Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та визнання права власності, мотивуючи тим, що у період перебування у шлюбі, 05 грудня 2000 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири, за їхні спільні кошти була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 44,64 кв.м., продаж здійснено за 8 214,00 грн., покупцем був [PERSON] . Також, 05 грудня 2000 року на підставі Договору купівлі-продажу гаражу, за їхні спільні кошти був куплений гараж [ADDRESS] , загальною площею 19,4 кв.м., інвентиразаційна оцінка складає 4 884,00 грн. Також під час шлюбу ними було придбано автомобіль Опель, який був зареєстрований на [PERSON] 25 лютого 2008 року Інспекція Державною архітектурно-будівельного контролю надала [PERSON] дозвіл на виконання будівельних робіт № 68 з прибудови, веранди та добудови житлових приміщень над квартирою [ADDRESS] , відповідно до дозволу виконавчого комітету №494 від 16.10.2007 року Івано-Франківської міської ради. Будівельні роботи проводяться господарським способом. Зазначає, що своїми власними силами вони здійснили прибудову до квартири [ADDRESS] . Згідно Технічного паспорту від 27.04.2012 року загальна площа квартири [ADDRESS] становить 114,3 кв.м., інвентаризаційна вартість квартири становить 212 825,00 грн. Вважає, що квартира [ADDRESS] разом з прибудованою верандою та надбудовою житлових приміщень над квартирою [ADDRESS] , автомобіль Опель реєстраційний номер [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності. Просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , разом з прибудованою верандою та добудованими житловими приміщеннями над квартирою [ADDRESS] , а також гараж [ADDRESS] , загальною площею 19,4 кв.м., легковий автомобіль Опель реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , разом з прибудованою верандою та добудованими житловими приміщеннями над квартирою [ADDRESS] ; визнати право власності на 1/2 частини гаражу [ADDRESS] загальною площею 19,4 кв.м.; визнати право власності на 1/2 частини легковий автомобіля Опель реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. 13.10.2020 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що 05.12.2000 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі №1851, за його кошти придбана двохкімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 44,64 кв.м. 05.12.2000 року на підставі договору купівлі-продажу гаражу, зареєстрованого в реєстрі №1854 за його кошти куплений гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] , загальною площею 19,4 кв.м. На підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 25.02.2008 року він за зароблені ним кошти в 2012 році здійснив прибудову веранди та добудови житлових приміщень над квартирою [ADDRESS] . Зазначає, що з 1999 року по 2003 рік він працював в республіці Португалія та протягом всього часу здійснював перекази зароблених коштів на ім`я позивачки у відділенні АТ «Укрсоцбанк». Загальна сума коштів переказаних на ім`я позивачки становить близько 32 000 Євро. На підставі наведеного вважає, що частка позивачки в квартирі [ADDRESS] , загальною площею 114,3 кв.м. повинна становити 1/5 частини квартири. Придбаний автомобіль Опель номер [NUMBER] 1993 року випуску, за зароблені ним кошти проданий в серпні 2020 року за 1500 доларів США. Кошти отримані від продажу автомобіля витрачені в інтересах сім`ї. Позивачка до 10.06.2020 року ніде не працювала. На його утриманні була позивачка та двоє синів. Старшого сина він вивчив на лікаря стоматолога. На даний час утримує квартиру в якій вони проживають та неповнолітній син [PERSON] . Позивачка з часу влаштування на роботу свої потреби забезпечує самостійно. Вважає, що судові витрати необґрунтовані та значно завищені. Просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частки в квартирі [ADDRESS] , загальною площею 114,3 кв.м., в судових витратах відмовити повністю. 26.10.2020 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, який обґрунтовує тим, що відповідачем не подано до суду доказів про продаж автомобіля Опель, реєстраційний номер [NUMBER] 1993 року випуску, в серпні 2020 року за 1500 доларів, оскільки на сайті оголошень вартість автомобіля в середньому становить від 2500 до 3500 доларів США. Щодо тверджень відповідача, що кошти отримані від продажу автомобіля витрачені на сім`ю, то з відповідачем розлучилась 08.07.2020 року. Відповідач не проживає з [PERSON] \~ однією сім`єю, не пов`язаний спільним побутом, у них відсутні взаємні права та обов`язки. Зазначає, що долучені до матеріалів справи копії ощадної книжки та банківської картки на португальській мові не можуть бути належними доказами у справі. Вважає, що зароблені на заробітках кошти не відносяться до приватної власності позивача, а тому відносяться до інших доходів отриманих одним подружжям і є об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідач не надав доказів придбання ним квартири та гаражу за його особисті кошти, а в Договорі купівлі-продажу квартири від 05.12.2012 року та Договорі купівлі-продажу гаражу від 05.12.2012 року відсутнє посилання, що дані об`єкти придбані за особисті кошти відповідача, тому належать позивачці на праві спільної сумісної власності. Стверджує, що квартира та гараж були придбані за спільні кошти подружжя. Прибудову веранди та добудову житлових приміщень над квартирою [ADDRESS] було здійснено за особисті кошти подружжя. Окрім того, у 2008 році вона позичила у своєї сестри [PERSON] 5700 Євро на прибудову веранди та добудову житлових приміщень над квартирою [ADDRESS] . Позичені кошти вона сестрі ще не повернула. Просить суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.\~\~\~\~\~ 18.02.2021 року представником позивачки подано до суду заяву, в якій зазначає, що OPEL VEKTRA 1993 року випуску є спільною сумісною власністю подружжя і відноситься до майна яке підлягає поділу між подружжям. Зазначає, що згідно реклами оголошень AUTO.RIA автомобіль OPEL VEKTRA 1993 року випуску станом на 06.02.2021 року коштує 93 424.00 грн. Згідно Технічного паспорту від 27.04.2012 року загальна площа квартири [ADDRESS] площею 114,3 кв.м, інвентаризаційна вартість квартири становить 212 825.00 грн. В зв`язку з продажем відповідачем у справі автомобіля OPEL VEKTRA 1993 року випуску без згоди іншого співвласника - [PERSON] , вважає грошові кошти, які відповідач отримав від продажу автомобіля слід врахувати при поділі спільного майна подружжя, шляхом зменшення частки квартири [ADDRESS] , яка має належати відповідачу - [PERSON] . Розрахунок частки права власності квартири [ADDRESS] площі квартири [ADDRESS] коштує 1861,99 грн. (212 825,00 грн.: 114,3) 1/2 частки квартири дорівнює 57,15 м. (114,3м. :2); вартість 1/2 частки квартири становить 106412,50 грн. (212 825,00 грн.: 2); 1/2 вартості автомобіля OPEL VEKTRA 1993 року становить 46 712,00 грн. (93 424,00 грн:2). Вартість частини квартири, яка має належати відповідачу, в зв`язку з продажем автомобіля, становить 59700 грн. (106412,50 грн.- 46 712,00 грн.); Площа квартири, яка має належати відповідачу, в зв`язку з продажем автомобіля становить 32,06 м. (59700,50 грн.: 1861,99 грн.). Частка права власності відповідача у квартирі [ADDRESS] становить 28/100 (32,06x100:114,3). Частка права власності позивача у квартирі [ADDRESS] становить 72/10. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи той факт, що про відчуження автомобіль OPEL VEKTRA 1993 року їй стало відомо тільки в січні 2021 року, просить спільне нажите майно поділити наступним чином: визнати за позивачем право власності на 78/100 частини квартири [ADDRESS] , разом з прибудованою верандою та добудованими житловими приміщеннями над квартирою [ADDRESS] , загальною площею 114,3 кв.м; визнати за [PERSON] право власності на 22/100 частини квартири [ADDRESS] , разом з прибудованою верандою та добудованими житловими приміщеннями над квартирою [ADDRESS] , загальною площею 114,3 кв м; визнати за позивачем право власності на ? частини гаражу [ADDRESS] загальною площею 19,4 кв.м.; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини гаражу [ADDRESS] загальною площею 19,4 кв.м., за [PERSON] . 05.03.2021 року відповідачем подано до суду відзив на заяву позивача від 18.02.2021 року, який обґрунтовує тим, що жодної оцінки ринкової вартості квартири в матеріалах справи не має. Вимоги щодо зарахування коштів від продажу автомобіля Опель, реєстраційний номер [NUMBER] 1993 року випуску, за зароблені ним кошти, який проданий в серпні 2020 року за 1500 США є незаконними, так як кошти отримані від продажу автомобіля витрачені в інтересах сім`ї. Роздруківка з оголошення AUTO.RIA не є належним доказом, так як марка, модель, об`єм двигуна, пробіг автомобіля, реєстраційний номер, номер кузова не відповідають автотранспортному засобу який проданий в інтересах сім`ї. Листом від 23.11.2020р. акціонерне товариство «Альфа-Банк», який є правонаступником AT «Укрсоцбанк», надано виписку з валютного рахунку [PERSON] у відділенні AT «Укрсоцбанк» у м. Івано-Франківську по вул. Незалежності, 44, з 1999 року по даний час. Згідно даної виписки [PERSON] з 13.12.2001 року по 31.12.2004 року отримала 15 322,00 долара США та 20 097,00 Євро (EUR). Також на рахунку [PERSON] залишок коштів становить 8197.00 Євро (EUR), а тому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частки в квартирі [ADDRESS] , загальною площею 114,3 кв.м. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених в позовній заяві та заяві про уточнення вимог. Просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні\~ просили суд у задоволенні позову відмовити з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву та відзиві на уточнену заяву. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі з 15.10.1994 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.07.2020 року розірвано, прізвище позивачки змінено на [PERSON] (а.с.8-9). У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Із копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що їй з 24.07.1995 року по 31.07.1995 року було призначено виплату допомоги по безробіттю, 12.06.2001 року прийнята на посаду фасовщиці у виробничий відділ ТзОВ «Фітолік» та 31.12.2001 року звільнена із займаної посади. В подальшому 01.09.2004 року прийнята на роботу торговим регіональною торговою компанією та 30.11.2004 року звільнена з роботи. 01.12.2004 року прийнята на роботу торговим представником ДП ТВФ «Стриль ТзОВ фірми «Гоба» та 10.05.2005 року звільнена з посади. 16.11.2005 року [PERSON] призначено допомогу по безробіттю та 28.03.2006 року припинено виплату. 01.11.2011 року прийнята на посаду покоївки ТзОВ «Фірма «Надія» та 01.02.2013 року звільнена із займаної посади, 12.02.2013 року [PERSON] призначено допомогу по безробіттю та 10.11.2013 року припинено виплату. 11.11.2016 року [PERSON] прийнято на посаду продавця-консультанта ФОП [PERSON] та 09.12.2016 року звільнено з роботи. З 10.06.2020 року [PERSON] прийнята на роботу продавця продовольчих товарів ТзОВ «Овація» та працює там по даний час. Під час шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05 грудня 2000 року [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Марко Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №1851 (а.с.10). В пункті 4 вказаного договору зазначено, що продаж здійснено за 8 214 грн., які покупець ( [PERSON] ) сплатив, а продавець одержала до підписання цього договору. 05.12.2000 року [PERSON] придбав гараж № [NUMBER] ГБК №1, який знаходиться в м.Івано-Франківську по вул.Гастело №24 «А», що підтверджується договором купівлі-продажу гаражу від 05.12.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Марко Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №1854. В пункті 4 вказаного договору зазначено, що продаж здійснено за 4 884 грн., які покупець ( [PERSON] ) сплатив, а продавець одержала до підписання цього договору. 25.02.2008 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю м.Івано-Франківська Саприці І.І. видано дозвіл на виконання будівельних робіт з прибудови веранди та надбудови житлових приміщень над власною квартирою [ADDRESS] (а.с.12). 21.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір, предметом якого є виконання робіт на об`єкті, який проектується за адресою [ADDRESS] (а.с.14). З акту прийому-передачі від 29.05.2012 року вбачається, що у відповідності до договору від 27.05.2012 року №93 про виконання робіт та надання послуг виконавець передає, а замовник приймає роботу на об`єкт, який проектується (будується, побудований) за адресою [ADDRESS] , підписаним актом сторони засвідчили повне виконання своїх зобов`язань по Договору про виконання робіт та надання послуг, та про відсутність претензій одна до одної. ОКП «Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації» станом 27.04.2012 року виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 71,6 кв.м., загальна площа квартири 114,3 кв.м. (а.с.16-19). Як вбачається із інформаційної довідки регіонального сервісного центру ГСЦ МВС МВС в Івано-Франківській області від 04.12.2020 року 13.08.2020 року [PERSON] зняв з реєстрації автомобіль Опель Вектра, номерний знак [NUMBER] , 1993 року випуску, який було за ним зареєстровано 23.11.2010 року (а.