочі були створені несприятливі умови для її праці. Порушення її законних прав та безпідставне звільнення, принизило її честь і гідність, негативно вплинуло на здоров'я, а тому вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя. На підставі наведеного, позивачка була змушена звернутись до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконними накази №80-к від 30.05.2014 року та №89-к від 23.07.2014 року, поновити її на роботі на посаді фахівця з соціальної роботи ІІ категорії з 23.07.2014 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.07.2014 року по день поновлення на роботі, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 9 306 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду копії документів, які стосуються трудової діяльності позивачки, а також заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог позивачки, зважаючи на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В ході судового розгляду встановлено, що наказом №105-к від 12.11.2012 року [PERSON] була призначена на посаду фахівця із соціальної роботи Святошинського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Наказом №197-к від 01.11.2013 року позивачку було переведено на посаду фахівця із соціальної роботи ІІ категорії відділу соціальної роботи Центру. Згідно розділу 5 посадової інструкції фахівця із соціальної роботи відділу соціальної роботи, затвердженої директором Святошинського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, фахівець несе відповідальність, зокрема, за достовірність даних, які він надає керівництву Центру, за належне ведення документації; за несвоєчасне, неякісне виконання покладених на нього обов'язків, перевищення повноважень, вчинки, які дискредитують Центр. В ході судового розгляду встановлено, які події передували звільненню позивачки. Наказом №80-к від 30.05.2014 року [PERSON] було оголошено догану. Як вбачається з вищевказаного наказу, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є доповідні записки заступника директора [PERSON] від 30.04.2014 року, 27.05.2014 року та від 29.05.2014 року, доповідна записка начальника відділу організаційного та юридичного забезпечення [PERSON] від 27.05.2014 року та пояснювальні записки позивачки від 30.04.2014 року, 27.05.2014 року та від 30.05.2014 року, копії яких містяться в матеріалах даної справи. Наказом №89-к від 23.07.2014 року позивачка була звільнена з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин покладених на неї трудовим договором обов'язків за п.3 ст.40 КЗпП України. Отже, відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з наступного. Виходячи зі змісту ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як встановлено в ході судового розгляду, у зв'язку з систематичним невиконанням позивачкою обов'язків, покладених на неї трудовим договором, адміністрацією було прийнято рішення про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Відповідно до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України за №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі, звільнених за порушення трудової дисципліни, судом необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, чи додержані власником або уповноваженим ним органом правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. З аналізу вищезазначених норм діючого закону, а також дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах даної справи, суд дійшов до висновку, що відповідачем не було пропущено строку застосування дисциплінарного стягнення. Отже, у відповідності до п.3 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як вбачається зі змісту наказу № 89-к від 23.07.2014 р. підставою для звільнення позивачки є доповідна записка заступника директора від 21.07.2014 року, акт про відмову дати пояснення від 23.07.2014 року та наказ від 30.05.2014 року № 80-к «Про оголошення догани [PERSON].» Як вбачається з доповідної записки заступника директора Центру [PERSON], незважаючи на притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, вона продовжувала порушувати трудову дисципліну, не виконувала належним чином своїх обов'язків, допускала порушень у веденні документації та організації звітності. Ознайомившись зі змістом доповідної записки, [PERSON] відмовилася надати свої пояснення, про що 23.07.2014 року був складений відповідний акт. Отже, у відповідності до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст.116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважени й ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, в ході судового розгляду суд дійшов до наступного висновку, що дійсно позивачка систематично не виконувала без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, що підтверджується відповідним наказом про застосування до позивачки заходів дисциплінарного стягнення у вигляді догани та чисельними претензіями керівництва, які відображались у відповідних доповідних записках. Крім того, відповідачем додержано правила та порядок застосування дисциплінарних стягнень відносно позивачки та враховувалось при звільненні останньої вчинений проступок, обставини, за яких вчинено проступок, а тому судом не встановлено з-боку відповідача порушень процедури звільнення позивачки, у зв'язку з чим відсутні підстави для поновлення останньої на роботі. Крім того, позивачкою не надано належних доказів в підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки суд не виявив порушень з-боку відповідача при звільненні позивачки та правових підстав для повнолення останньої на роботі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed