Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів за період з 09 грудня 2012 року по 09 грудня 2013 року у розмірі 19 981,73 гривень та судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач зазначила, що згідно з рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2006 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їх спільної доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 липня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. 30 жовтня 2012 року шлюб між сторонами рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було розірвано, змінено прізвище позивачки з «[PERSON]» на дошлюбне - «[PERSON]». Зобов'язання щодо утримання сина (виплати аліментів) відповідач належним чином не виконує, а також ігнорує вимоги діючого законодавства і державних виконавців, тому з його вини за період часу з 09 грудня 2012 року по 09 грудня 2013 року утворився борг з виплати аліментів. Посилаючись на ст.196 Сімейного Кодексу України, позивачка вважає, що з відповідача має бути стягнуто неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, додаючи розрахунок пені. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, при цьому останній надав суду заяву, згідно до якої уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його та позивачки участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Проти розгляду справи в заочному порядку також не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Крім того, враховуючи викладене у позовній заяві прохання позивача про розгляд заяви без її участі, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини та визначив відповідні до них правовідносини. Дійсно, згідно з рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2006 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання їх спільної доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 липня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11-12, 13). 30 жовтня 2012 року шлюб між сторонами рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було розірвано, змінено прізвище позивачки з «[PERSON]» на дошлюбне - «[PERSON]» (а.с. 9-10). Зобов'язання щодо утримання сина (виплати аліментів) відповідач належним чином не виконує, а також ігнорує вимоги діючого законодавства і державних виконавців, тому з його вини за період часу з 09 грудня 2012 року по 09 грудня 2013 року утворився борг з виплати аліментів (а.с. 38). В свою чергу пеня за несвоєчасну виплату аліментів складає 19 981,73 гривень, відповідно до розрахунку (а.с. 28). Аналізуючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд доходить висновку про те, що законодавчо вони врегульовані наступним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, яка кореспондується ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Про права дитини», прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. За ч. 4 ст. 195 СК України - розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 СК України, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Положення частин 1-3 ст. 199 СК України, а також статей 195-197 СК України застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом. Згідно ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З наведених вище обставин справи та нормативно-правових актів випливає презумпція вини відповідача, який допустив прострочення виконання аліментних зобов'язань, саме він має довести відсутність вини в простроченні сплати аліментів. В даному випадку суд доходить до висновку, що з відповідача має бути стягнено на користь позивачки заборгованість по аліментах та неустойку (пеню), яка розраховується з розрахунку одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, оскільки відповідачем не доведено, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо. При цьому суд знаходить вірними розрахунок неустойки (пені), наведений позивачкою згідно до довідки державного виконавця про суму боргу та сплату аліментів. Виходячи з цього, на підставі ч.2 ст.196 СК України, суд вважає за можливе стягнути неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, відповідно до розрахунку позивача. Розрахунок пені: №п/пМісяць, рік утворення заборгованостіКількість днів у місяціПеня, гривеньСума заборгованості по сплаті аліментівВідсоток пені за день прострочкиКількість днів прострочки1Грудень 2012313 026,20745,3714062Січень 2013312 855,40761,4413753Лютий 2013282 642,20761,4413474Березень 2013312 406,15761,4413165Квітень 2013302 177,72761,4412866Травень 2013311 941,67761,4412257Червень 2013301 713,24761,4412558Липень 2013311 477,19761,4411949Серпень 2013311 241,15761,44116310Вересень 20133081,7261,44113311Жовтень 20133162,6761,44110212Листопад 20133044,2461,4417213Грудень 201331312,19761,4414114Січень 20143176,14761,4411015Лютий 201428-27,1910 Усього, гривень 19 981,736 959,77 Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 229,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved