Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в Млинівський районний суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на неможливість сумісного проживання з відповідачем. Позивачка зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося. Причиною розпаду сім`ї послужило те, що вони мають різні характери та погляди на життя, не можуть знайти взаємопорозуміння між собою, в зв`язку з цим у них виникають сімейні конфлікти. Шлюбні відносини між ними припинені. Сім`я розпалася і примирення неможливе. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Розгляд справи просить проводити за її відсутності. (а.с.28) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу не заперечує, просить їх задоволити. (а.с.30) Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у зв`язку із визнанням позову відповідачем згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, позов підлягає задоволенню у підготовчому засіданні, так як він підтверджується зібраними та перевіреними в ході судового засідання доказами, а саме: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 08 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Млинівського районного управління юстиції Рівненської області, підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 липня 1994 року, прізвище дружини після одруження - [PERSON]. (актовий запис №35). (а.с. 5) Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов`язки в шлюбі та сім`ї. Частиною 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд, оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази, враховуючи викладені у позові обставини, прийшов до висновку, що позов є обргунтованим та підлягає задоволенню. Подальше збереження шлюбу протирічить правам та інтересам сторін, порушує їх права на вільний вибір та добровільність шлюбу, а тому є всі підстави суду визнати, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вимог ст.142 ЦПК, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №3 від 17 травня 2019 року, а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, в зв`язку з чим позовні вимоги були задоволені у повному обсязі, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею при поданні позову судового збору, в сумі 384,20 грн., а з відповідача стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 384,20 грн. Підлягають до задоволення і судові витрати на правничу допомогу адвоката, так як відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до довідки про оплату правової допомоги адвоката №637 від 21 травня 2019 року [PERSON] сплачено адвокату грошову винагороду (гонорар) в сумі 800 гривень за надання правничої допомоги. (а.с.9-10) Отже, з відповідача [PERSON] слід стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 800 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved