Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПСП Агрофірма «Росія», третя особа Управління держгеокадастру у Бердянському районі Запорізької області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги наступним. 07 лютого 2009 року помер [PERSON], який перед смертю склав на імя позивачки заповіт на все належне йому майно. До складу спадкового майна входила земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 5,0186 га, що розташована на території Осипенківської сільської ради, КСП «Іскра», ДП 37 п. 588. [PERSON] прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Починаючи з 2009 року вищевказаною земельною ділянкою користується ПСП Агрофірма «Росія» без жодних належних на те правових підстав, оскільки ні позивачка, ні її покійний батько договору оренди не укладали, останні два роки життя [PERSON] був прикутий до ліжка і знаходився під її постійним наглядом. З 2009 по 2017 роки відповідач незаконно користується належним [PERSON] майном без сплати будь-якої компенсації, що завдає позивачці значних збитків. Позивачка зверталась до Управління держгеокадастру в Бердянському районі та отримала інформацію, що договір оренди між ПСП Агрофірма «Росія» та [PERSON] відсутній, проте право оренди зареєстроване у Бердянському районному відділі ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельним ресурсам». Ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» передбачено набуття чинності договором оренди землі лише після його державної реєстрації; ст. 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, вважається укладеним з моменту його державної реєстрації. Враховуючи викладене, позивачка просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер: 2320685500:04:003:0121, укладений між ПСП Агрофірма «Росія» та [PERSON], зареєстрований 24 листопада 2009 року. Позивачка в судове засідання не зявилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивачки під час судового розгляду позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що [PERSON] не було відомо про існування договору оренди земельної ділянки, яку вона отримала в спадщину після смерті батька, орендну плату не отримувала, лише після звернення до сільської ради дізналась, що між [PERSON] та ПСП Агрофірма «Росія» було укладено договір оренди земельної ділянки. В Управлінні держгеокадастру їй повідомили про відсутність вказаного договору, але зазначили, що 24 листопада 2009 року цей договір було зареєстровано. Вважає, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» жодних правовідносин між [PERSON] та ПСП Агрофірма «Росія» не було у вказаному договорі відсутня згода про всі істотні умови, не відбулось передачі предмету договору, державну реєстрацію вказаного договору було проведено через рік після смерті [PERSON] На даний час порушуються права позивачки, яка обмежена в праві користування належною їй земельною ділянкою. Просив позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав з наступних підстав. 31 березня 2008 року між ПСП Агрофірма «Росія» та [PERSON] було укладено договір оренди належної йому на праві власності земельної ділянки площею 5,019 га строком на 12 років, 24 листопада 2009 року Бердянським районним відділом Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» було здійснено державну реєстрацію вказаного договору. Згідно з положеннями п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 1998 року, державна реєстрація договорів оренди землі є офіційним визнанням і підтвердженням державного факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом, позивачка не навела жодної з визначених законом підстав, необхідних для визнання договору оренди землі недійсним. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. На підставі рішення виконкому Осипенківської сільської ради народних депутатів віл 25 вересня 2001 року № 125 [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю ІІ ЗП № 067012, згідно якому йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,019 га, розташовану на території ДП № 37; п. 588 КСП «Іскра», Осипенківської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 31 березня 2008 року між [PERSON] та ПСП Агрофірма «Росія» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 12 років. Зазначений договір зареєстрований у Бердянському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис 24 листопада 2009 року. До договору оренди додано акт встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та акт прийому-передачі земельної ділянки, підписані [PERSON] та директором ПСП Агрофірма «Росія». Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 серпня 2009 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], який помер 07 лютого 2009 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 127115, видане Осипенківською сільською радою Бердянського району Запорізької області 10 лютого 2009 року, актовий запис № 15), до складу якої входить земельна ділянка площею 5,019 га у межах згідно з планом, яка розташована на території ДП № 37; п. 588 КСП «Іскра», Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області, цільове призначення (використання) земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із частиною пятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Несвоєчасна реєстрація договору оренди земельної ділянки, волевиявлення на укладення якого сторони договору виявляли в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, не є підставою для визнання договору недійсним у порядку, визначеному частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України. Як встановлено судом, [PERSON] та ПСП Агрофірма «Росія» дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельних ділянок, скріпивши 31 березня 2008 року вказаний договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Матеріали справи свідчать, що договір оренди земельної ділянки від 31 березня 2008 року укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, волевиявлення [PERSON] було спрямоване на укладення договору оренди землі, про що свідчить підписання ним договору оренди (що не є спростованим) з усіма його істотними умовами і актом передачі, за життя договір оренди землі він не оспорював, порядок реєстрації в органах земельних ресурсів не порушений. Та обставина, що договір оренди землі був зареєстрованим після смерті орендодавця, сама по собі не є безумовною підставою для визнання договору недійсним. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За положеннями ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права\~\~власності\~\~на\~\~орендовану\~\~земельну\~\~ділянку\~\~до\~\~іншої\~\~особи,\~\~а\~\~також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Таким чином, смерть фізичної особи-орендодавця не є підставою для припинення договору, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обовязки за договором оренди, у тому числі право на отримання орендної плати, якщо інше прямо не передбачено у самому договорі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed