Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в лютому 2017 року до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відібрання [PERSON], [INFO], від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення відповідачів батьківських прав, передачу дитини [PERSON] на виховання, стягнення з [PERSON] та [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] аліментів у розмірі 1/4 частки їх доходу але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 10.02.2017р. до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 13.02.2017р. залучено до участі у справі орган опіки та піклування для надання відповідного висновку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Представник органу опіки та піклування підтримала заявлені вимоги, надавши суду письмовий висновок про доцільність відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. Відповідач 1 вимоги позову визнав. Відповідач 2 в судове засідання не з'являлася, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторони позивача, представника ООП, відповідача 1 (батька дитини), дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом Служби у справах дітей виконкому Івано-Франківської міської ради від 22.04.2016р., на підставі зібраної інформації, було поставлено на облік [PERSON], [INFO], як дитину що перебуває в складних життєвих обставинах. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (перебувають у шлюбі з 21.09.1999р.), згідно Свідоцтва про народження дитини та актового запису №1024 від 05.07.2002 року. Протягом останніх двох років, в зв'язку з неналежним забезпеченням умов проживання дитини батьками, неналежним їх вихованням та доглядом, [PERSON], [INFO], проживає з позивачем [PERSON], яка є бабусею дитини (мама відповідача 1). Саме позивач створила на даний час належні умови для проживання, здійснює контроль за навчанням онука, допомагає фінансово при потребі. Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За вимогами ст..150-155, 180 СК України визначено обов'язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини, на спілкування, права батьків по захисту дитини, забезпечення права дитини на належне батьківське виховання, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків та обов'язок утримувати дитину. Даних норм мати дитини та його батько, належно не дотримуються, що встановлено судом. А ст.. 170 цього кодексу регулює питання відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Судом встановлено, що батьки дитини, відповідачі у справі, перебувають під диспансерним спостереженням в медичному закладі (обласний наркологічний диспансер) з приводу алкогольної залежності, а матір [PERSON] у жовтні 2016р. було притягнуто до адмінвідповідальності за випадок сильного алкогольного сп'яніння дитини. А тому, суд вважає, що позовні вимоги щодо відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та передача бабусі, є обґрунтованими. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини, то слід зазначити, що як слідує з ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Отже, така вимога є також обґрунтованою. Проте, оскільки вимога позивачем заявлена до обох відповідачів солідарно у розмірі 1/4 частки їх доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, то слід, з метою належного виконання рішення суду, стягувати на користь [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS], на утримання [PERSON], [INFO], аліменти: з [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], у розмірі 1/8 частки його доходу але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з [PERSON] у розмірі 1/8 частки її доходу але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Окрім того, за ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд заслухав думку [PERSON], якому 14 років 9 місяців, врахував його думку так як він висловився щодо бажання проживати у бабусі та виховуватись нею. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 150-155, 170, 171, 180 СК України,

Outcome: approved