Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про втрату права користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями в [ADDRESS] За даною адресою зареєстрована вона та її син [PERSON] - відповідач по справі. Відповідач з 2015 року за вказаною адресою не проживає та добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою не бажає. Тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення в [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до суду подано заяву, згідно якої остання підтримують свої позовні вимоги, просить їх задоволити, а розгляд справи проводити без її участі /а.с.23/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 15.12.2009 року, витягу з Державного реєстру правочинів №8072196 від 15.12.2009 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24853389 [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями в [ADDRESS] /а.с. 5-8/. Згідно будинкової книги по домоволодінню в [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] /а.с.11-12/ Судом встановлено, що [PERSON] не проживає у житловому будинку [ADDRESS] Волинської області протягом останніх двох років, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №539/02-15 від 28.07.2017 року та довідки Завітненської сільської ради Ківерцівського району Волинської області №538/02-15 /а.с. 9-10/ Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з наведеного, при доведеності непроживання без поважних причин відповідача більше року у будинку він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що [PERSON] не проживає у [ADDRESS] більше двох років, але перебуває на реєстраційному обліку за вищевказаною адресою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved