Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В позові позивачка вказує, що з відповідачем перебуває у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину, [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем та знаходяться на повному її забезпеченні. На утримання дитини відповідач матеріальну допомогу не надає. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засіданні не зявився, до суду подав заяву про розгляд цивільної справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, до суду подав заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд дослідивши письмові докази цивільної справи встановив наступні обставини: Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження І-ЖС №044082, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області 23.01.2007, актовий запис №09. На утримання дитини відповідач матеріальну допомогу не надає. Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Як встановлено в судовому засіданні, батько дитини матеріальну допомогу на її утримання не надає, відповідно до вимог ст.ст.180, 181 СК України має обов'язок брати участь у їх утриманні та вихованні до досягнення ними повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст. ст.\~180,\~183 СК України, враховуючи те, що дитина проживає з матір'ю, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на її утримання у частці від доходу (заробітку) відповідача у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду, а саме з 27.07.2016 р. до досягнення дитиною повноліття. Питання розподілу судових витрат вирішити в порядку ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved