Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області про скасування рішення сесії, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в обґрунтування якого зазначила наступне. Так, рішенням Брусилівської селищної ради від 28 вересня 1999 року їй було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3043 га, яка знаходиться біля її житлового будинку по вул. Революції, 7, в смт. Брусилів Житомирської області та право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЖТ-23 № 001606, виданим Брусилівською селищною радою 28 вересня 1999 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 161. 29 грудня 2015 року нею було проведено державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та отримано кадастровий номер 1820955100:01:003:6953. Рішенням сорок сьомої сесії шостого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 07 лютого 2014 року затверджено проект із землеустрою та передано в приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1518 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Революції, 9, в смт. Брусилів Житомирської області, кадастровий номер 1820955100:01:003:65431. На підставі вказаного рішення сесії Брусилівської селищної ради Житомирської області [PERSON] Реєстраційною службою Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області 11 лютого 2014 року було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Вважає рішення сорок сьомої сесії шостого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 07 лютого 2014 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а правовстановлюючий документ, виданий на підставі вказаного рішення, - недійсним. Так, при прийняття рішення про затвердження проекту із землеустрою та передачу в приватну власність [PERSON]В, земельної ділянки площею 0,1518 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Революції, 9, в смт. Брусилів Житомирської області, кадастровий номер 1820955100:01:003:65431 було допущено помилку та здійснено накладку площею близько 0,0920 га. на належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, кадастровий номер 1820955100:01:003:6953, таким чином обмеживши її в праві вільного володіння та розпорядження власною земельною ділянкою. Вважає рішення сесії незаконним з огляду на те, що вона ніколи не вчинювала жодних дій, направлених на добровільну відмову або на відчуження вказаної земельної ділянки, і будь-які дії з її майном повинні бути вчинені тільки за її згодою у встановленому Законом порядку. Крім того, вважає, що видане відповідачу свідоцтво на право власності на нерухоме майно, являючись похідним від незаконного рішення сесії, також являється незаконним. Просила визнати незаконним та скасувати рішення сорок сьомої сесії шостого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 07 лютого 2014 року про затвердження проекту із землеустрою та передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1518 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Революції, 9, в смт. Брусилів Житомирської області, кадастровий номер 1820955100:01:003:65431, а також визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане [PERSON] реєстраційною службою Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області 11 лютого 2014 року на земельну ділянку площею 0,1518 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Революції, 9, в смт. Брусилів Житомирської області, кадастровий номер 1820955100:01:003:65431. В свою чергу [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, який ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.07.2016 року прийнято до провадження суду та обєднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] та Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області про скасування рішення сесії, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в обґрунтування якого зазначив наступне. Так, 16.11.2012 року ним було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Житомирська область, смт. Брусилів, вул. Революції, буд. 9. З метою оформлення права власності на земельну ділянку, на якій був розташований будинок, який він придбав у власність, [PERSON] звернувся до Брусилівської селищної ради Житомирської області з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Рішенням 43 сесії шостого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 08.11.2013 р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки за адресою: смт. Брусилів, вул. Революції, 9, загальною площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку на його ім'я. Цим же рішенням йому надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою за адресою: смт. Брусилів, вул. Революції, 9, для ведення особистого селянського господарства площею 0,10 га. На підставі зазначеного рішення було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. В акті прийому-передачі межових знаків на зберігання [PERSON] від 15.11.2013р. та акті погодження меж земельної ділянки [PERSON] від 15.11.2013р. зазначено, що [PERSON] претензій до встановлених меж земельної ділянки, яка надається йому у власність, не має. 24.01.2014 р. у встановленому порядку ним отримано висновок № 5 Відділу Держземагенства у Брусилівському районі про погодження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,1518 га за адресою: смт. Брусилів, вул. Революції, 9, Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області. Рішенням 47 сесії шостого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 07.02.2014р. проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджено, і зазначену вище земельну ділянку передано йому у власність. 