Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів та поділу майна подружжя, з огляду на наступне. 02.10.1999 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Московського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 798. Від шлюбу у позивача та відповідача народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з березня 2016 р. відповідач гроші на утримання сім`ї не надає, весь тягар сплати комунальних послуг лягає на неї. Спільна дитина проживає і буде проживати разом із матір`ю. Щодо утримання дитини згоди з відповідачем не досягнуто. Також не досягнуто згоди і щодо поділу спільного майна подружжя. 20.08.2001 сторонами придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] рівних частках; 07.09.2012 р. сторони придбали у [PERSON] гараж за 7 000,00 доларів США, а 31.01.2016 р. автомобіль «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] за 17 800,00 доларів США, який оформили на відповідача. Крім того, 28.11.2015 р. відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 002594 з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» за яким сплатив на користь Товариства з метою отримання в лізинг автомобіля КІА Соренто 80 000,00 грн. та 400,00 грн. банківської комісії. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2016 р. визнано недійсним договір фінансового лізингу № 002594 від 28.11.2016 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто», стягнуто на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 80 400,00 грн. та витрати на правову допомогу 6 000,00 грн.. Зважаючи на такі обставини, відповідно до положень Сімейного кодексу України позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі або у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання даної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину гаражу вартістю 7 700,00 доларів США (по курсу НБУ дорівнює 203 203 грн. 00 коп.), розташований у садибі будинку [ADDRESS] та на Ѕ частину автомобіля Хюндай ІХ35 д.н.з. [NUMBER] , вартістю 17800,00 доларів США(по курсу НБУ дорівнює 469 742 грн. 00 коп.).; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ грошових коштів, які підлягають стягненню на користь [PERSON] в розмірі 86400,00 грн. за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2016 р. 20.02.20167 р. Шевченківським районним судом м. Києва відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено попереднє судове засідання. 21.07.2017 р. ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та поділ спільного майна погруддя роз`єднано в окремі самостійні провадження: за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 19.02.2019 року у зв`язку із набуттям чинності змін до ЦПК України Шевченківським районним судом м. Києва, з огляду на приписи ст.ст. 19,224 ЦПК України вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Від представника відповідача надійшов відзив на позов, де зазначено наступне. Твердження про те, що гараж та автомобіль придбано у шлюбі є виключно твердженнями позивача. Розписка написана від імені [PERSON] про отримання коштів не є належним та допустимим доказом набуття права власності. Крім того, частина грошей було повернуто, оскільки [PERSON] не могла передати право власності на гараж - воно не міститься у Єдиному державному реєстрі нерухомого майна. Інша частина коштів залишилась у [PERSON] як оплату за користування гаражем. Автомобіль зазначеними позивачем номерним знаком не існує , документи на нього відсутні. Немає і доказів виконання судового рішення - рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2016 р., і це судове рішення не може бути виконано, отже позивач мА бажання отримати те, що відповідач ніколи не отримує. В позові має бути відмовлено у повному обсязі. 10.05.2018 р. представником позивача через канцелярію суду подано заяву про зміну предмета позову. Відповідно до якого [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь 179 150,00 грн. компенсації дійсної вартості частини автомобіля Хюндай ІХ 35 2010 року випуску чорного кольору кузов [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на її користь 100 000,00 грн., що еквівалентно 3 830,00 доларів США та 40 000,00 грн. Зазначає, що 14.02.2018 р. автомобіль [PERSON] 35 був перереєстрований відповідачем на [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, оформленого 06.02.2018 р. ТОВ Ваше авто». Орієнтовна дійсна вартість автомобіля становить 358 300,00 грн., а отже має бути сплачена (стягнута) компенсація вартості Ѕ частини машини. Право власності на гараж в садибі будинку [ADDRESS] подружжя не набуло , та з урахуванням, що частина коштів була повернута, інша частина має бути поділена і стягнуто з відповідача 3 850,00 доларів США. Крім того, з урахуванням рішення Апеляційного суду м. Києва від 09.03.2017 р., яким скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2016 р. та прийнято нове, яким стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь [PERSON] кошти, передані за договором фінансового лізингу № 002594 від 28.11.2015 р. в сумі 80 000,00 грн., та судовий збір у розмірі 800,00 грн. Оскільки кошти надані за договором було передано Товариству зі спільних коштів подружжя з відповідача має бути стягнуто їх половина. 18.06.2018 р. розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-567, відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 14.06.2018 р. винесено ухвалу про прийняття справи до провадження. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник відповідача заперечував щодо задоволення вимог. Невиконане судове рішення не є майном, а отже казати про стягнення 40 000,00 грн. на користь позивача не можливо. Гараж ніколи не перебував у власності подружжя, а отже він не підлягає поділу. Крім того між сторонами існувала домовленість , що позивач користується квартирою, а відповідач - автомобілем, що також необхідно враховувати. Отже у задоволенні позову має бути відмовлено, Вислухавши пояснення, доводи представників сторін, дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів громадського стану Московського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 798. Також, як свідчать матеріали справи рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.12.2016 р. шлюб між сторонами розірвано. За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач зазначає, і дана позиція підтримана її представником під час розгляду справи, спільним майном подружжя щодо якого не вирішено питання поділу або стягнення є автомобіль Хюндай ІХ 35 2010 року випуску чорного кольору кузов [NUMBER] , грошові кошти передані за гараж, право власності на який отримано не було і передані без згоди позивача у розмірі 7 700,00 доларів США та грошові кошти стягнуті рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2016 р. у сумі 80 000,00 грн. Зважаючи на це позивач і звернувся до суду з даним позовом . Як свідчать матеріали справи,07.09.2012 р. [PERSON] отримала від [PERSON] 7 700,00 доларів США за передачу в довічне користування та право власності на гараж збудований в подвір`ї будинку [ADDRESS] . Під час розгляду справи, і це не заперечувалось учасниками процесу, що право власності на гараж подружжя не набуло. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва було задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним та стягнення коштів - визнано недійсним договір фінансового лізингу № 002594 від 25.11.2015 р. та стягнуто з Товариства на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 80 400,00 грн. Разом з тим, 09.03.2017 р. колегією суддів Апеляційного суду м. Києва скасовано заочне рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково . Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» [PERSON] . кошти передані за договором фінансового лізингу № 002594 від 28 листопада 2015 р в розмірі 80 400,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. При цьому колегією суддів зазначено, договір фінансового лізингу № 002594 від 28.11.2015 р. є нікчемним в силу Закону, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2016 р. [PERSON] було придбано автомобіль Хюндай ІХ 35 2010 року випуску чорного кольору кузов [NUMBER] , та зареєстровано транспортний засіб у встановленому законом порядку, що підтверджується документами, направленими в адресу суду Регіональним сервісним центром в м. Києві. Також, як свідчить відомості надані Регіональним сервісним центром в м. Києві 21.11.2018 р. на вимогу суду, 06.02.2018 р. [PERSON] відчужив зазначений транспортний засіб на підставі договору купівлі - продажу, укладеного з [PERSON] . Транспортний засіб продано за ціною 40 000,00 грн. У ч.1 ст.70 СК встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Таку позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду 27.02.2019 р. у справі № 755/4757/16-ц з огляду на правову позицію викладену в постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 6.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 5.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Так, під час розгляду справи н було встановлено обставин, які б свідчили про те, що транспортний засіб Хюндай ІХ 35 2010 року випуску чорного кольору кузов [NUMBER] був придбаний за особисті кошти відповідача. Вимогами ч.ч.1, 2 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є в спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є в спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово й нотаріально посвідчена. Згідно з ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Також слід наголосити на положеннях ст.68 СК України якими закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК. Так, матеріали справи не свідчать про те, що здійснюючи відчуження транспортного засобу, [PERSON] було отримано згоду позивач, що мала бути надана з огляду на приписи ст. 60,65 СК України та з урахуванням того, що розірвання шлюбу між сторонами 19.16.2016 р. не припинило право спільної сумісної власності на зазначений автомобіль. Приписами ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З іншого боку, Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року в справі №6-486цс16 зазначив наступну правову позицію. Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже зважаючи на обставини встановлені в судовому засіданні, зважаючи на відсутність доказів надання згоди позивача на відчуження спільного майна, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача має бути стягнута Ѕ частина вартості автомобіля. При цьому визначаючи суму стягнення, суд виходить з наступного. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Представник [PERSON] просить стягнути з відповідача суму у розмірі 179 150,00 грн., зважаючи на Звіт про оцінку майна складений на замовлення позивача в особі її представника. ПП «Актив Інвест» 31.01.2019 р. відповідно до якого вартість транспортного засобу Хюндай ІХ 35 2010 року випуску чорного кольору кузов [NUMBER] становить 369 600,00 грн. Доказами відповідно до приписів ст. 76 ЦПК України є Доказами, в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані, відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПУК України, встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи оцінювачем ТОВ «ТВК «Олімп» було здійснено оцінку транспортного засобу Хюндай ІХ 35 2010 року випуску чорного кольору кузов [NUMBER] 30.01.2018 р. та визначено ринкову вартість об`єкта оцінки, яка становить 40 000,00 грн. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 вартості майна у сумі 20 000,00 грн., з огляду на те, що відчуження спільного майна відбулось за 40 000,00 грн. і це не спростовано під час розгляду справи. З іншого боку суд не знаходить підстав для задоволення вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача половини суми сплаченої по розписці наданої на ім`я [PERSON] грошових коштів за передачу в довічне користування та права власності на гараж збудований в подвір`ї будинку [ADDRESS] , з огляду на наступне. Так, учасниками процесу не заперечувалась та обставина, що право власності на нерухоме майно не було набуто подружжям, проте, під час розгляду справи представником позивача не було надано достовірних доказів, які б свідчили про відсутність згоди [PERSON] на передачу у 2012 році грошових коштів у сумі обумовленій в розписці. Також, на думку суду, не можуть бути задоволені і вимоги [PERSON] щодо розподілу грошових коштів, які були стягнуті відповідачем на підставі рішення суду, з огляду на недоведеність доказів отримання [PERSON] Є . грошових, стягнутих за рішенням суду. Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial