Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 08.04.1986 року Зіньківською сільською радою Віньковецького районуя юстиції Хмельницької області за актовим записом № 4. В обґрунтування позову зазначала, що перебуває у шлюбі із відповідачем з 08.04.1986 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Сторони втратили одне до одного почуття, мають різні погляди на життя,тривалий час спільно не проживають, будь-яких відносин не підтримують, і їхній шлюб існує формально. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позові, та просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, також просив шлюб розірвати. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов такого висновку. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Згідно з приписами ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 112 цього Кодексу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 08.04.1986 року у Зіньківські сільські раді Віньковецького району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ № 065984. У період шлюбного життя між сторонами через різні характери та відсутність взаєморозуміння виникали конфлікти та суперечки, внаслідок чого подружні стосунки між сторонами припинились, і з осені 2016 року вони проживають порізно, спільного господарства не ведуть та їхній шлюб існує формально. Відповідач на теперішній час мешкає у с. Пархомівці Хмельницького району, а позивач у с. Зіньків Віньковецького району. Неповнолітніх дітей від шлюбу у сторін немає. Позивач та відповідач примирення та відновлення спільного подружнього життя не бажають, будь-яких шансів для збереження сім`ї не вбачають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Проаналізувавши досліджені докази, суд доходить висновку, що на теперішній час шлюб існує формально, оскільки сторони не повязані спільним побутом та проживанням, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, а тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Водночас суд враховує, що в силу приписів ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, та згідно п. 5 ст. 191 ЦПК України може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Однак, беручи до уваги, що відповідач позов визнав, примирення не бажає, позивач наполягає на припиненні шлюбу, суд вважає за недоцільне відкладати розгляд справи та надавати подружжю строк для примирення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674- VІ із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved