Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] з приводу визнання за нею права власності на 1/2 частку домоволодіння, яке складається з житлового будинку, що знаходиться в с.Дзвиняч по вул. Степаняка,31а та на 1/2 земельної ділянки, виділеної для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за вказаною адресою. Заявлені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2002 року. За час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося і рішенням Богородчанського районного суду від 03.07.2015 року шлюб між ними розірвано. За час перебування в шлюбі в 2002 році ними розпочато будівництво житлового будинку, який зводили за спільні кошти, і після закінчення будівництва сімєю проживали у ньому. Після розірвання шлюбу вона разом із дітьми перейшла проживати до своїх батьків. Відповідач не визнає її права на частку у спільному майні, набутому за час перебування у шлюбі і перешкоджає їй у можливості користуватись житловим будинком. Тому хоче, щоб суд визнав її право на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, виділеної під забудову індивідуального житлового будинку та господарських будівель. Позивачка та представник позивачки в судове засідання не зявилися. До початку судового засідання представник позивачки подала суду заяву із клопотанням проводити судове засідання у її відсутності та відсутності позивачки. Заявлений позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У звязку з цим судом постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку заочного провадження. Дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.06.2002 року, який рішенням суду розірвано 03.07.2015 року. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю 12.07.2002 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1500 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На підставі будівельного паспорта, зареєстрованого 01.06.2002 року сторонами було отримано дозвіл №92 на виконання будівельних робіт. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, господарство в с. Дзвиняч по вул. Степаняка,31а складається із житлового будинку, загальною площею 258,2 кв.м., сараю, вбиральні, двох огорож, колодязя та воріт. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна законодавча норма була закріплена і в ст.22 \~КпШС, який діяв на час реєстрації шлюбу між сторонами. Як встановлено в судовому засіданні, будівництво житлового будинку було проведено у період, коли позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до \~ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у прав власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності \~\~\~ Оскільки відповідач не визнає права позивачки на її частку у майні, яке є спільною сумісною власністю, то позивачка вправі ставити питання про визнання за нею права власності на належну їй частку у майні. \~Обраний позивачкою спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

Outcome: approved