Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини- дочки [PERSON], [INFO], з нею як матір»ю за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи вимоги тим, що вона з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі, від цивільних відносин мають дочку [PERSON]. Вони проживають за різними адресами. Вважає, що батько дитини не спроможний її матеріально забезпечувати, надавати достатній та всебічний розвиток, створювати належні житлові умови. Вона не довіряє йому у вихованні дитини, вважає його поведінку недостойною, такою, що стає підставою хвилювання за дочку. Відповідач не повною мірою виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання нею освіти, не цікавиться її щоденним життям, не забезпечує матеріально. Наразі вона одноособово утримує дочку, піклується про неї на належному рівні, забезпечує житлом, харчування, освітою тощо. Тому, на її думку, задля забезпечення належним умов розвитку дитини наразі й в подальшому є підстави визначити місце проживання саме з нею як матір»ю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 22 жовтня 2014 року (а.с.16), позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити: визначити місце проживання малолітньої дитини з матір»ю. Відповідач в судове засідання повторно повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Третя особа в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. Звернулась до суду із заявою про розгляд справи за відсутності її представника з підтриманням Висновку комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 107-3556/40 від 21.06.2016 року. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, від цивільних відносин мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.9). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], до її повноліття (а.с.11). Дитина має позитивний стан здоров»я, зареєстрована за місцем реєстрації позивачки /матері/. Відповідач є громадянином Лівії, має тимчасову посвідку на постійне проживання на території України (а.с.10). Сторони проживають порізно, позивачка з дитиниою: за адресою: [ADDRESS] (а.с.12), відповідач: [ADDRESS] (а.с.10, 19). Протягом останнього часу у сторін виникли неприязні відносини, що ставало підставою для сімейних конфліктів та, за їх наслідками звернення до судових й правоохоронних органів, служби у справах дітей; вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 161 СК України визначено правила вирішення спору між матір»ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Малолітнія дочка сторін на час розгляду справи має повних два роки, проживає з матір»ю. Як вбачається із висновку комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 107-3556/40 від 21.06.2016 року, на якій був присутній відповідач, останній не заперечував щодо того, що б малолітня дочка проживала з позивачкою за її місцем реєстрації (а.с.32-33). Місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я, в якому вона проживає. Після досягнення дитиною чотирнадцяти років, відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини визначається нею самою, а тому суд при вирішення даного спору враховує дану норму. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони мають позитивне ставлення до дитини, проявляють турботу до неї, проте повноцінно виконує батьківські обов»язки щодо її щоденного утримання та виховання лише мама дитини. Суд, зважаючи на встановлені спірні правовідносини, положення ч.1 ст.161 СК України, те, що позивач одноособово утримує дочку, піклується про неї на належному рівні, забезпечує житлом, харчування, освітою тощо, а батько дитини сомоусунувався від вказаних обов»язків, й не заперечує щодо того аби дитина проживала з позивачкою, вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дочки сторін з матір»ю. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 141, 150, 157, 159, 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved