Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 04.06.1994 року вона та [PERSON] одружились, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу відділом реєстрації актів громадянського стану Хустської РДА зроблено відповідний актовий запис за №89. За час шлюбу у подружжя народилось двоє синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з матірю. Подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося. Виявилось, що вони люди різних характерів, поглядів на життя, мають відмінні думки у вирішенні тих чи інших питань життя їх сімї та виховання дітей. Це призвело до конфліктів у сімї, але вони намагались зберегти її заради дітей. Проте, це не дало тих позитивних наслідків, на які вони сподівалися. В результаті вони прийшли до переконання, що їх подальше спільне життя, як подружжя, та збереження шлюбу є недоцільним та суперечить, як їх інтересам, так і інтересам їх дітей. Вже більше трьох років позивач та відповідач припинили спільне проживання, позивач разом з дітьми переїхала проживати у будинок батьків і на сьогоднішній день подружні відносини з відповідачем носять суто формальний характер. Старший син сьогодні є повнолітнім і може сам визначити місце свого проживання. Молодшому сину у листопаді виповнилось 16 років. Спору з приводу визначення місця його проживання за місцем проживання матері між позивачем та відповідачем не має. [PERSON] і відсутні будь-які суперечності щодо права відповідача на участь у його вихованні, вільному спілкуванні з ним, побаченнях та проведенні спільно вихідних, відпусток, канікул тощо. Майнового спору між сторонами стосовно спільного майна подружжя наразі не має. Враховуючи вищенаведене, позивач просить шлюб, укладений [PERSON] та [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище [PERSON]. Неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], залишити проживати разом з матірю [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена \~належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся \~належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, у звязку з чим, суд згідно ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва серії І-ФМ №257218 від 04.06.1994 року про укладення шлюбу, 4 червня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Хустської райдержадміністрації Закарпатської області, актовий запис №89. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ФМ №065352 від 13.03.2007 р., виданого (повторно) міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, та свідоцтва про народження серії І-ФМ №062072 від 12.12.2000 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородської міської ради, за час шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], актовий запис №1020 від 09.10.1996 року; син [PERSON], [INFO], актовий запис №1030 від 12.12.2000 року У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3\~ ст.105 Сімейного Кодексу України\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, близько трьох років проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ч.3 ст.160 СК України \~якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Тобто, неповнолітній [PERSON], [INFO], має право вільно обрати собі місце проживання, а тому позовна вимога позивача про визначення місця проживання сина за її місцем проживання до задоволення не підлягає. Таким чином позовна заява підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial