Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Шевченківського відділу\~Державної виконавчої\~служби у м.Львові Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції України, за участю третьої особи Начальника відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації Лотоцької О.П. про відшкодування моральної шкоди дитині у розмірі 5000, 00 грн. В обгрунтування заявленого позову покликається на те, що з 30.04.2011 року, у зв`язку з аморальною поведінкою [PERSON] , позивач перестала з ним спільно проживати. Комітетом захисту прав дітей Личаківської районної адміністрації визначено графік побачень дитини з [PERSON] , відповідно до якого, дочка [PERSON] , [INFO] ходила на зустріч з батьком до моменту, коли останній насильно залишив дитину у себе вдома. 20.02.2013 року Залізничним районним судом м.Львова задоволено позовні вимоги [PERSON] та зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною. Рішення суду позивачем виконувалось, дитина бачилась з батьком згідно графіку побачень. 21.06.2019 року заступником начальника ГТУЮ з питань ДВС начальника УДВС ГТУЮ у Львівській області Салом Ю.А. прийнято постанову №02.2-46/19/24 про передачу виконавчого провадження №52991158 до Шевченківського ВДВС ГТУЮ у Львівській області для подальшого виконання. Вказане виконавче провадження перебуває на розгляді державного виконавця Рослюка Т.С. Оскільки у дитини залишилися явища післяшовкового стану, вона категорично відмовляється розмовляти про батька та прибувати в місце для зустрічей, в якому перенесла серйозну психологічну травму. У зв`язку з цим, [PERSON] усно клопотала перед державним виконавцем про перенесення побачення за її домашньою адресою. Однак, в телефонному режимі в грубій формі, державний виконавець Рослюк Т.С. заявив про те, що [PERSON] та дочка [PERSON] зобов`язані прибути за адресою: [ADDRESS] . На усне клопотання про залучення до виконавчих дій представників відділу захисту прав дітей і представників Національної поліції, позивач отримала від державного виконавця категоричну відмову. 12.07.2019 року, прибувши за вказаною адресою для виконання рішення суду, дитина [PERSON] , отримавши стрес, категорично відмовилась йти з батьком на прогулянку. При цьому, державний виконавець Рослюк Т.С. задавав додаткові питання та тиснув на дитину, сприявши цим створенню стресогенної ситуації, яка нанесла моральну шкоду дитині, що зафіксовано на відеозаписі. Крім того, позивач вважає, що державний виконавець Рослюк Т.С. діяв упереджено до неї та її представника, зокрема, неодноразово заявляв, що бажає вилучити від виконавчого процесу представника [PERSON] , що не передбачено ЗУ «Про виконеавче провадження» та є умисним перевищенням слубових обов`язків. На наступне побачення, призначене на 17.07.2019 року [PERSON] з дитиною не змогли прийти, про що попередили державного виконавця. Незавжаючи на це, державний виконавець Рослюк Т.С. виніс постанову про накладення штрафу від 22.07.2019 року у розмірі 1700 грн., постанову про арешт майна боржника, постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та постанову про арешт коштів боржника. На передодні дня народження [PERSON] , державного виконавця було попереджено та запропоновано провести побачення за іншою адресою в закладі святкування «Дитяча планета». Однак, у визначений рішенням суду час з 18:00 до 21:00 на побачення ніхто не з`явився. Натомість, о 21:30 год. в телефонному режимі виконавець [PERSON] в агресивному тоні вимагав, щоб [PERSON] з дитиною з`явились, при цьому, вказав, що інші обставини та стан дитини його не цікавлять, що є грубим порушенням права дитини на відпочинок. 31.07.2019 року під час вчинення чергових виконавчих дій, в ході спілкування з батьком [PERSON] , дитині повторно було нанесено моральну шкоду стресогенною ситуацією, що спровокувало психологічну реакцію дитини, яка була зафіксована в ході відозйомки. відеозйомкою. В подальшому, 12.11.2019 року позивачем подано клопотання про збільшення позовних вимог, у яких просить зобов`язати Шевченківський ВДВС ГТУЮ у Львівській області відшкодувати моральну шкоду дитині [PERSON] у розмірі 6000,00 грн. та моральну шкоду позивачу [PERSON] у розмірі 6000,00 грн. При цьому, вказує, що підстави позову не змінились, оскільки вони полягають у незаконних діях виконавця [PERSON] . Крім того, [PERSON] подала клопотання, в якому просить суд звільнити її від сплати судового збору, оскільки позовна заява подана в інтересах малолітньої дитини. Також, просить врахувати її матеріальний стан, та те, що вона є одинокою матір`ю, яка самостійно виховує та утримує двох дітей. Вказана цивільна справа надійшла до Галицького районного суду м.Львова 08.08.2019 року за підсудністю з Шевченківського районного суду м.Львова та перебувала у провадженні судді Городецької Л.М. Провадження по справі відкрите 02.10.2019 року в порядку загального позовного провадження. У зв`язку із звільненням у відставку судді Городецької Л.М., 15.10. 2019 року здійснений повторний автоматичний розподіл справи. Автоматизованою системою документообігу суду визначено головуючого суддю по справі Мисько Х.М. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 16.10. 2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. 17.12. 2019 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 23.01.2020 року протокольною ухвалою суду замінено відповідача Шевченківський ВДВС ГТУЮ у Львівській області на Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у м.Львові Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції України. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задоволити у повному обсязі з мотивів викладених у ньому. Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити за безпідставністю. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності за наявними у матеріалах справи документами та покладаються на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.2 ст.48 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Як вбачається зі змісту ст.ст.51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач визначив як відповідача Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у м.Львові Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції України. Разом із цим, Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у м.Львові Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції України є неналежним відповідачем, оскільки у нього відсутня належна цивільна процесуальна правоздатність. За змістом частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 9\~Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України\~рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня\~2011 року № 845. Згідно пункту 35 Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин, яка у цих правовідносинах бере участь через орган Державної виконавчої служби України (протиправність дій, бездіяльності посадових осіб якого доводиться позивачем) та орган Казначейської служби (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Згідно ст.51 ЦПК України, належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. При цьому, позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у м.Львові Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції України є неналежним відповідачем, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вона має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. Крім того, враховуючи те, що позивач [PERSON] є одинокою матір`ю, на утриманні якої перебуває двоє дітей, її майновий стан, а також те, що одна з позовних вимог заявлена в інтересах малолітньої дитини, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави на підставі п.п.В,Г, п.2 ч.1 ст.8 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed