Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом до [PERSON] , в якому просить щомісячно стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення до суду і до повноліття дитини, та стягувати аліменти на її утримання, в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 11.05.2008 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в виконкомі Ставківської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис № 02. Однак, спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося. На даний час в провадженні Бершадського районного суду Вінницької області розглядається цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами. [INFO] в сторін народився син [PERSON] , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач працездатний, однак добровільно коштів на утримання дитини не надає. Окрім того, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та потребує матеріальної допомоги для власного утримання. Позивач, [PERSON] , надала до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримала повністю, просить слухати справу у її відсутність. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомив. Згідно ст. 223 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 11.05.2018 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований в виконкомі Ставківської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.05.2018 року. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір`ю позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Дитина сторін, [PERSON] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджено довідкою Ставківської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 15.07.2019 року № 191. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, хоча є здоровим та працездатним, що вбачається з позовної заяви. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст. 183 СК України ). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Таким чином, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на її утримання, проте від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання сина ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дитини, покладено на позивачку [PERSON] , ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Крім того, як встановлено з матеріалів справи, позивачка не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, таким чином, потребує матеріального утримання з боку відповідача. Проте відповідач добровільно коштів на утримання дружини не надає. Відповідно до ч.1 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України). Суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача коштів на утримання позивача до досягнення сином трирічного віку, тобто до [INFO] , підлягає задоволенню, зокрема, слід стягнути аліменти на утримання позивача з відповідача до досягнення сином трирічного віку в твердій грошовій сумі щомісячно, виходячи із вимог ст.84 СК України, враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо отримання позивачем стабільного доходу та неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави також належить до стягнення судовий збір у розмірі 768 грн.40 коп.

Outcome: approved