Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], зазначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Ужгородську міську раду та приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування. Подання позову мотивує тим, що 5 жовтня 2013 року помер її чоловік (батько відповідачів) [PERSON]. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, до складу якої в тому числі входить частка квартири [ADDRESS], яка у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» згідно з рішенням виконкому Ужгородської міської ради № 30 від 24.02.1999 року була передана у власність їхній сімї. Вказує, що згідно зі свідоцтвом про право власності від 24.02.1999 року квартира за вказаною адресою на праві приватної спільної сумісної власності належить: [PERSON] та членам його сімї: дружині [PERSON]; сину [PERSON]; дочці [PERSON]. Зазначає, що [PERSON] заповіту щодо розпорядження належного йому майна на випадок смерті не складав. Пояснює, що являючись у відповідності до ст.1261 ЦК України спадкоємцем першої черги на спадкове майно за законом, з метою оформлення спадкових прав, 03.04.2014 року вона звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті чоловіка [PERSON], на підставі якої нотаріусом заведено спадкову справу за номером у Спадковому реєстрі №55936460. Інші спадкоємці - їхні з [PERSON] діти (відповідачі по справі), в свою чергу, у нотаріуса подали заяви про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після батька, на її користь. Зазначає, що у ході оформлення спадкових прав їй стало відомо, що інформація про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 72415538 від 07.11.2016 року. Оскільки нею нотаріусу не були надані належні правовстановлюючі документи, які підтверджують реєстрацію права власності на нерухоме майно за померлим чоловіком [PERSON], 07.11.2016 року постановою приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на ? частини квартири, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Нахімова, 1/25. Про відсутність реєстрації права власності на зазначене майно в Державному реєстрі речових прав вона дізналась виключно при оформленні спадкових прав, так як вважала, що чоловік отримавши згідно з рішенням виконкому Ужгородської міської ради №30 від 24.02.1999 року, свідоцтво про право власності на квартиру, належним чином оформив право власності на квартиру та здійснив державну реєстрацію такого права. Пояснює, що державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1999 року, на даний час є неможливою, оскільки один із співвласників майна помер, а частки кожного із співвласників не визначено. Обґрунтовуючи звернення з позовом до суду вказує, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Через відсутність реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна - на квартиру [ADDRESS], зокрема, частини за спадкодавцем [PERSON], вона [PERSON], як спадкоємець першої черги, яка фактично прийняла спадщину, не має можливості оформити свої спадкові права. На підставі вищенаведеного, просить суд визначити, що частки співвласників квартири, яка знаходиться за адресою м. Ужгород вул. Нахімова, 1/25 [PERSON], [PERSON] (помер 05.10.2013 року), [PERSON]иля Васильовича та [PERSON] - є рівними і кожному з них належить по ? частки, а також визнати за нею - [PERSON] право власності на ? частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за чоловіком [PERSON], який помер 05.10.2013 року. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак, подала до суду заяву від 14.11.2016 року про розгляд справи без її участі, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак, подав до суду заяву від 21.11.2016 року про розгляд справи без його участі. Зазначає в заяві, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак, подала до суду заяву від 21.11.2016 року про розгляд справи без її участі. Зазначає в заяві, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Третя особа без самостійних вимог представник Ужгородської міської ради в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак, подала до суду заяву від 29.11.2016 року про розгляд справи без її участі. В заяві зазначає, що не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. За приписами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено у судовому засіданні, згідно зі свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 160381, виданим 07.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, 05.10.2013 року помер [PERSON], про що 07.10.2013 року складено актовий запис № 971. Судом встановлено, що у звязку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадкову реєстрі за № 37064932 від 03.04.2014 року, спадкова справа за № 55936460, до складу якої в тому числі входить частка квартири [ADDRESS], яка у відповідності до Закону України «Про приватизацію» згідно рішення виконкому Ужгородської міської ради № 30 від 24.02.1999 року була передана на праві приватної, спільної, сумісної власності [PERSON] та 4-ом членам його сімї: дружині [PERSON], сину [PERSON] та дочці - [PERSON] Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ст.1268 ЦК України). Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено судом, [PERSON] заповіту щодо розпорядження належного йому майна на випадок смерті не складав. Судом також встановлено, що являючись у відповідності до ст.1261 ЦК України спадкоємцем першої черги на спадкове майно за законом, з метою оформлення спадкових прав, [PERSON] 03.04.2014 року звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті чоловіка [PERSON], на підставі якої нотаріусом заведено спадкову справу за номером у Спадковому реєстрі № 55936460. Інші спадкоємці - [PERSON] та [PERSON], в свою чергу, у нотаріуса подали заяви про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після батька, на мою користь. Згідно з п.4.14, п.4.15 та 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Судом встановлено, що згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 72415538 від 07.11.2016 року інформація про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня. Також судом встановлено, що 07.11.2016 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на ? частини квартири, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Нахімова, 1/25. Відповідно до розяснень, що містяться в п.3.1 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1999 року на даний час є неможливою, оскільки один із співвласників майна помер, а частки кожного із співвласників не визначено. Частиною 1 статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до положень ст. 370 ЦК України (ст.372 ЦК України) співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частина 2 статей 370 та 372 ЦК України передбачає, що у разі виділу частки із майна (поділу майна), що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно зі ст. 368 ЦК України спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до розяснень, що містяться в п.3.4 узагальнень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, за положеннями ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах; суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1 та 2 ст.71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За розясненнями, що містяться в листі Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку». Враховуючи, що заперечень проти позову не надійшло, відповідачі позов визнали, спірне майно належало на праві власності спадкодавцю, позивач спадщину прийняв, таким чином визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на житловий будинок за позивачем в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України, не порушує інтересів третіх осіб, а заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved