Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В позові вона посилається на те, що 05 березня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб у відділі ДРАЦС Васильківського МУЮ у Київській області, актовий запис № 46. Позивач зазначає, що рішенням Васильківського міськрайонного суду від 30.11.2016 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. У позові вказано, що від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач у позові посилається на те, що відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину. Позивач [PERSON] у позові також вказує, що вона пропонувала відповідачу укласти договір про сплату аліментів на дитину, однак відповідач відмовився укладати такий договір. Позивач зазначає, що оскільки відповідач має нерегулярний мінливий дохід, то вона вважає, що стягувати аліменти необхідно в твердій грошовій сумі. Позивач у позові просить суд: «…Стягнути з Відповідача на мою користь аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень 00 коп. щомісячно із наступною індексацією згідно чинного законодавства починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття…». В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала вимоги позову, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Також, вона пояснила, що 30.11.2016 року вони з відповідачем розірвали шлюб та після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати з нею та перебуває на повному її утримані. Позивач зазначила, що відповідач допомоги на утримання дитини систематично не надає, тільки останній рік він сплачував не систематично по 500 грн. на місяць та один раз в три-чотири місяці міг щось купити для дитини. Позивач пояснила, що в даний час вона перебуває в іншому шлюбі і, після народження сина [PERSON] , в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною (середні виплати на дитину складають 860 грн. на місяць, приблизно з середини квітня 2019 року). Позивач посилалася на те, що інших доходів у неї не має і коштів на утримання спільного з відповідачем сина у неї не вистачає. Крім того, вона посилалася на те, що дитина часто хворіє і, з урахуванням витрат на одяг, харчування, гуртки ( без врахування ліків), тощо, в середньому на місяць для утримання сина [PERSON] необхідні кошти, приблизно 6 тис. грн.. і тому, визначаючи розмір коштів, які відповідач повинен сплачувати на дитину, вона виходила саме з цієї суми. Позивач вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти по 3000 грн. на місяць, оскільки він неофіційно працевлаштований та обіймає керівну посаду у фірмі, яка займається перевезенням людей, їздить за кордон і вона вважає, що у нього є кошти, як для себе так і для утриманців, однак будь-яких доказів на підтвердження відповідних обставин вона до суду не надала та не ставила питання про їх витребування. В судовому засіданні відповідач [PERSON] вимоги позову про стягнення з нього аліментів в сумі 3000 грн. не визнав, посилаючись на те, що не в змозі сплачувати аліменти в такій сумі. Одночасно, він визнав факт перебування сина [PERSON] на утриманні матері, який в даний період часу (з вересня 2018 року) разом з матір`ю проживає у с.Кочержинці та посилався на те, що по можливості він надає кошти на утримання сина, коли до нього звертаються ( спочатку чітко не висловився з приводу сплати аліментів, підтвердивши позицію позивача стосовного того, що він сплачує в середньому по 500 грн. на місяць на утримання сина добровільно останнім часом; в послідуючому він посилався на те, що позов визнає частково в сумі 1000 грн.. на місяць). Крім того, [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що у даний час він перебуває в зареєстрованому шлюбі, у дружини є діти, спільних дітей на даний період часу у них з дружиною не має. Також, позивач пояснив, що він не працевлаштований, однак має несталий дохід, оскільки періодично надає допомогу по ремонту автомашин (він в судовому засіданні категорично заперечував те, що він працевлаштований і не визнав обставини на які позивач посилалася в своїх поясненнях в суді з приводу його неофіційного працевлаштування). Вислухавши пояснення позивача та пояснення відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 березня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 46. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що видане 07.10.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (актовий запис № 399), в якому батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з довідки № 665 від 21.10.2019 року, що була видана Паланською сільською радою Кочержинським старостинським округом Уманського району Черкаської області , [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації із своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2018 року по теперішній час. Судом з достовірністю встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 184 СК України , якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Одночасно, позивач в позові ставила питання про стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі і відповідач, у судовому засіданні визнаючи позов частково, посилався на визначення аліментів на утримання дитини у твердій грошові сумі, але у меншому розмірі (заяв в письмовій формі від сторін до суду не надходило). Положеннями ст. 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою, як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що відповідач погодився зі способом стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, згідно до ст.184СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. Так, судом встановлено, що відповідач перебуває в працездатному віці, договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося. Також, приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, матеріальне становище відповідача та обставини, що мають істотне значення, вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на утримання сина на користь позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з огляду на вік дитини, прожитковий мінімум для неї, обов`язок батьків забезпечувати достатнє утримання дитини, належні умови для її розвитку, навчання тощо, зважаючи на працездатний вік батька, який в змозі мати доходи на своє та утриманців проживання, суд вбачає підстави, із врахуванням фактичних обставин справи, визначити до стягнення аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно на дитину, до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст.184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial