Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, вказавши в заяві, що вона та відповідач уклали шлюб 05.11.2010 року у Міському Відділі ДРАЦС ГУЮ у Херсонській області, актовий запис №1087. Від шлюбу мають дитину [PERSON], 21.09.2011 року. Подружнє життя не склалось, вони не зійшлися характерами, в сім'ї немає порозуміння та згоди і шлюб суперечить інтересам обох сторін. Просить розірвати шлюб. Окрім того, за час перебування у шлюбі сторонами придбано трикімнатну квартиру у [ADDRESS], яка була зареєстрована на відповідача. Просить визнати за сторонами право власності по 1/2 частини за кожним. Позивач надала заяву про уточнення позову, якою просила витрати по сплаті судового збору покласти на сторони порівну. Окрім того, надано заяву про підтримання позову та про розгляд справи за її відсутності. Від відповідача надійшла заява про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем у судовому засіданні позову у повному обсязі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із встановлених судом обставин вбачається, що на даний час позивач та відповідач припинили шлюбні відносини, шлюб існує формально, а тому суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитини. Таким чином позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими. Відповідно до положень частин першої та другої ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім того, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, спільною сумісною власністю, згідно з ч. 1, 2 ст. 74 СК України, визнається майно, набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім'єю, на таке майно поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу між сторонами із визнанням права власності . Судові витрати по сплаті судового збору, покладаються на сторони порівну. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved