Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач - [PERSON] посилається на те, що 11.11.2014 року між нею, [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, про що Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області було зроблено відповідний актовий запис №562. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Вказує, що в період шлюбу, 31.12.2014 року у них з відповідачем народився син - [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. На сьогоднішній день сину виповнилося 3,5 років і він постійно проживає з нею за її місцем проживання. Зазначає, що причиною її звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стали обставини, при яких збереження шлюбу та подальше спільне сімейне життя з [PERSON] видається їй неможливим. Пояснює, що відносини з відповідачем в шлюбі не склались через різні погляди на життя та несумісність характерів. У зв'язку з погіршенням з відповідачем взаємовідносин, шлюбних стосунків вони не підтримують вже протягом тривалого часу, відповідно ніяких подружніх почуттів одне до одного вони не мають. Також зазначає, що з моменту укладення шлюбу вона докладала великих зусиль, щоб побудувати їхні сімейні відносини на почуттях взаємної любові, поваги один до одного, дружби та взаємодопомоги, всіма силами намагалася створити міцну і стабільну сім'ю, однак відносини так і не склалися. Стверджує, що на сьогоднішній день, вже більше року вони з відповідачем не проживають разом як подружжя та не ведуть спільного побуту. Доглядом та вихованням сина вона, переважно, займається сама, однак, забороняти батьку брати участь у вихованні їхнього сина вона не має наміру. Спору щодо визначення місця проживання дитини у них з відповідачем немає, сторони добровільно погодили, що дитина буде постійно проживати з нею. Через вищезазначене вважає неможливим збереження шлюбу, оскільки шлюб існує формально, а тому подальше підтримання офіційних шлюбних стосунків з відповідачем вважає необґрунтованим, так як подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхнього сина. Надання судом строку для примирення вважає недоцільним. На сьогоднішній день, питання щодо поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності між ними не стоїть, адже фактично спільно нажитого майна у них нема. У зв'язку з викладеним, стверджує, що жодних перешкод для розірвання шлюбу немає. На підставі викладеного, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилися, однак подала через канцелярію суду 18.10.2018 року заяву про проведення підготовчого судового засідання за відсутності позивача. Зазначила, що позовні вимоги вона підтримує, просить розглянути справу по суті, так як їй відомо, що відповідач визнав позов, просить суд розірвати шлюб. Відповідач - [PERSON] в судове засідання також не з'явився, однак, 18.10.2018 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, в заяві зазначив, що позов про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі, так як вони з дружиною не проживають разом більше року, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2014 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис за № 562, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 23.05.2018 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 22.01.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, де його батьками значаться сторони у справі - [PERSON] та [PERSON]. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем та не бажає з ним проживати. Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін не заявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 352,40 грн. судового збору.

Outcome: approved