11.02.2014 р. ним було отримано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно і здійснено реєстрацію права власності на ім'я [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер 1820955100:01:003:5431) за адресою: смт. Брусилів, вул. Революції, земельна ділянка 9. Тобто, згідно Земельного кодексу України йому згідно рішень сесій Брусилівської селищної ради Житомирської області були надані дозволи на виготовлення технічної документації, затверджені проекти землеустрою і передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1518 га для ведення особистого селянського господарства за адресою смт. Брусилів, вул. Революції, 9, видано Свідоцтво про право власності і здійснено її реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень. Також вказав, що в суміжному землекористуванні за адресою Житомирська область, Брусилівський район, смт. Брусилів, вул. Революції, 9, знаходиться земельна ділянка, яка належить [PERSON] Вважає, що [PERSON] самовільно зайняла частину земельної ділянки, яка належить йому на праві власності, мотивуючи свої дії тим, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю вказана частина земельної ділянки перебуває у її власності. На його неодноразові звернення з пропозиціями врегулювати питання права власності на спірну частину земельної ділянки [PERSON] реагувала вороже, спілкуватися відмовлялася, на компроміс не йде. В зв'язку з неможливістю гарантованого ст. 41 Конституції України права користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а саме отриманою у встановленому законодавством України порядку земельною ділянкою, він змушений був з метою урегулювання вказаної ситуації звернутися в Державну інспекцію сільського господарства в Житомирській області. Державна інспекція провела перевірку заяви і прийшла до висновку про накладання площ земельних ділянок, які належать йому та [PERSON], неможливість встановити факт самовільного зайняття землекористувачами частини земельної ділянки. У відповіді інспекції зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб, вирішуються виключно судом. Враховуючи викладене, він вимушений звернутися для врегулювання вказаного питання з позовом до суду. Вважає, що самовільне зайняття частини земельної ділянки, яка належить йому на праві власності, [PERSON] є незаконним і безпідставним, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю не відповідає рішенням виконавчого комітету Брусилівської селищної ради про надання [PERSON] у власність земельних ділянок. Так, згідно архівного витягу з протоколу № 2 виконавчого комітету Брусилівської селищної ради від 18 лютого 1994 року (рішення № 15) [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,15 га, в тому числі ріллі - 0,15 га. Відповідно архівного витягу з протоколу № 12 засідання виконавчого комітету Брусилівської селищної ради від 25 листопада 1996 року № 186 [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого господарства площею 0,05 га. Брусилівська селищна рада підтвердила, що відповідно до даних поземельного обліку Брусилівської селищної ради, згідно з Державним актом на право власності на землю, виданим 28.09.1999 р., [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку по вул. Революції, 7, в смт. Брусилові для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства на підставі рішень Брусилівської селищної Ради народних депутатів від 18.02.1994 р. № 15 та 22.11.1996 р. № 186. Тобто Брусилівська селищна рада приймала рішення про надання у приватну власність [PERSON] земельних ділянок тільки на підставі рішень Брусилівської селищної Ради народних депутатів від 18.02.1994 р. № 15 та 25.11.1996 р. № 186. Таким чином, згідно зазначених вище рішень [PERSON] надано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,20 га, а не 0,4943 га, як зазначено в Державному акті. Зазначає, що [PERSON] звернулася з питання виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок як для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, так і для ведення особистого селянського господарства лише в грудні 2015 року, тобто через два роки після виготовлення проекту землеустрою ним. І якщо технічна документація із землеустрою земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд виготовлена на загальну площу 0,15 га, як і зазначено в рішенні виконавчого комітету Брусилівської селищної ради від 18.02.1994 р. № 15, то технічна документація із землеустрою земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства виготовлена на загальну площу 0,3043 га, що не відповідає рішенню Брусилівської селищної ради від 25.11.1996 р. № 186, яка прийняла рішення про передачу у власність гр. [PERSON] 0,05 га, тому яким чином з'явилася у власності [PERSON] земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,3043 га, [PERSON] не зрозуміло. Незважаючи на зазначені вище обставини, відділ Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області 29.12.2015 р. здійснив державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,3043 га для ведення особистого селянського господарства на ім'я [PERSON] Тому у нього виникає питання, як при внесенні до Державного земельного кадастру технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,3043 га [PERSON] для ведення особистого селянського господарства не було виявлено накладання земельної ділянки, яка на той час була надана йому і внесена в Державний земельний кадастр. Крім того, спеціалістами Відділу Держкадастру у Брусилівському районі залишено поза увагою, що в Акті прийому - передачі межових знаків [PERSON] на зберігання від 24.12.2015 р. зазначено, що власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено, але їх підписи відсутні. Більше того, власником (користувачем) суміжної ділянки зазначено [PERSON], яка з листопада 2012 року такою не була (право власності станом на грудень 2015 року на суміжну ділянку було зареєстровано на його ім'я). Таким чином, вважає державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,3043 га для ведення особистого селянського господарства на ім'я [PERSON], здійснену відділом Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області, незаконною. Просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серія ЖТ-23 № 001606, виданий Брусилівською селищною Радою народних депутатів 28 вересня 1999 року [PERSON] про передачу у приватну власність земельних ділянок площею 0,4943 га. В судовому засіданні представник позивачки за основним позовом [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково зазначивши, що рішенням виконкому Брусилівської селищної ради від 17.08.1999 року № 107 «Про внесення змін до рішення виконкому Брусилівської селищної ради «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» внесено зміни в рішення виконкому від 25.11.1996 року № 186 щодо площі передачі [PERSON] безоплатно для ведення особистого господарства земельної ділянки, а саме 0,49 га. Тому вважає, що в державному акті на право приватної власності на землю на імя [PERSON], який оспорює [PERSON], площа земельної ділянки вказана вірно. Тому проти зустрічних позовних вимог [PERSON] заперечував, оскільки вважає, що право власності на спірну земельну ділянку у [PERSON] виникло раніше, ніж у [PERSON], у якого воно виникло, на його думку, внаслідок помилки, а саме при розробленні проекту із землеустрою та передачі в приватну власність [PERSON] земельних ділянок було допущено помилки та здійснено накладку площею близько 0,0920 га на належні, на його думку, [PERSON] на праві приватної власності земельні ділянки, що стало відомо під час виготовлення [PERSON] обмінних файлів технічної документації із землеустрою, а також в ході перевірки державною інспекцією сільського господарства Житомирської області 23.03.2015 року. Просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати незаконним й скасувати рішення сорок сьомої сесії шостого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 07 лютого 2014 року про затвердження проекту землеустрою та передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1518 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Революції, 9, в смт. Брусилов Житомирської області, кадастровий номер 1820955100:01:003:65431, а також визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане [PERSON] реєстраційною службою Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області 11 лютого 2014 року на земельну ділянку площею 0,1518 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Революції, 9, в смт. Брусилов Житомирської області, кадастровий номер 1820955100:01:003:65431. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. В судовому засіданні відповідач за основаним позовом [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, заявлені [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в зустрічній позовній заяві, вимоги якої просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача за основаним та зустрічним позовом Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області за довіреністю [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі, проти задоволення судом зустрічного позову [PERSON] заперечувала, пояснивши наступне. Так, відповідно до рішення виконкому Брусилівської селищної ради від 18.02.1994 року № 15 [PERSON] було передано в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,15 га. Відповідно до рішення виконкому Брусилівської селищної ради від 25.11.1996 року № 186 [PERSON] було передано безоплатно в приватну власність для ведення особистого господарства 0,05 га. Відповідно до рішення виконкому Брусилівської селищної ради від 17.07.1999 року № 107 було внесено зміни до рішення виконкому Брусилівської селищної ради від 25.11.1996 року № 186 та передано безоплатно в приватну власність для ведення особистого господарства 0,49 га. [PERSON]. На підставі вказаних рішень 28.09.1999 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на землю, згідно з яким в її власність перейшли дві земельні ділянки площею 0,4543 га та 0,04 га. Зауважила, що попередніми землекористувачами по вул. Революції, 10, в смт. Брусилові не оскаржувалось право власності [PERSON] на вищевказані земельні ділянки. Вважає, що оскільки відповідно до п. 2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля, або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були в попереднього землекористувача. Таким чином, враховуючи те, що попередніми землекористувачами визнавалось право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,4543 га по вул. Революції, 7, то відповідно до вищевказаної статті Земельного кодексу України [PERSON] не може вимагати більше, ніж мали попередні землекористувачі. 08.11.2013 року відповідно до рішення 43 сесії 6 скликання Брусилівської селищної ради від 08.11.2013 року було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,10 га. Рішенням 47 сесії 6 скликання Брусилівської селищної ради від 07.02.2014 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 0,1518 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до ст. ст. 26, 29 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами - землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Розробники документації із землеустрою зобов'язані дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою. Розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. Таким чином, вважає, що Брусилівська селищна рада в межах своїх повноважень та в порядку, визначеному чинним законодавством, надала дозвіл [PERSON] на відведення земельної ділянки у власність, а потім, розглянувши виготовлений та погоджений проект землеустрою, затвердила його та передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1518 га для ведення особистого селянського господарства. При цьому зауважила, що Брусилівська селищна рада як орган місцевого самоврядування не має доступу до других примірників державних актів, а враховуючи той факт, що державні акти, які видавались громадянам в 90-х роках (так звані «червоні» акти) не внесені до Державного земельного кадастру і побачити місцезнаходження та конфігурацію цих земельних ділянок, а також передбачити можливість виникнення накладок при затвердженні проектів землеустрою селищна рада не має можливості. Тому при прийнятті рішень про затвердження тої чи іншої землевпорядної документації Брусилівська селищна рада покладається на те, що вона виготовлена сертифікованим інженером - землевпорядником із дотриманням всіх належних вимог. Тому вважає, що враховуючи те, що Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області було підтверджено факт накладки земельної ділянки [PERSON]В на земельну ділянку [PERSON], в них виникають сумніви щодо того, що належним чином було дотримано процедуру погодження меж земельних ділянок під час виготовлення проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 0,1518 га для ведення особистого селянського господарства. Також вважають, що подаючи на розгляд сесії проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка частково накладається на суміжну земельну ділянку, що була приватизована раніше, [PERSON] фактично ввів в оману сесію Брусилівської селищної ради, адже відповідно до даних зазначених в проекті землеустрою немає жодної інформації щодо можливості виникнення накладок. Крім того, щодо підстав прийняття рішень по земельних питаннях Брусилівською селищною рада Брусилівського району Житомирської області додатково пояснила, що підстави прийняття рішень ради щодо передачі в приватну власність земельних ділянок в часи, коли [PERSON] набула права власності на земельну ділянку, були визначені в ст. 17 Земельного Кодексу України, який набрав чинності з 1991 року. Так, передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадилася сільськими, селищними, міськими радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Зазначила, що на даний час в архіві Брусилівської селищної ради відсутні заяви громадян за 1999 рік. Вказала, що оскільки інструкція з діловодства в селищній раді на той час була відсутня, очевидно, що термін зберігання даного виду документів селищною радою не визначався. Відповідно до п. 9 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади та місцевого самоврядування, обєднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України № 348 від 14.04.1997 року, як правило, встановлюється п'ятирічний термін зберігання пропозицій, заяв і скарг та документів, пов'язаних з їх розглядом і вирішенням. Відповідно до пп. б п. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції станом на 1999 рік, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належали наступні делеговані повноваження здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів; реєстрація суб'єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею; організація і ведення земельно-кадастрової документації; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; погодження проектів землеустрою. Таким чином, вважає, що рішення виконкому Брусилівської селищної ради від 17.07.1999 року № 107 було прийнято в межах повноважень, наданих чинним на той час законодавством. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що наприкінці 90 років, в тому числі й в 1999 році, він перебував на посаді голови Брусилівської селищної ради. Вказав, що на той час питання щодо надання громадянам земельних ділянок вирішувались виконавчим комітетом селищної ради, а він, як голова ради, такі рішення виконкому підписував. Зазначив, що деталей винесення рішення щодо збільшення площі земельної ділянки [PERSON] у 1999 році він за давністю подій не памятає, однак зазначив, що на вказаному рішенні виконкому стоїть його підпис, що означає, що таке рішення виносилось. Також вказав, що всі рішення з земельних питань були предметом постійного контролю з боку правоохоронних органів, однак жодних зауважень до діяльності виконкому Брусилівської селищної ради з цих питань в той час не виникало, що свідчить про законність винесення таких рішень. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ЖТ-23 № 001606 від 28.09.1999 року [PERSON] на підставі рішень Брусилівської селищної ради народних депутатів від 18.02.1994р. № 15 та від 25.11.1996р. № 186 належить земельна ділянка площею 0,4943 га в межах згідно з планом для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства. При цьому згідно з планом зовнішніх меж вказаного акту передана у власність [PERSON] земельна ділянка загальною площею 0,4943 га складається з двох ділянок: ділянка № 1 площею 0,4543 га та ділянка № 2 площею 0,04 га (а.с. 5 т.1). Згідно архівного витягу з протоколу № 2 виконавчого комітету Брусилівської селищної ради від 18.02.1994р. № 15 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с. 31 т.1). Згідно архівного витягу з протоколу № 2 засідання виконавчого комітету Брусилівської селищної ради від 25.11.1996р. № 186 [PERSON] передано безоплатно в приватну власність для ведення особистого господарства 0,05 га (а.с. 32 т.1). Згідно рішення виконкому Брусилівської селищної ради від 17.08.1999р. № 107 внесено зміни в рішення виконкому Брусилівської селищної ради «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» від 25.11.1996р. № 186, а саме в площі земельної ділянки, що передана у власність [PERSON], 0,49 га. (а.с. 142 т.1). Згідно виписок з погосподарських книг Брусилівської селищної ради площа земельної ділянки домогосподарства, розташованого за адресою смт. Брусилів, вул. Революції,7, головою якого є [PERSON], становить: згідно книги № 6 на 1991-1995 роки 0,15га; згідно книги № 6 на 1996-2000 роки 0,33 га; згідно книги № 6 на 2001-2005 роки 0,49 га; згідно книги № 6 на 2006-2010 роки 0,49 га; згідно книги № 6 на 2011-2015 роки 0,4943 га (а.с. 93-97 т.1). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] на праві власності згідно державного акту від 28.09.1999р. серія ЖТ-23 № 001606 належить земельна ділянка площею 0,3043 га для ведення особистого селянського господарства, розташована в смт. Брусилів, вул. Революції, кадастровий номер 1820955100:01:003:6953 (а.с. 6 т.1). Також [PERSON] на праві власності згідно державного акту від 28.09.1999р. серія ЖТ-23 № 001606 належить земельна ділянка площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована в смт. Брусилів, вул. Революції, 7, кадастровий номер 1820955100:01:003:6952 (а.с. 105-139 т.1). Також судом встановлено, що згідно рішення сорок сьомої сесії шостого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 07.02.2014р. [PERSON] передана у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка площею 0,1518 га, кадастровий номер 1820955100:01:003:5431, що розташована за адресою смт. Брусилів, вул. Революції, 9 (а.с. 9-10 т.1). На підставі вказаного рішення 11.02.2014р. Реєстраційною службою Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області на вказану земельну ділянку [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с. 11 т.1). Згідно висновку земельно-технічної експертизи № 19-Е/17 від 18.01.2017р. земельна ділянка площею 0,1518 га, кадастровий номер 1820955100:01:003:5431, що перебуває у власності [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 11.02.2014р. за № 17629256 серія САК № 442216 частково накладається на земельну ділянку площею 0,3042 га, кадастровий номер 1820955100:01:003:6953, що перебуває у власності [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ЖТ-23 № 001606 від 28.09.1999 року за № 161. Площа накладання становить 0,0914 га (а.с. 39-54 т. 2). Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області від 24.03.2015р. № 01/559 при обстеженні земельних ділянок, а саме належної [PERSON], розташованої за адресою: смт. Брусилів, вул. Революції, 9, площею 0,1518 га, та належної [PERSON], розташованої за адресою: смт. Брусилів, вул. Революції, 7, площею 0,4943 га, встановлено накладання вказаних земельних ділянок площею близько 0,0920 га. При цьому встановити факт самовільного зайняття будь-ким із землекористувачів земельних ділянок не є можливим, оскільки [PERSON] та [PERSON] використовують земельні ділянки відповідно до дійсних документів, що посвідчують право власності на них (а.с. 14 т. 1). Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) в ред., що діяла на момент винесення оскаржуваного [PERSON] рішення ради щодо передачі у власність земельної ділянки [PERSON], громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно із пунктом 7 Перехідних положень ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Частиною 5 цієї статті було передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. При цьому згідно ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Таким чином, оскільки право власності на земельну ділянку площею 0,3042 га, кадастровий номер 1820955100:01:003:6953, що належить [PERSON], не припинялось у встановленому законом порядку, при цьому Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області, а також експертом в ході проведення земельно-технічної експертизи встановлено частково накладення вказаної земельної ділянки на ділянку площею 0,1518 га, кадастровий номер 1820955100:01:003:5431, що перебуває у власності [PERSON], рішення сільської ради щодо передачі у власність [PERSON] вказаної земельної ділянки приймалось з порушенням вимог ч. 5 ст. 116 ЗК України та порушенням прав позивачки [PERSON] як власниці земельної ділянки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч. 2 ст. 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. З роз'яснень, викладених у п.п. 7, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року (з послідуючими змінами) вбачається, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконний та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За таких обставин рішення сорок сьомої сесії шостого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 07.02.2014р., яким [PERSON] передана у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка площею 0,1518 га, кадастровий номер 1820955100:01:003:5431, що розташована за адресою смт. Брусилів, вул. Революції, 9, підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Оскільки норми ст.ст. 125, 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття селищною радою рішення та отримання [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно та є чинною на даний час) встановлюють нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковою державною реєстрацією такого права та одержанням її власником відповідного свідоцтва про право власності, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане [PERSON] реєстраційною службою Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області 11 лютого 2014 року на земельну ділянку площею 0,1518 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Революції, 9, в смт. Брусилов Житомирської області, кадастровий номер 1820955100:01:003:65431, є незаконним та також підлягає скасуванню. Тобто позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні його зустрічних позовних вимог щодо визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серія ЖТ-23 № 001606 від 28.09.1999 року, який посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянка площею 0,4943, оскільки в 1999 році, коли ця земельна ділянка у такому розмірі виділялась [PERSON], [PERSON] не був власником суміжної земельної ділянки. [PERSON] була виділена земельна ділянка у 2014 році, коли [PERSON] вже майже пятнадцять років користувалась наданою їй у власність земельною ділянкою. При цьому спорів між [PERSON] та тодішніми суміжними користувачами з приводу вказаної земельної ділянки не виникало. Суд не приймає до уваги доводи [PERSON] та його представника щодо того, що вказана земельна ділянка в такому розмірі, як зазначено у оспорюваному державному акті, не передавалась у власність [PERSON], оскільки це спростовується дослідженим судом рішенням виконкому Брусилівської селищної ради від 17.08.1999р. за № 107, яким було внесено зміни в рішення виконкому Брусилівської селищної ради «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» від 25.11.1996р. № 186, а саме зміни в площі земельної ділянки, що передана у власність [PERSON], на 0,49 га., поясненнями свідка [PERSON], який підтвердив факт винесення такого рішення, а також відомостями з погосподарських книг щодо площі земельної ділянки домогосподарства [PERSON] При цьому відсутність на даний час в Брусилівській селищній ради заяви [PERSON] та інших передбачених законом документів, що стали підставою для винесення рішення виконкому від 17.08.1999р. за № 107, а також інших рішень, на підставі який [PERSON] було видано оспорюваний державний акт, та рішення Брусилівської селищної ради про делегування своїх повноважень з приводу розпорядження землею виконавчому комітету ради, через, як пояснив представник селищної ради, їх імовірне знищення за строками зберігання, висновків суду не спростовує та не може слугувати підставою для визнання оспорюваного державного акту недійсним. На підставі викладеного та

Outcome: approved