с.164). Згідно облікової картки №270706145 від 13.08.2020 року територіального сервісного центру №2641 власником автомобіля Опель Вектра, VIN: [NUMBER] , (попередній номерний знак [NUMBER] ) на підставі договору укладеного у СГ №22/2020-1208 від 12.08.2020 року є [PERSON] (а.с.171). 30.11.2020 року від уповноваженої особи Альфа-Банк до суду надійшли витребувані судом документи, а саме виписки про рух коштів на валютному рахунку [PERSON] (а.с.131). Із виписки по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] вбачається, що за період з 13.12.2001 року по 31.12.2004 року на її рахунок поступило 15 322,64 Доларів США (а.с.132-133). Із виписки по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] вбачається, що за період з 13.12.2001 року по 31.12.2004 року на її рахунок поступило 20 097,00 Євро та залишок на рахунку становить 8 197,00 Євро (а.с.134-154). Згідно облікової картки №283814150 від 31.12.2020 року територіального сервісного центру №2641 від 31.12.2020 року, за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб привезений з-за кордону по посвідченню митниці, а саме: Hyundai Tucson, 2007 року випуску (а.с.170).\~ Відповідно до п.1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України, зазначений кодекс набув чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України), норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004року. Враховуючи те, що спільне майно подружжя набуте як до 01 січня 2004 року, так і після, а тому правовідносини у справі регулюються положеннямиКодексу про шлюб та сім`ю України (далі -КпШС України) таСімейного кодексу України. Так, відповідно до положень статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно положень статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Аналогічні положення містять статті 60,70 СК України, ст.368 ЦК України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18). Відтак судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 1994 року по 08 серпня 2020 року і саме за цей період відповідно до приписів статті 22 КпШС та статті 60 СК України необхідно визначити обсяг спільно нажитого майна, що підлягає поділу між колишнім подружжям. В силу ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).\~ За частинами першою, другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є в спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно з частинами 1,2,4,5 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, що під час шлюбу було придбано наступне майно: 05.12.2000 року двохкімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] , який знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Гастело №24 «А»; автомобіль марки Опель Вектра, 1993 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який було зареєстровано на [PERSON] 23.11.2010 року та 13.08.2020 року знято з реєстрації. Судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Відповідно до статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, в тому числі, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У 2012 році на підставі дозволу на виконання будівельних робіт з прибудови веранди та надбудови житлових приміщень здійснено прибудову веранди та добудову житлових приміщень над квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Що стосується позовної вимоги позивача щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя прибудови над верандою та добудованими житловими приміщеннями над квартирою [ADDRESS] , то слід зазначити, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей, як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя з визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Відповідного правового висновку дійшов ВСУ у своїй Постанові №6-47цс16 від 07.09.2016 року. Судом встановлено, що прибудова над верандою та добудова над житловими приміщеннями над квартирою [ADDRESS] здійснена в період з 2008 по 2012 р. під час перебування сторонами у шлюбі, за спільні сумісні кошти та внаслідок спільної праці, а тому, суд вважає доведеним позивачкою право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , з добудованими за час шлюбу, але не прийнятими в експлуатацію верандою та житловими приміщеннями, загальною площею 114,3 кв.м. Суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя. Належних доказів, що підтверджують той факт, що спірне майно було придбане за особисті кошти [PERSON] , відповідачем суду не надано, а тому відповідності до вищевказаних норм закону спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] є наступне майно: квартира [ADDRESS] , з добудованими за час шлюбу, але не прийнятими в експлуатацію верандою та житловими приміщеннями, загальною площею 114,3 кв.м.; гараж № [NUMBER] ГБК №1 по вул.Гастело №24 «А» у м.Івано-Франківську, загальною площею 19,4 кв.м.; легковий автомобіль Опель, реєстраційний номер [NUMBER] . В обґрунтування відступу від засад рівності часток подружжя, відповідач посилається на те, що спірне майно було придбано виключно за його кошти, оскільки він працював у республіці Португалія та протягом всього часу здійснював перекази грошових коштів зароблених ним на ім`я позивачки, у той час як [PERSON] майнової участі у придбанні спірного майна не приймала. Однак, зазначені обставини не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивачем [PERSON] працювала та мала самостійний заробіток, а відповідачем не доведено належними та допустимими доказами того, що позивач за час шлюбу не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї. Крім того, доходи, одержані одним із подружжя відповідно до ч.2\~ ст.61 СК України відносяться до об`єкту права спільної сумісної власності. Таким чином, доводи [PERSON] щодо необхідності відступлення від рівності часток при поділі спільного майна подружжя не знайшли свого підтвердження. За таких умов, враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини справи про те, що квартира [ADDRESS] , з добудованими за час шлюбу, але не прийнятими в експлуатацію верандою та житловими приміщеннями, загальною площею 114,3 кв.м., гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] , загальною площею 19,4 кв.м.; легковий автомобіль Опель, реєстраційний номер [NUMBER] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін та підлягає розподілу виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. В той же час частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вимоги позивачки про визнання права власності на 78/100 частини квартири [ADDRESS] зв`язку з продажем відповідачем автомобіля OPEL VEKTRA 1993 року випуску без її згоди та врахування отриманих від продажу автомобіля коштів при поділі спільно майна подружжя, шляхом зменшення частки квартири суд вважає безпідставним враховуючи наступне. Сторонами суду не надано належних доказів щодо вартості автомобіля. Клопотання про витребування доказів, що підтверджують суму отриманих коштів за продаж автомобіля не заявлено. Крім того, позивачем не надано належних доказів щодо оцінки ринкової вартості квартири. Клопотань про призначення експертизи для визначення вартості вказаного спірного майна сторони позивачем не заявлено. У зв`язку із цим, оскільки сторони покладені на них процесуальні обов`язки пов`язані з тягарем доказування по справі не виконали та в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довели дійсної вартості вищевказаного майна на час розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Отже, як встановлено судом легковий автомобіль Опель Вектра, реєстраційний номер [NUMBER] , який був придбаний 23.11.2010 року та віджучений [PERSON] 13.08.2020 року, був спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач [PERSON] здійснив його продаж іншій особі без згоди позивача, як другого з подружжя, у зв`язку із чим позивач має право на отримання грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу. Однак, позивачкою вимоги про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля не заявлені. За наведених обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] \~ квартиру [ADDRESS] , з добудованими за час шлюбу, але не прийнятими в експлуатацію верандою та житловими приміщеннями, загальною площею 114,3 кв.м. та гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] , загальною площею 19,4 кв.м.\~ В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , та [PERSON] право власності на\~ 1/2 частину квартири [ADDRESS] ,\~ з добудованими за час шлюбу, але не прийнятими в експлуатацію верандою та житловими приміщеннями, загальною площею 114,3 кв.м. на\~ 1/2 частину гаражу [ADDRESS] , загальною площею 19,4 кв.м. ( за кожним). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 1488,55 грн. На підставі ст. ст. 13, 81, 89, 259, 263-265, 273ЦПК України, суд, -

Outcome: partial