Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої злочином. Позовні вимоги мотивує тим, що 19.05.2018 року, близько 02 год. 20 хв., відповідач [PERSON] всупереч вимогам Правил дорожнього руху, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння - згідно довідки Волинського обласного наркологічного диспансеру за №23071/1-7від 16.07.2018 року вміст алкоголю в крові становив 1,4 проміле, керуючи технічно несправним автомобілем марки «Фольксваген Гольф», рухаючись автодорогою Н-22 сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне» в напрямку з м. Луцьк до м. Рівне в с. Струмівка Луцького району Волинської області поблизу повороту до с. Гаразджа Луцького району Волинської області проявив безпечність та неуважність під час руху, не вибрав безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не слідкував за зміною дорожньої обстановки, в результаті чого, на заокругленні автодороги ліворуч допустив занос автомобіля, виїхав на праве відносно напрямку руху транспортного засобу узбіччя та, продовжуючи рух, з`їхав у правий кювет, внаслідок чого автомобіль перекинувся. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Фольксваген Гольф», [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи № 277 від 08.06.2018 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, закритої хребетно - спинномозкової травми, розрив між хребцевими ділянками в шийному відділі хребта з повним розривом спинного мозку та грудному 3 відділі хребта з забоєм спинного мозку, злами ребер з обох сторін більше з ліва та грудини з пошкодженням парієнтальної плеври, розриви коренів легень, гемоторакс, крововиливи в середньостіння, по великому сальнику та в ділянці воріт селезінки, масивний забій лівої легені, крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, множинні садна тіла. Комплекс даних тілесних ушкоджень міг виникнути внаслідок різкого струсу тіла та контактів потерпілого із тупими твердими предметами, якими могли бути деталі салону автомобіля, із послідуючим викиданням з автомобіля, ковзання та удару об тверде покриття (грунт, трава), виникли вони в швидкій послідовності одне за одним. Дані тілесні ушкодження, стосовно живих осіб належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення і в даному випадку викликали смерть потерпілого. Причиною смерті [PERSON] є отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження, а саме: закрита хребетно-спинномозкова травма, що супроводжувалась зламами хребта та повним розривом спинного мозку. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.03.2019 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Даний вирок набрав законної сили 03.10.2019 року. Таким чином, своїми діями [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть її сина [PERSON] . Позивач вважає, що їй відповідачем було заподіяно моральну та матеріальну шкоду. При цьому зазначає, що спричинена їй матеріальна шкода складається з суми витрат пов`язаних з похованням сина [PERSON] у розмірі 5950 грн., а також моральну шкоду у розмірі 400000 грн. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.12.2019 року було відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.02.2020 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.03.2019 року, відповідач [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Даний вирок набрав законної сили 03.10.2019 року. Таким чином, своїми діями [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть сина позивача [PERSON] - [PERSON] . Також у даному вироці позивача [PERSON] визнано потерпілою. Тобто судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19.05.2018 року з вини [PERSON] , син позивача [PERSON] - [PERSON] помер. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Частинами 2 та 5 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частина 1 ст. 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення витрат, понесених на поховання її сина [PERSON] , суд зазначає наступне. Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, а тому витрати понесенні на поминальний обід (згідно квитанції від 20.05.2018 року, кафе «Мисливець» у смт. Цумань, Ківерцівського району Волинської області) у розмірі 5950 грн. не відносяться до витрат на поховання /а.с.7/. Даний правовий висновок також зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.03.2018 року у справі № 554/1793/15-ц (провадження № 61-6381св18). Аналізуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що витрати на поховання стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. За змістом частини першої та п`ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою, згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абзацу 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року, суд визначає залежно від характеру та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, суд бере до уваги роз`яснення, викладені у пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та у пункті 24 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Судом встановлено, що внаслідок трагічної смерті [PERSON] його матір, позивач у справі [PERSON] зазнала душевних та моральних страждань, спричинених раптовою смертю рідної людини. З приводу аргументів сторони позивача щодо стягнення з відповідача на її користь відшкодування завданої моральної шкоди, також суд вважає за необхідне зазначити таке. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з смертю близької людини (члена сім`ї) як негативного наслідку ДТП. Суд вважає, що внаслідок ДТП, в якій загинув [PERSON] , відповідачем [PERSON] була завдана позивачу [PERSON] моральна шкода, оскільки вона понесла моральні (душевні) страждання внаслідок втрати члена сім`ї, який на час смерті був працездатного віку, єдиним годувальником сім`ї, внаслідок чого були порушені їхні нормальні життєві (сімейні) зв`язки та усталений образ життя. Враховуючи настання тяжких наслідків в результаті ДТП (втрата сина позивача), стан здоров`я самого позивача [PERSON] , тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, понесені позивачем цілком природні душевні страждання, викликані смертю близької їй людини, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 200000 грн. У задоволенні решти вимог - відмовити. Оскільки позивач [PERSON] відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі позову про відшкодування шкоди, завданої злочином, то на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 3000 грн.

Outcome: partial