Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 27.10.2007 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Солом»нського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 2270. Від шлюбу народилась донька - [PERSON], [INFO]. З липня 2014 року сторони проживають окремо один від одного, оскільки кожний має різні погляди на сім»ю та шлюб. Збереження сім»ї не є можливим і не відповідає, як інтересам сторін так і дитини. Шлюбні відносини як і ведення спільного господарства припинено. Примирення між подружжям неможливе. Позивач вважає за необхідне отримувати аліменти на дитину за рішенням суду і вважає, що для виконання батьківського обов»язку відповідач має сплачувати на утримання доньки у розмірі ? частки з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги, просила задовольнити. Відповідач пояснив, що не розуміє бажання позивача розірвати шлюб. Проте не заперечував ту обставину. що сторони проживають окремо один від одного з липня 2014 року, не ведуть спільного господарства та мають окремі бюджети. Також повідомив, що не має постійного заробітку, а тому може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі та у розмірі, що становить 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено. що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який 27.10.2007 року зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Солом»нського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 2270. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як свідчать пояснення позивача, сторони проживають окремо один від одного з липня 2014 року. Позивач вказує на те, що збереження шлюбу не відповідає інтересам як сторін так і дитини. Відповідачем не заперечувалось припинення шлюбних відносин з зазначено позивачем періоду, проживання подружжя з цього часу окремо одне від одного, відсутність спільного господарства та бюджету. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача, відповідача в ході розгляду справи отримано не було. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин, зважаючи на те, що відповідач не заперечує щодо задоволення позову, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дане питання не вирішувалось у судовому засіданні, оскільки позивач не змінювала прізвище після укладання шлюбу. Також, позивач заявила вимогу про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому згідно до положень ст. 184 СК України встановлено, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач повідомив в судовому засіданні, і це не оспорювалось [PERSON], що він не має постійного заробітку на день розгляду справи. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить : з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. В свою чергу положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; Як пояснила в судовому засіданні позивач, та відповідачем не було надано доказів зворотного, неповнолітня дитина проживає разом із матір»ю. Також відсутні і докази того, що відповідач має постійний дохід, що дозволяє стягнення аліментів на утримання дитини у частці від доходів. Також не встановлено обставин, які б свідчили про перебуванні на утриманні [PERSON] будь - яких осіб. Зважаючи на вищенаведене підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення аліментів, проте у твердій грошовій сумі. Приймаючи рішення щодо розміру аліментів, суд керується наведеними вище нормами матеріального права та вважає за можливе встановити таку суму на рівні 677 грн. 50 коп. Положеннями ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial