Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулась з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що [PERSON], який помер 10.08.2010р., мав у приватній власності земельні ділянки, розташовані на території Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області, право власності на які за ним посвідчено Державними актами на право власності на земельну ділянку. Позивач, як спадкоємець по заповіту, успадкувала його майно, однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може, оскільки в Державних актах на вказані земельні ділянки, видані на ім'я [PERSON], невірно вказано кадастрові номера земельних ділянок. В зв'язку з викладеним позивач просить суд визнати недійсним вказані Державні акти на право власності на земельну ділянку в частині зазначених в них кадастрових номерів земельних ділянок, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки, належні спадкодавцю. В суд сторони не з'явились, подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримує, а представник відповідача- Городоцької сільської ради Ружинського району - позовні вимоги визнає повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] помер 10.08.2010р. в с.Городок Ружинського району Житомирської області, що вбачається з свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 2 Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З спадкової справи №22/2011р., заведеної 25.01.2011р. Ружинською державною нотаріальною конторою відносно майна померлого 10.08.2010р. [PERSON] вбачається, що позивач у встановлений законом строк прийняла його спадщину як спадкоємець по заповіту, успадкувавши відповідно до заповіту, посвідченого 11.09.2008р. секретарем Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області, наступне майно: земельні ділянки, які належали спадкодавцю відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №059677 та серії ЖТ №059678. На підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №059677, ЖТ059678, виданих 10.02.2003р. Ружинською районною державною адміністрацією Житомирської області на підставі розпорядження голови Ружинської райдержадміністрації від 27.06.2002р. №320, судом встановлено, що до спадкового майна [PERSON] входять земельні ділянки, розташовані на території Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею , відповідно, 2.3415 га та 0.4593 га . Проте, як вбачається з повідомлення Ружинської державної нотаріальної контори в Житомирські області від 29.07.2015р. №1741/01-16, державним нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтв про право на вказану спадщину з підстав розбіжностей в написанні кадастрових номерів, які зазначені в Державних актах на право власності на земельні ділянки та в Державному земельному кадастрі. Як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, наданих відділом Держземагенства у Ружинському районі 25.07.2015р., за [PERSON] на підставі вищевказаних Державних актів на право власності на земельну ділянку зареєстровано право власності на земельні ділянки площею 2.3415 га та 0.4593 га, які розташовані на території Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номера яких, відповідно, -1825282800:04:000:0115 та 1825282800:01:000:0351. В той же час, у вищезазначених Державних актах на право власності на земельні ділянки вказано номера земельних ділянок, належних [PERSON], відповідно, 182528280015000016 та 182528280021000064. З врахуванням викладеного, суд приходить до впевненості, що в Державних актах на право власності на земельну ділянку, виданих на ім'я [PERSON], допущено помилки, а саме: невірно вказані кадастрові номера належних йому земельних ділянок. Внести зміни щодо виправлення вказаних помилок в оригінал правовстановлюючого документу після смерті спадкодавця неможливо, хоча право власності [PERSON] на зазначені у вказаних Державних актах земельні ділянки ніким не оспорюється. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що право позивачки на прийняття спадщини реалізоване, але мають місце труднощі здійснення процедури реєстрації успадкованого майна, що виникли не з її вини. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивачки є помилки в написанні кадастрових номерів, допущені в Державних актах на право власності на земельну ділянку. А тому усунення порушень прав позивачки можливо лише в судовому порядку шляхом визнання частково недійсними виданих спадкодавцю Державних актів на право власності на земельну ділянку та визнання за позивачкою права на спадкове майно, зазначене в заповіті спадкодавця. Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити позивачці її обов'язок відповідно до вимог Податкового кодексу України провести декларування отриманої спадщини. 3

Outcome: approved