Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, треті особи Запорізька місцева прокуратура № 2, Запорізьке міське управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позову позивач зазначила, що прокуратурою м. Запоріжжя, правонаступником якої є Запорізька місцева прокуратура № 2 порушено кримінальну справу № 440502пр за обвинуваченням [PERSON] та іншої особи за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Постановою слідчого від 14.11.2005 [PERSON] оголошено у розшук. Постановою слідчого від 22.12.2005 накладено арешт на майно [PERSON], у т.ч. на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2011 [PERSON] оголошено померлим. 19.04.2011 Орджонікідзевським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть [PERSON], з огляду на що кримінальна справа щодо [PERSON] підлягає закриттю, а накладений арешт скасуванню. Позивач є матірю [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Наявність вказаного арешту перешкоджає їй оформити свої спадкові права, внаслідок чого нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії. В червні 2015 р. позивач звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого і прокурора щодо не зняття спірного арешту на майно, однак скарга була їй повернута із посиланням на відсутність можливості її розгляду в порядку КПК України. Просила звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS], накладений постановою слідчого в особливо важливих справах прокуратури м. Запоріжжя [PERSON] від 22 грудня 2005 р. в кримінальній справі № 440502пр за обвинуваченням [PERSON] і [PERSON] за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Ухвалою суду від 5 липня 2016 р. до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Вознесенівський ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області (колишня назва Орджонікідзевський РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причин неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності представник відповідача суду не надавав. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представники третьої особи Запорізької місцевої прокуратури № 2 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що справу належить розглядати в порядку кримінального судочинства, а також з підстав пропуску позивачем строку позовної давності у три роки. Представник третьої особи Запорізького міського управління юстиції у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причин неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності представник третьої особи суду не надавав. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Вознесенівського ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причин неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності представник третьої особи суду не надавав. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши учасників процесу, які прибули у судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Постановою слідчого в особливо важливих справах прокуратури міста Запоріжжя [PERSON] від 22 грудня 2005 р. в рамках кримінальної справи № 440502пр за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України накладено арешт на належне [PERSON] майно, в тому числі, на квартиру [ADDRESS] (арк. справи 49). Також наявність зазначеного арешту на вищевказану квартиру підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 65743627 від 12.08.2016. З листа Запорізької місцевої прокуратури № 2 від 24.06.2016 № 50-5268вих.16 випливає, що СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в області за фактом умисного вбивства [PERSON] відносно [PERSON] порушено кримінальну справу № 440502пр за ознаками злочину, передбаченого п 12 ч. 2 ст. 115 КК України. У звязку із набранням чинності новим КПК України та з метою продовження досудового розслідування 13.12.2011 слідчим внесено відомості до ЄРДР за № 12012089990002264 за підозрою [PERSON] у вчиненні вищевказаного злочину. Досудове розслідування зупинено з метою розшуку підозрюваного [PERSON] (арк. справи 80). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 березня 2011 р. у справі № 0814/2о-33/2011 задоволено заяву [PERSON], внаслідок чого [PERSON] визнано померлим. Рішення набрало законної сили 15 березня 2011 р. (арк. справи 50). 19 квітня 2011 р. Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії 1-ЖС № 196435 [PERSON] із зазначенням дати смерті 15 березня 2011 р., актовий запис № 133 від 19 квітня 2011 р. (арк. справи 51). Позивач [PERSON] є матірю [PERSON], підтвердженням чого є витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00008864357 від 22 березня 2011 р. (арк. справи 52). 20.02.2012 позивач звернулася до прокурора м. Запоріжжя із заявою про закриття кримінальної справи № 440502пр та скасування арешту, накладеного постановою слідчого від 22 грудня 2005 р. (арк. справи 53), на яку отримала відповідь від 20 березня 2012 р. за № 148-89-12 про відсутність підстав для закриття кримінальної справи та скасування арешту з тих підстав, що визнання судом особи померлою не засвідчує факт її смерті (арк. справи 54). Крім того, 15.06.2015 позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на бездіяльність слідчого та прокурора, в якій просила зобовязати прокурора міста Запоріжжя скасувати спірний арешт (арк. справи 6061), однак, ухвалою цього суду від 16 червня 2015 р. скарга була повернута заявникові (арк. справи 62). Позивач [PERSON] з метою оформлення права на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], звернулась до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 347-2011 (арк. справи 107117). Постановою державного нотаріуса від 07.04.2015 № 944/02-31 позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на квартиру [ADDRESS] (арк. справи 59). З матеріалів кримінальної справи № 440502пр, дослідженої у судовому засіданні, випливає, що правовстановлюючі документи на квартиру були вилучені в ході обшуку вищевказаної квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КПК України (1960 року) про рішення, прийняті слідчим або прокурором під час провадження досудового слідства у випадках, зазначених у цьому Кодексі, а також у випадках, коли це визнає за необхідне слідчий або прокурор, складається мотивована постанова. При цьому, згідно п. 9\~Розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року\~арешт майна, застосований під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до моменту його скасування у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до зазначених вимог КПК України, питання про звільнення з-під арешту спірної квартири вирішено не було. Більше того, з пояснень, наданих у судовому засіданні прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2, яка є правонаступником прокуратури м. Запоріжжя, та зі змісту вищевказаних письмових доказів, оглянутої в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи, встановлено, що на даний час у кримінальній справі щодо [PERSON] триває досудове розслідування, провадження зупинено до розшуку підозрюваного. Кримінальне провадження до суду не спрямовувалось, отже, і відповідний вирок, в якому суд міг би вирішити питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, судом не ухвалювався. За приписами частини пятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, на підставі частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день, з якого особа оголошується померлою. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 р. у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], яка 11 травня 2011 р. звернулася до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (арк. справи 64). [PERSON] оголошено померлим за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 березня 2011 р., яке набрало законної сили 15 березня 2011 р. Отже, позивачеві як спадкоємцю першої черги за законом, спадщина належить з 15 березня 2011 р. в силу вищенаведених приписів частини пятої статті 1268 ЦК України. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~та ч.ч. 1, 2\~ст. 321 ЦК України \~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 15 травня 2013 р. у справі № 6-26цс13, яка є обовязковою для суду (частина друга статті 214, стаття 360-7 ЦПК України), вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 316\~ та ч.1 ст. 319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4\~постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6\~(з наступними змінами) за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Враховуючи те, що в судовому засіданні не було встановлено неправомірності дій позивача щодо спірної квартири, а також підтверджено належність позивачеві спадщини після смерті [PERSON] як спадкоємцю першої черги за законом, суд доходить висновку, що наявність арешту на квартиру порушує як спадкове право позивача, так і можливість належного оформлення свого права власності на квартиру в порядку спадкування після смерті [PERSON] та, як наслідок, можливості реалізації права власності. Суд вважає необґрунтованими заперечення представників Запорізької місцевої прокуратури № 2 про те, що спір не підлягає розглядові в порядку цивільного судочинства з таких підстав. Так, ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 9 березня 2016 р. [PERSON] було відмовлено у відкритті провадження в даній справі з підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України (справу не належить розглядати в порядку цивільного судочинства) (арк. справи 56). Проте, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 р. ухвала судді першої інстанції скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для повторного вирішення питання щодо відкриття провадження у справі (арк. справи 3638). Відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 р. підставою для скасування ухвали судді першої інстанції є те, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 р. у справі № 6-26цс13). [PERSON] не є учасником кримінального процесу по справі, в рамках якої на вказане нею майно накладене арешт і її не наділено правом оскарження дій слідчого в рамках КПК України 1960 р., за правилами якого здійснюється кримінальне провадження. До того ж, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2015 р. [PERSON] було повернуто її скаргу на бездіяльність слідчого та прокурора, предметом якої було, серед іншого, зобовязання прокурора скасувати арешт майна. Підставою повернення в ухвалі вказано те, що [PERSON] не є особою, яка відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 діючого КПК України справі подавати таку скаргу (арк. справи 62). Також, як було зазначено судом вище, [PERSON] зверталася в порядку КПК України 1960 р. із заявою про скасування арешту, але листом прокурора м. Запоріжжя від 20 березня 2012 р. в задоволенні її заяви було відмовлено. Відтак, позивач позбавлена можливості вирішити спір в порядку кримінального судочинства як за положеннями КПК України 1960 р., за яким проводиться досудове слідство в кримінальній справі № 440502пр, так і за положеннями чинного КПК України. Отже, позивач правомірно звернулася до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, з огляду на що заперечення представників Запорізької місцевої прокуратури № 2 в цій частині судом не приймаються. Що стосується посилання представників третьої особи Запорізької місцевої прокуратури № 2 на пропуск позивачем строку позовної давності у три роки, то суд також вважає ці доводи необґрунтованими з таких підстав. Згідно з вимогами частини першої статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною першою статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Спірний арешт було накладено постановою слідчого від 22 грудня 2005 р. Як вказує представник третьої особи, позивач дізналася про наявність арешту після її звернення до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори 11 травня 2011 р., що випливає з рішення Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 р. Поряд із цим, матеріали спадкової справи № 347-2011 не містять даних, які б підтверджували обізнаність позивача про порушення її прав даним арештом. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS]) була винесена державним нотаріусом 07.04.2015 через ненадання правовстановлюючого документа (арк. справи 115). При цьому, спадкова справа містить ще дві постанови державного нотаріуса, які стосуються відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину на інші обєкти нерухомого майна, в тому числі, і з підстав наявності щодо них обтяження у вигляді арешту. Отже, про наявність арешту саме на квартиру [ADDRESS] позивач, отримуючи постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.04.2015, могла і не знати. Відтак, вказаний довід представника третьої особи є його припущенням. Крім того, відмову у вчиненні нотаріальної дії позивач отримала 07.04.2015, а до суду звернулась 4 березня 2016 р. Судом встановлено, що з метою відновлення свого порушеного права [PERSON] звернулась у квітні 2012 р. до прокуратури міста Запоріжжя із заявою про скасування арешту. Крім того, у червні 2015 р. [PERSON] звернулась до суду із скаргою в порядку статті 303 КПК України про зобовязання прокурора скасувати накладений арешт. Тобто, остаточно позивач дізналася про неможливість поновлення свого порушеного права в порядку кримінального судочинства після повернення її скарги судом у червні 2015 р. До суду з даним позовом позивач звернулася 4 березня 2016 р., тобто в межах строку позовної давності, визначеного цивільним законодавством. Крім того, виходячи зі змісту матеріальних норм, закріплених у статті 267 ЦК України, застосування позовної давності можливо лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення судом. Запорізька місцева прокуратура № 2 у спорі виступає третьою особою, а не стороною, а тому заявляти про пропуск позивачем строку позовної давності не вправі. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову [PERSON] та наявність підстав для його задоволення. На підставі статті 88 ЦПК України судові витрати на користь позивача стягненню не підлягають, оскільки остання звільнена від їх сплати як інвалід ІІ групи (арк. справи 56).

Outcome: approved