Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 25.10.1986 року вона уклала шлюб з [PERSON], що стверджується свідоцтвом про укладення штабу серія І-ФМ№ 132117. Вказує, що до укладення шлюбу вона проживала за адресою: [INFO]. Проте після укладення шлюбу відповідач запропонував їй проживати в будинку за адресою: Ужгородський р-н, с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87. Зазначає, що з моменту укладання шлюбу і по теперішній час вона постійно проживає за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Сторожницької сільської ради № 783 від 26.08.2015 року. Будинок за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 не зареєстрований в реєстрі права власності, що підтверджується Відомостями із реєстру права власності на нерухоме майно, в той же час він має статус колгоспного двору, що підтверджується довідкою Сторожницької сільської ради № 788 від 26.08.2015 року. Також зазначає, що користувачами житлового будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 є [PERSON], [PERSON], вона, [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Сторожницької сільської ради № 783 від 26.08.2015 року. Пояснює, що протягом тривалого часу вона стала отримувати листи від власника домоволодіння за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 56, Ужгородський р-н, [PERSON] про необхідність припинити реєстрацію за вказаною адресою та необхідність зареєструватися за фактичною адресою проживання: [INFO], що підтверджується листами від 10.05.2011 року та 28.08.2016 року. А в травні 2017 року [PERSON] звернувся до неї із позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, що підтверджується ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.06.2017 року. У звязку із викладеним, [PERSON], [PERSON], як користувачі будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 надали згоду на її реєстрацію за вказаною адресою. В той же час, пояснює, що [PERSON], як користувач будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87, відмовляється надавати письмову згоду на її реєстрацією за вказаною адресою. А отримання згоди у [PERSON] не є можливим у звязку з тим, що він не проживає за адресою: [INFO]. Стверджує, що 13.09.2016 року вона звернулася до Сторожницької сільської ради із заявами щодо проведення реєстрації місця проживання за адресою: [INFO] та припинення реєстрації за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н. с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 56, у порядку, передбаченому ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», що підтверджується Заявою про реєстрацію місця проживання від 13.09.2016 року та Заявою про зняття з реєстрації місця проживання від 13.09.2016року. Проте, вказує, що 13.09.2016 року Сторожницькою сільською радою їй відмовлено у реєстрації за адресою: Ужгородський р-н, с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 у звязку із відсутністю документа на право проживання у житлі та згоди інших осіб дворогосподарства, що підтверджується відмітками на Заяві про реєстрацію місця проживання від 13.09.2016 року. Пояснює, що 05.11.2016 року вона звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту постійного проживання у будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 з 25.10.1986 року. Проте суд відмовив їй у звязку із тим, що існує спір про право, а тому справа не підлягає розгляду в непозовному провадженні, що підтверджується ухвалою від 25.05.2017року. На підставі викладеного просить суд визнати за [PERSON] право користування житловим будинком за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87. 14.09.2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (суддя Шепетко І.О.) відкрито провадження у цивільній справі № 308/7234/17 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права користування житлом. Згідно з розпорядженням в.о. керівника апарату суду №1313 від 16.11.2018 року, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований перерозподіл матеріалів справи № 308/7234/17 у звязку із закінченням пятирічного строку повноважень судді Ужгородського міськрайонного суду Шепетко І.О. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак, її представник [PERSON] подав заяву від 12.03.2019 року про розгляд справи без їхньої участі, в заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи, своєчасно і належним чином повідомлявся, шляхом надіслання повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, не повідомив суд про причини неявки. Відповідач [PERSON] у судове засідання також повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи, своєчасно і належним чином повідомлявся, шляхом надіслання повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, не повідомив суд про причини неявки. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено з матеріалів справи, 25.10.1986 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON]) зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 10.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області серії І-ФМ № 132117. Зі змісту позовної заяви вбачається, що до укладення шлюбу [PERSON] проживала за адресою: [INFO], а з моменту укладання шлюбу і по теперішній час вона постійно проживає за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Сторожницької сільської ради № 783 від 26.08.2015 року. З даної довідки також вбачається, що в житловому будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 також проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], вона, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Будинок за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 не зареєстрований в реєстрі права власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.05.2018 року, в той же час він має статус колгоспного двору, головою якого була померла [PERSON], що підтверджується довідкою Сторожницької сільської ради № 788 від 26.08.2015 року. З копії свідоцтва про смерть, виданого повторно 30.08.2016 року серії І-ФМ № 216128 вбачається, що [PERSON] померла 11.01.2009 року. Судом також встановлено, що на адресу [PERSON] було надіслано листи від власника домоволодіння за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 56, Ужгородський р-н, [PERSON] про необхідність припинити реєстрацію за вказаною адресою та необхідність зареєструватися за фактичною адресою проживання, що підтверджується листами від 10.05.2011 року та 28.08.2016року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON], [PERSON], як користувачі будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 надали згоду на її реєстрацію за вказаною адресою, однак, [PERSON], як користувач будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87, відмовляється надавати письмову згоду на її реєстрацією за вказаною адресою. А отримання згоди у [PERSON] не є можливим у звязку з тим, що він не проживає за адресою: [INFO]. Однак, 19.01.2018 року від представника позивача [PERSON] зареєстровано заяву про долучення до матеріалів справи заяви [PERSON] від 17.10.2017 року про надання згоди на реєстрацію [PERSON] за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87. Даний факт підтверджується доданою до матеріалів справи копією нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 17.10.2017 року серії НМТ 258785, зареєстрованої в реєстрі за № 1760, зі змісту якої вбачається, що він [PERSON] надає згоду на реєстрацію місця проживання його дружини [PERSON], [INFO], в належному йому будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарнівецька, буд. 87. Судом встановлено, що 13.09.2016 року [PERSON] звернулася до Сторожницької сільської ради із заявами щодо проведення реєстрації місця проживання за адресою: [INFO] та припинення реєстрації за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н. с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 56, що підтверджується Заявою про реєстрацію місця проживання від 13.09.2016 року та Заявою про зняття з реєстрації місця проживання від 13.09.2016року. Зі змісту вказаних заяв також вбачається, що 13.09.2016 року Сторожницькою сільською радою [PERSON] відмовлено у реєстрації за адресою: Ужгородський р-н, с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 у звязку із відсутністю документа на право проживання у житлі та згоди інших осіб дворогосподарства, що підтверджується відмітками на Заяві про реєстрацію місця проживання від 13.09.2016 року. Судом також встановлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2017 року заяву [PERSON], в інтересах [PERSON], де заінтересована особа Строжницька сільська рада та [PERSON], про встановлення факту постійного проживання у будинку залишено без розгляду у звязку із тим, що між сторонами існує спір про право, а тому справа не підлягає розгляду в непозовному провадженні. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. \~Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ч. 1 ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Згідно з ч. 2 ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлена норма, згідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Як встановлено судом, житловий будинок за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87, перебуває в статусі колгоспного двору. Позивач фактично вселилася у зазначений житловий будинок після укладання шлюбу з відповідачем, тобто після 25.10.1986 року. На сьогоднішній день, чинне законодавство України не містить визначення поняття «колгоспного двору». Однак, відповідні правовідносини регулювалися Цивільним кодексом Української РСР, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст. 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Згідно з ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Ст. 121 ЦК УРСР визначено, що володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Законом України від 16 грудня 1993 року «Про внесення змін до деяких законодавчих д актів України», який набрав чинності з 18.01.1994 року, вищевказані норми, які врегулювали відносини стосовно правового статусу колгоспного двору втратили чинність. Натомість, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» (який врегулював спірні правовідносини після скасування вищезазначених норм) було встановлено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. З \~ \~ \~ \~огляду на вищенаведене, можна дійти до висновку, що житловий будинок за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87, який має статус колгоспного двору, являється обєктом права спільної сумісної власності всіх членів колгоспного двору. Тобто, відповідач є співвласником вказаного житлового будинку. Приписами ст. 150 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Позивач є членом сімї відповідача, оскільки являється його дружиною, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 10.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області серії І-ФМ № 132117, яка постійно проживає разом з [PERSON] і веде з ним спільне господарство протягом 30 років. Таким чином, враховуючи вищенаведене, можна констатувати, що позивач, після укладення шлюбу з відповідачем, на законних підставах вселилася в житловий будинок за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87, оскільки являється дружиною відповідача [PERSON] (співвласника вказаного житлового будинку) та наділена правом користуватися цим житловим приміщенням нарівні з відповідачем. Доказів, які б підтверджували, що під час вселення позивача у зазначений житловий будинок була укладена угода про інший порядок користування цим житловим приміщенням, немає. Крім цього, інші співвласники цього житлового будинку не заперечували проти такого вселення, відповідачем [PERSON], який є чоловіком позивачки надана нотаріально засвідчена заява про згоду на реєстрацію місця проживання його дружини за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87, позивач вже тривалий час (понад 30 років), проживає у житловому будинку за вказаною адресою: як член сімї співвласника цього будинку і володіє достатніми правовими підставами для визнання за нею права користування вказаним житловим будинком. Суд також вважає, що у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved