Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду з позовною заявою про розподіл спільного майна подружжя, в обґрунтування якого вказала, що рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 30 травня 2013 року по справі № 633/35/13-ц, шлюб, який було укладено 25 листопада 2000 року між нею та [PERSON] було розірвано. Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Перебуваючи у шлюбі, вони з чоловіком купили квартиру та вирішили оформити її на імя чоловіка. Право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу [PERSON] 13.09.2007 року. Отже, квартира [ADDRESS] була набута відповідачем під час шлюбу з нею. Враховуючи те, що договір купівлі-продажу квартири було укладено в інтересах сімї, а договору на володіння, користування чи розпорядження набутим майном між ними укладено не було, як і не укладався шлюбний договір з цього приводу, тому придбану квартиру вона вважає спільною сумісною власністю подружжя, а провести добровільний розподіл даного майна, набутого у шлюбі, відповідач відмовляється, вона вимушена звернутись до суду. У свою чергу, відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про встановлення факту окремого проживання чоловіка та жінки під час шлюбу, визнання права власності на нерухоме майно та виплату грошової компенсації затрат по сумісній сплаті кредиту, в обґрунтування якого зазначив, що 25 листопада 2010 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано Печенізьким відділом реєстрації актів громадського стану Харківської області, актовий запис № 31. Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 30 травня 2013 року даний шлюб було розірвано. Під час шлюбу, 13 вересня 2007 року, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу [PERSON] була придбана на його імя квартира [ADDRESS] та відповідно до п. 6 вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 81\~000 грн. Право власності, відповідно до договору купівлі-продажу, в цілому на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за ним на праві особистої приватної власності в Чугуївському МБТІ. Для придбання квартири були позичені грошові кошти у ЗАО КБ «Приватбанк», які були отримані відповідно до кредитного договору № НАН2С0000000224 у розмірі 20\~250,0 грн. та договору про іпотечний кредит № НАН2С0000000224 від 13.09.2007 року у розмірі 60\~750,0 грн. Всього отримано грошових коштів на суму 81\~000 грн. Позичальником по вищевказаним договорам був саме він. Оскільки вказана квартира є обєктом спільної сумісної власності, а частки майна чоловіки та жінки є рівними, то спірною є ? частина квартири, вартість якої складає 40\~500 грн. Також, рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13.05.2013 року було встановлено припинення шлюбних відносин між ними з жовтня 2012 року, то він вимушений звернутись до суду з заявою про встановлення факту окремого проживання чоловіки та жінки в шлюбі. На момент розлучення за двома договорами було сплачено 41648,33 грн. Ніякої заслуги позивачки в достроковому погашенні кредиту вже після розлучення не має, так як у сплаті платежів вона участі не брала. На даний момент зобовязань перед ПАТ КБ «Приватбанк» він не має,так як кредитний борг був ним погашений у 2014 році, тобто вже після розірвання шлюбу. [PERSON] спірною квартирою не користується, не сплачує комунальні послуги, не утримує квартиру належним чином, на даний момент проживає за іншою адресою. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні вимоги основного позову підтримав, просив його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на те, що право власності на спірну квартиру [ADDRESS] виникло з моменту державної реєстрації права на нерухоме майно, а не з моменту виплати кредиту на придбання квартири, а право власності на майно було зареєстроване за [PERSON] 13 вересня 2007 року, а отже спірна квартири була набута відповідачем під час шлюбу. Також [PERSON] на надала згоди на отримання грошової компенсації, а у разі коли жоден з подружжя не вчинив дій, передбачених ст. 365 ЦК України, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Також представник позивача за первісним позовом посилається на норму абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», в якій зазначено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї, тобто можливість поділу між подружжям боргів та правовідносин за зобовязаннями, але ж ніяк не порядок розподілу між подружжям майна, яке було отримане в кредит та можливість відійти від рівності долей подружжя на майно, що є спільною сумісною власністю. Відповідач за первісним позовом та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, посилаючись на норми, вказані в зустрічній позовній заяві, яку підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову належить відмовити, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 25 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано Печенізьким відділом реєстрації актів громадського стану Харківської області, актовий запис № 31. Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 30 травня 2013 року даний шлюб було розірвано (а.с. 8). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу, 13 вересня 2007 року, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу [PERSON] була придбана на імя [PERSON] квартира [ADDRESS] та відповідно до п. 6 вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 81\~000 грн. (а.с. 9). Право власності, відповідно до договору купівлі-продажу, в цілому на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на праві особистої приватної власності в Чугуївському МБТІ. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Для придбання квартири були позичені грошові кошти у ЗАО КБ «Приватбанк», які були отримані відповідно до кредитного договору № НАН2С0000000224 у розмірі 20\~250,0 грн. та договору про іпотечний кредит № НАН2С0000000224 від 13.09.2007 року у розмірі 60\~750,0 грн. Всього отримано грошових коштів на суму 81\~000 грн. Позичальником по вищевказаним договорам був відповідач за первісним позовом, [PERSON] Відповідно до ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Пункти 23-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 розяснюють, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сім'ї. В разі поділу між подружжям квартири (будинку), кредит на яку виплачений частково, поділу підлягає лише та частина квартири, кредит за яку вже виплачений. Саме ця частина квартири і буде спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу решта квартири підлягає подальшій виплаті. Тому, хто продовжуватиме сплачувати кредит і на належатиме право власності на решту квартири. Відповідно до витягу про погашення кредиту від 05.04.2016 року, наданого ПАТ КБ «Приватбанк» на жовтень 2012 року, тобто на час припинення шлюбних відносин, залишок по тілу кредиту складав 57\~499,52 грн. Тобто під час шлюбу подружжям було сплачено кредиту у розмірі 40269,19 грн., з них тіло кредиту, що складає лише 2703,36 грн., тобто фактично на цей період кредит на квартиру був сплачений у дуже незначному розмірі. Також по кредитному договору № НАН2С0000000224 від 13.07.2007 року на суму 20\~250 грн. залишок кредиту складав 18870,86 грн., тобто сплачено лише 1379,14 грн. Обидва кредити згідно цих договорів надавались терміном на 20 років відповідно до п. 1.3 Договору та відповідно п. 7.1 Договору, тобто на день їх фактичного розлучення за двома договорами було сплачено 41648,33 грн. Ніякої заслуги [PERSON] у достроковому погашенні кредиту вже після офіційного розлучення не має, так як у сплаті платежів вона участі не брала. На теперішній час [PERSON] не має зобовязань перед ПАТ КБ «Приватбанк», так як борг за кредитним договором був погашений ним у 2014 році, тобто після розірвання шлюбу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він проживає по-сусідству з [PERSON] За весь час спілкування з ним, він жодного разу не зустрічався з його колишньою дружиною [PERSON], знав лише, що вони перебуваються у поганих відносинах. З жовтня 2012 року вони разом не проживають. До цього він приходив до них додому не більше трьох разів, та жодного разу [PERSON] вдома не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що у жовтні місяці 2012 року, коло його син [PERSON] зателефонував йому та повідомив, що він затримався на роботі, а після того як приїхав додому, побачив, що з квартири зникли речі, залишилось лише ліжко та холодильник. Речі вивезла його невістка [PERSON], яка переїхала до свого нового чоловіка в смт. Малинівка, Чугуївського району, Харківської області. [PERSON] спірною квартирою не користується, не сплачує комунальні послуги, не утримує квартиру належним чином, на даний момент проживає за іншою адресою. Спірна квартира є єдиним житлом [PERSON], зареєстрована за ним на праві приватної власності, а отже в позові [PERSON] про поділ майна подружжя належить відмовити, так само як і в позовних вимогах [PERSON] про визнання за ним права власності в цілому на квартиру [ADDRESS], як у безпідставних, оскільки вона вже перебуває у приватній власності [PERSON] Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно частини першої\~ст. 50 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, другої\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 30 травня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано, воно набрало законної сили, та ним була встановлена обставина, яка не підлягає доказуванню при розгляді інших справ, в яких приймають участь ті ж самі особі, відносно яких встановлені ці обставини, а саме припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2012 року, але оскільки даний факт не був фактично предметом розгляду вищевказаної справи, а обставина є встановленою, то позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту окремого проживання чоловіка та жінки в шлюбі [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2012 року по 30 травня 2013 рокупідлягають задоволенню. Статтею 213 ЦПК України\~встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial