Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом Позовні вимоги позивачем вмотивовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.01.1993 року вона є власником житлової квартири № 11 у житловому будинку по вул. Пирогова № 1/Г в м. Хуст. У даній житловій в квартирі на даний час вона проживає одна, однак відповідно до даних будинкової книги на квартиру в ній прописані та зареєстровані ще сім осіб, в тому числі відповідачі, які в ній фактично не проживають тривалий час, а саме відповідач [PERSON], який є її сином, не проживає у даній квартирі більше 6 років . Відповідач [PERSON] яка є її онучкою, не проживає з 2003 року у даній квартирі разом з неповнолітньою донькою [PERSON] [INFO], а фактично проживають в [INFO]. Відповідач [PERSON], колишня невістка, не проживає з 2006 року у її житловій квартирі, фактично проживає в [INFO]. Відповідач [PERSON], яка є також її онучкою, разом з своєю неповнолітньою донькою [PERSON] [INFO] не проживає з 2003 року, і взагалі не проживала жодного дня в даній квартирі, а фактично вони проживають в [INFO]. Відповідач [PERSON], який є її онуком, не проживає в квартирі більше 6 місяців. Вказані обставини підтверджені актом депутата Хустської міської ради від 05.02.2015 . У добровільному порядку відповідачі не бажають здійснити свою реєстрацію по місцю свого фактичного проживання, а без згоди відповідачів виписати їх самостійно вона не може. Наявність прописки відповідачів у її квартирі перешкоджає її оформити та отримати субсидію на комунальні платежі. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить ї задоволити. В судове засідання відповідачі [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилися, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у їх відсутності . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про місце і час розгляду справи належним чином були повідомлені, причини неявки суду невідомі. В порядку ст.ст. 158, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Інші учасники процесу не заперечили проти такого порядку вирішення справи. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] [PERSON]. позовні вимоги не визнала та просила відмовити у позові. Суду пояснила, що її довірителька не проживає у квартирі не з власної волі , оскільки позивачка її та дитину вигнала з квартири та поміняла в ній замки . На даний час її довірителька знімає інше житло, і не має змоги зареєструвати свого сина [INFO], оскільки проти цього заперечують власники які надали їй житло. Внаслідок цих обставин вона позбавлена можливості отримати соціальну допомогу на дитину , оскільки дитина повинна мати місце реєстрації. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] заперечила проти задоволення позову . Суду пояснила , що визнання неповнолітніх та малолітніх осіб такими, що втратили право користування житлом, у будь якому разі буде порушенням Закону України « Про охорону дитинства» а також Конвенції ООН «Про права дитини» , яка ратифікована Україною 27.02.1991 року Заслухавши пояснення сторін які брали участь у справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлової квартири № 11 в будинку № 1/Г по вул.. Пирогова в м. Хуст. Дана квартира належить їй на підставі договору купівлі - продажу від 27 січня 1993 року, який посвідчений державним нотаріусом [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 645 ( а.с.5-7) Позивачка ставить питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування належною їй квартирою на підставі ст.. 70-71 ЖК України та ст. 405 ЦК України внаслідок відсутності їх понад встановлені строки. Відповідно до ч.1 ст 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 вказаної норми закону член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у житловій квартирі позивача з поважних причин , а саме вони змушені були покинути квартири через неправомірну поведінку позивача [PERSON], про що в судовому засіданні ствердила представник відповідача [PERSON], а також стверджено письмовим запереченням проти позову [PERSON] Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 р. №2 із відповідними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»- У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачкою [PERSON] відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України суду не подано жодного доказу, та суду не доведено, що відповідачі без поважних на те причин покинули житлову квартиру позивача та обрали інше своє постійне місце проживання. Крім того , слід звернути увагу , що в акті депутата від 5 лютого 2015 року, який долучений позивачем, як доказ , не зазначено взагалі з якого періоду часу у квартирі позивача не проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], та [PERSON] та зазначено , що [PERSON] є донькою позивача , хоча вона насправді являється її онучкою. Таким чином, оцінивши зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідачів такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням є недоведеними та безпідставними, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed