Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнати право власності на 1/2 частину спільно придбаного майна (16 позицій) та два транспортні засоби, всього на суму 111249грн., стягнути половину вартості даного майна з відповідача в користь позивача в сумі 55 624.5грн., стягнення судових витрат. В позові позивач зазначила що з 19.07.2007р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в шлюбі народилися син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] Відповідач в травні 2014р. звернувся до суду про розірвання шлюбу, і з того часу позивач з дітьми проживає окремо. Під час проживання, як стверджує позивач подружжям було придбано: - холодильник вартістю 4444грн., - пральну машинку 3999грн, - ноутбук 5000грн, - стіл великий 1466грн., - крісла 12 штук (по 360грн.) вартістю всього 4320 грн., - фотоапарат 1500грн., - телевізор 1500грн., - пилосос 800грн., - комод 800грн., - матрац 800грн., - світильник 600грн., - стіл кухонний 940 грн., - табуретки 2 шт. (по 140грн.) вартістю всього 280 грн., - дивани великий і малий вартістю всього 500грн., - санки дитячі - 400грн., - ванна 400грн., - транспортні засоби: ВАЗ 2107, 2005 р.в., д.н.з. [NUMBER], вартістю 37590грн. та OPEL ASTRA, 1995 р.в., д.н.з. [NUMBER], вартістю 45910грн. Загальна вартість придбаного майна на суму 111 249грн. А тому позивач має право на 1/2 частину надбаного майна в сумі 55624.5грн., які у вигляді коштів просить стягнути з відповідача. 29.01.2015р. позивач уточнила позовні вимоги та просила: поділити спільно придбане майно (15 позицій виключивши дитячі санки) та один ТЗ, виділивши їй майно (5 позицій) на суму 5028.86грн., відповідачу майно (10 позицій) та ТЗ на суму 59628 грн., стягнути з відповідача різницю вартості придбаних речей домашнього вжитку 8504.57грн., 1/2 частину вартості автомобіля 18795 грн., 1/2 частину вартості проданого автомобіля 22955грн., а всього 50254.57грн., стягнення судових витрат. Позивач та її представник підтримали заявлені позовом вимоги. Відповідач та його представник заперечили проти заявлених вимог позову, з підстав зазначених в запереченні та поясненнях. Окрім того неодноразово відповідач та представник заявляли на можливе добровільне врегулювання спору. Такі пропозиції неодноразово розяснювались і судом, проте, позивач погоджувалась виключно на сплату їй визначеної позовом компенсації, та заперечувала можливе врегулювання спору. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 19.07.2007р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в шлюбі народилися син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] (а.с.5). Рішенням Івано-Франіквського міського суду від 04.08.2014р., яке набрало законної сили 15.08.2014р. (саме ця дата набрання законної сили рішення суду і вважається моментом припинення шлюбу за вимогами СК України), шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.25-26). Під час проживання, як стверджує позивач, подружжям було придбано: - холодильник вартістю 4444грн., - пральну машинку 3999грн, - ноутбук 4389 грн., - стіл великий 1466грн., - крісла 12 штук (по 360грн.) вартістю всього 4320 грн., - фотоапарат 1828.86 грн., - телевізор 1500грн., - пилосос 800грн., - комод 800грн., - матрац 800грн., - світильник 600грн., - стіл кухонний 940 грн., - табуретки 2 шт. (по 140грн.) вартістю всього 280 грн., - дивани великий і малий вартістю всього 500грн., - ванна 400грн. Загальна вартість придбаного майна домашнього вжитку на суму 27066.86 грн. Окрім того було придбано транспортні засоби: ВАЗ 2107, 2005 р.в., д.н.з. [NUMBER] та OPEL ASTRA, 1995 р.в., д.н.з. [NUMBER] за вартістю визначеною позивачем. Відповідач частково заперечуючи щодо позовних вимог, звернув увагу суду на те, що не все майно, яке зазначено в позові є спільно надбаним подружжям, оскільки сторони проживали в батьків відповідача і деяке майно було придбане саме батьками. Окрім того, вказав на те, що вартість майна визначена позивачем без підтвердження будь-яких доказів. Натомість на спростування інших цін щодо майна, яке судом будо визначене як спільно придбане, відповідач не надав доказів. На підставі пояснень, а також того, що є незаперечним по факту придбання (в т.ч. і з даних заперечення на позов), судом встановлено, що безспірним щодо придбання подружжям під час спільного проживання сімєю, є наступне майно: - пилосос 800грн., - матрац 800грн., - дивани великий і малий вартістю всього 500грн., - ванна 400грн., - комод 800грн., - ноутбук 4389 грн. (а.с.43), - фотоапарат 1828.86 грн. (а.с.44), а всього майна на суму 9517.86 грн. Отже дане майно, слід визнати спільно надбаним майном подружжя та розділити його порівну (по 4758. 93грн.), з виплатою різниці одному із колишнього подружжя. З даного рухомого майна, позивач (з уточнених вимог) просила виділити їй: ванну 400 грн., комод 800 грн., дивани великий і малий вартістю всього 500 грн., фотоапарат 1828.86 грн., а всього на суму 3528.86 грн., а відповідачу з безспірного майна матрац та ноутбук. Відповідач просив йому виділити: ноутбук 4389 грн., фотоапарат 1828.86 грн., а всього на суму 6217.86 грн. Як встановлено судом, сторони не досягли між собою згоди щодо поділу спільного майна, відносини між ними є вкрай негативними. Суд з врахуванням відсутності спору в частині деяких речей та їх вартості, вирішив виділити [PERSON] наступне майно: ванну 400 грн., комод 800 грн., дивани великий і малий вартістю всього 500 грн., матрац 800грн., фотоапарат 1828.86 грн., а всього на суму 4328.86 грн. Натомість [PERSON] виділити: ноутбук 4389 грн. та пилосос 800грн., а всього на 5189 грн., стягнувши різницю по даному рухомому майну з відповідача в користь позивача в сумі 860.14 грн. Щодо іншого майна (холодильник вартістю 4444 грн., пральну машинку 3999 грн., стіл великий 1466 грн., крісла 12 штук (по 360грн.) вартістю всього 4320 грн., телевізор 1500 грн., світильник 600 грн., стіл кухонний 940 грн., табуретки 2 шт. (по 140грн.) вартістю всього 280 грн., то дане майно, як стверджує відповідач, не є спільно надбаним. По даному майну докази щодо його придбання ні сторона позивача, ні сторона відповідача суду не надала, як і не надала докази щодо його вартості, а тому дане майно не може бути предметом спору та поділу між подружжям. Окрім того, свідчення свідків є протилежні один до одного. Так, свідки [PERSON] (мати відповідача), Матвіїв (батько відповідача), підтвердили те, що до травня-червня 2014р. подружжя проживало в будинку (на 1-му поверсі) батьків відповідача в с.Хриплин, що ствердили і інші свідки та сторони по справі, частина речей куплялася батьками відповідача, а саме холодильник, пральна машинка, світильник, стіл з стільцями. Стосовно матрацу, комоду, ванни, пилососу, то ці речі куплені подружжям. Натомість свідки [PERSON] (тітка позивача), [PERSON] (чоловік тітки позивача), [PERSON] (мама позивача) суду пояснили, що телевізор був куплений тіткою позивача особисто та переданий подружжю, ванну і пилосос купила і передала сторонам по справі свідок [PERSON], матрац, дивани, холодильник, пральну машинку купляло подружжя. У силу статті 60, 63 Сімейного кодексу України та ст.368, 369 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як вказує ст.68 цього ж кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Ця ж норма розяснюється і п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК та ст. 372 ЦК. Згідно п.23 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно зі статтею 70 Сімейного кодексу України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Щодо предмету спору транспортні засоби: ВАЗ 2107, 2005 р.в., д.н.з. [NUMBER], вартістю 37590грн. (вартість позивачем визначена виходячи з середньо-ринкової вартості продажу автомобіля на липень 2014 року) та OPEL ASTRA, 1995 р.в., д.н.з. [NUMBER], вартістю 45910грн. (вартість позивачем визначена виходячи з середньо-ринкової вартості продажу автомобіля на липень 2014 року), а всього на суму 83500грн., то дана вимога підлягає до задоволення частково. Судом встановлено наступне. Автомобіль ВАЗ 2107, 2005 р.в., д.н.з. [NUMBER] було придбано 17.05.2008р. під час проживання подружжя сімєю на імя [PERSON], що не спростовано іншими доказами та підтверджено і довідкою УДАІ МВС (а.с.6). При цьому, суд відхиляє доводи свідка [PERSON] про те, що автомобіль куплено за особисті гроші позивача з весілля, оскільки такі доводи не підтримувала у поясненнях і сама позивач. Позивач визначаючи вартість даного автомобіля, виходила із середньо-ринкової вартості ТЗ даної марки на липень місяць 2014 року (а.с.9-10). 27.01.2012 року було посвідчено нотаріально довіреність власником автомобіля [PERSON] на іншу фізичну особу [PERSON] (а.с.68, 63), що визнається і сторонами. Відповідач заперечуючи поділ даного автомобіля вказав на те, що під час посвідчення довіреності, відбувся фактично продаж ТЗ, сімя отримала була кошти в сумі 17000грн., які як стверджує відповідач було вкладено на купівлю іншого автомобіля OPEL ASTRA в 2013 році. Даний факт так званого продажу автомобіля підтвердила і свідок [PERSON] (мама позивача), яка вказала суду що їй було відомо зі слів дочки [PERSON] про продаж автомобіля ВАЗ 2107 по довіреності. Однак, незважаючи на так званий продаж за довіреністю на право користування та розпорядження ТЗ, автомобіль був зареєстрований за відповідачем аж до 01.10.2014 року, а тому є предметом спільно набутого майна подружжя до даної дати. Згідно довідки-рахунок серії ВІА №762558 виданої ТОВ «Фаворит Авто», [PERSON] викупив даний автомобіль ВАЗ 2107 вартістю 16 494 грн. (а.с.101, 63). Отже, продаж [PERSON] спірного автомобіля [PERSON] відбувся після розірвання шлюбу, без згоди позивача. Зважаючи на те, що визнати за рішенням суду право власності на даний автомобіль не є вірним, оскільки під час розгляду спору в суді є новий власник даного ТЗ, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині вимоги: стягнення 1/2 частину вартості автомобіля 18795 грн. з загальної вартості 37590 грн., проте на суму ціни проданого ТЗ. У разі використання одним із подружжя спільних коштів з продажу майна усупереч ст. 65 СК, що було спільно придбаним майном, інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Продаж даного майна позивачем не оспорювалось. А тому, слід саме стягнути 1/2 частини вартості цього автомобіля з відповідача на користь позивача в сумі - 8247,17 грн. (16494 грн. ціни продажу/2). В листопаді 2013 року подружжя придбало автомобіль OPEL ASTRA, 1995 р.в., д.н.з. [NUMBER], що не спростовано іншими доказами та підтверджено і довідкою УДАІ МВС (а.с.6). 16.05.2014р. було посвідчено нотаріально довіреність власником автомобіля [PERSON] на іншу фізичну особу [PERSON] (а.с.69). 03.06.2014р. згідно довідки-рахунок серії ВІА №112167 виданої ПП «Автодоктранс», даний автомобіль зареєстровано за [PERSON] (а.с.64-66, 63). При цьому, як зазначила позивач, відповідач продав 03.06.2014 року без відома та згоди позивача ТЗ - OPEL ASTRA, 1995 р.в., д.н.з. [NUMBER], але дані доводи є недоведеними суду, так як подружжя перебувало на час продажу даного автомобіля у шлюбі, проте, що кошти не використані саме подружжям, суду не доведено. Слід вказати і на те, що вимога про сплату компенсації за спільне майно, яке є наявне у одного з подружжя на час спору в суді, підлягає задоволенню тільки з врахуванням і такого. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно розяснень Верховного Суду України наданих в п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, а також попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 р. у справі N 6-37цс13). Як вже встановлено судом, автомобіль OPEL ASTRA, 1995 р.в., д.н.з. [NUMBER] був придбаний за час шлюбу, був спільним майном подружжя та був реалізований під час шлюбу, те що кошти не витрачено в інтересах сімї, не доведено. Щодо будь-якої компенсації відповідач заперечував. Шлюбний договір між сторонами укладено не було. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі наведеного, відповідно до ст. 190, 368, 369, 392 ЦК України, ст.20, 60, 63, 68-72, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial