Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. 17 лютого 2017 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в яких також просила стягувати аліменти з відповідача на утримання сина [PERSON] у розмірі 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23.02.2017 року було розєднано поєднані у одному провадженні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, виділивши їх у два самостійні провадження, а саме: за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, присвоївши справі № 344/17207/16-ц (провадження № 2/344/1385/17), та за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав (номер справи присвоїти згідно вимог ст. 11-1 ЦПК України). Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з 01.12.2015 року по 02.02.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач, як зазначає позивач у позові, не бере участі в утриманні дитини. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.12.2016 року, який було розірвано 02.02.2016 року, згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-НМ № 062881 від 02.02.2016 р. (а.с.6). У сторін, уже після розірвання шлюбу 28.10.2016 року, народився син [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як зазначено ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 ст.182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму, визначеного державою для відповідної категорії дітей. Позивач у позові зазначає, що відповідач працює і має можливість сплачувати аліменти. Дослідивши обставини справи та письмові докази, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити: стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], 28.10.2016 року в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочати з 17.02.2017 року (з часу подання до суду заяви про збільшення позовних вимог). На підставі ч.2 ст..84, 180, ч.2 ст.182, ст..184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved