Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона проживала з відповідачем [PERSON] у незареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання вони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Відповідач життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, про стан її здоров'я не піклується, матеріально не забезпечує. Згідно судового рішення з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, однак він їх не сплачує і на даний час виникла значна заборгованість у розмірі 10593, 70 грн. З врахуванням вказаних обставин позивачка просить позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просили позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Не заперечують проти заочного розгляду справи Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про що свідчать матеріали справи. Представник Служби у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації Веретик С.П. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та вказав на доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки той дійсно ухиляється від виконання своїх батькіських обов'язків. Зі згоди позивачки та її представника, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення по справі на підставі ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім'єю у незареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно виконавчого листа виданого Черкаським районним судом Черкаської області від 20 жовтня 2014 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всих видів заробітку щомісячно. Однак відповідач не сплачує аліменти на утримання сина в зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 01.09.2015 року становить 10593, 70 грн. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, з ним не проживає, не спілкується, матеріальної допомоги не надає та не цікавиться його станом здоров'я та вихованням. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації № 311/11-01-11 від 18.04.2014 року, місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] доцільно визначити з матір'ю [PERSON]. Згідно висновку № 603/11-01-18 від 22.12.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], наданого Службою у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації, позивачкою у справі створені належні умови для проживання, виховання і всестороннього розвитку сина [PERSON], [PERSON] у вихованні сина участі не приймає, тому позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина відповідає інтересам дитини та є доцільним. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, з нею не проживає, не спілкується, матеріальної допомоги не надає.

Outcome: approved