Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. В обгрунтування своїх вимог вказує, що [PERSON] згідно трудового договору від 25.09.2014 року працювала в її магазині в с.Рудка-Козинська Рожищенського району продавцем. Однак, не добросовісно виконувала свої посадові обовязки, а саме: брала із виручки грошові кошти для своїх власних потреб та продукти харчування. 03.03.2015 року та 01.05.2015 року в магазині були проведені ревізії та були виявлені недостачі. В звязку з тим, що [PERSON] грошові кошти не повертала та зникла з місця проживання, 03.06.2015 року в присутності двох рідних сестер відповідача, знову було проведено ревізію та складено акт, яким виявлено недостачу на загальну суму 39706,74 грн.. Після чого, родичі [PERSON], бачачи очевидні факти недостачі допущені останньою, внесли в рахунок погашення боргу 14000 грн.. Разом з тим, вона було визнано потерпілою по кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України. Покликаючись на те, що в результаті неналежного виконання [PERSON] своїх трудових обовязків їй була завдана майнова шкода, тому просить стягнути з [PERSON] в її користь 25706,74 грн. майнової шкоди, яка залишилась на даний час не відшкодованою. Разом з тим, в судовому засіданні від 20.07.2016 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги зменшив, а саме: від завданої майнової шкоди, яка залишилась не відшкодованою, в сумі 25706,74 грн. просить стягнути з відповідача лише 17 766,74 грн.. Грошові кошти в сумі 7 940,00 грн., як упущену вигоду, просить не стягувати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, суду надана заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Просить стягнути з відповідача в користь позивача 17766,74 грн. майнової шкоди. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. В судовому засіданні від 20.07.2016 року позовні вимоги визнала лише частково. Суду пояснила, що дійсно працювала продавцем в магазині «Продукти» в с.Рудка-Козинська Рожищенського району. Під час роботи, неодноразово брала в магазині грошові кошти з виручки та продукти харчування, за які грошові кошти не платила. Тому визнає, що під час ревізії була виявлена недостача, проте в значно меншому розмірі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до\~ задоволення. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно трудового договору №030101400184 від 25 вересня 2014 року відповідач [PERSON] прийнята на посаду продавця магазину «Продукти» по продажу продуктів харчування, що за адресою: с.Рудка-Козинська, вул.Жовтнева, 1, та згідно договору про повну матеріальну відповідальність працівника від 25 вересня 2014 року, приймає на себе матеріальну відповідальність за матеріальні цінності, що передані їй, зобовязується виконувати усі встановлені правила приймання, зберігання, відпускання і кількісного обліку матеріальних цінностей, надавати у встановлений термін звітність (а.с.6, 7). Однак, працюючи на посаді продавця магазину «Подукти», що в с.Рудка-Козинська, Рожищенського району і відповідно, являючись матеріально-відповідальною особою, в період часу з 25 вересня 2014 року по 01 травня 2015 року, умисно привласнила матеріальні цінності (продукти харчування) та грошові кошти належні фізичній особі підприємцю [PERSON], які були їй ввірені, на загальну суму 39706,74 грн., що стверджується актом про недостачу від 03.06.2015 року (а.с.5). Дана обставина підтверджується також, вироком Апеляційного суду Волинської області від 29.06.2016 року, згідно якого [PERSON] визнана винною та засуджена за ч.1 ст.191 КК України (привласнення чужого майна, яке було ввірено особі) до покарання у виді штрафу в розмірі пятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавлення права обіймати посади, повязані з обліком, зберіганням та реалізацією товарно-матеріальних цінностей на підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності строком на один рік. [PERSON] є потерпілою по справі. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду показали, що дійсно були присутні при проведенні ревізії в продуктовому магазині с.Рудка-Козинська Рожищенського району, який належить [PERSON] та під час ревізії була виявлена недостача на суму 39706,74 грн.. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON], які є сестрами відповідача [PERSON] показали, що їхньою родиною було відшкодовано [PERSON] 14000 грн. в рахунок погашення боргу. Таким чином, [PERSON] обіймаючи посаду продавця, виконуючи роботу безпосередньо повязану зі збереженням переданих їй матеріальних цінностей, а саме товару, являючись матеріально-відповідальною особою, в період часу з 25 вересня 2014 року по 01 травня 2015 року привласнила раніше ввірений товар, а саме продукти харчування та грошові кошти, отримані від фізичної особи підприємця [PERSON]. Згідно п.6.ч.1. ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків. У відповідності до вимог ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані із зберіганням, обробкою, відпуском, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. У п.3 ст.136 КЗпП України передбачено порядок покриття шкоди, заподіяної працівником шляхом подання власником, або уповноваженим ним органом позову до міськрайонного суду. У п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року №14 вказано, що у відповідності зі ст.130 КЗпП України відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Пунктом 4 вказаної Постанови передбачено, що за правилами ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству,\~\~\~\~ установі,\~\~\~\~ організації при\~\~\~\~ виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну з відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід\~\~\~\~ розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна,\~\~\~\~ необхідність\~\~\~\~ для підприємства,\~\~\~\~ установи, організації провести затрати на\~\~\~\~ відновлення,\~\~\~\~ придбання майна\~\~\~\~ чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Суд вважає, що внаслідок неналежного виконання трудових обовязків відповідачем, заподіяно матеріальну шкоду позивачу в сумі 17766,74 грн., яку слід стягнути з відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 17766,74 грн. матеріальної шкоди. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 551,20 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст.ст.134, 135-1, 136 КЗпП України,

Outcome: approved