Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] та просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/3 частину будівлі зерносховища - 1966 року забудови, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 202,2 кв. м. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в січні 2011 року між нею та відповідачами було укладено договори купівлі-продажу майнових паїв колишнього колективного сільськогосподарського підприємства АКС «Дніпро» за їх номінальною вартістю яка на момент укладення договорів становила - 6864,00 грн.. Вказані договори купівлі - продажу були укладені у простій формі. Вказані майнові паї належали відповідачам на підставі свідоцтв про право власності, а саме: [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на майновий пай 06.09.2002 р. серія [NUMBER] на суму -3534,00 грн. (а/с №10); [PERSON] - отримала свідоцтво про право власності на майновий пай 24.09.2002 р. серія [NUMBER] на суму - 3330,00 грн. (а/с №11). Зазначені майнові паї відповідачі набули в результаті розпаювання майна колишнього АКСП «Дніпро», проведеного 10.08.2006 р. загальними зборами співвласників майна. Відповідачам на підставі протоколу зборів було виділено у власність кожному по відповідній частині будівлі зерносховища - 1966 року забудови, яка знаходиться по [ADDRESS] (а/с №8,13). Вартість 1/3 частини цієї будівлі становить - 6864,00 грн. За отримане у власність майно, позивачем було проведено повний розрахунок і сплачено відповідачам обумовлені умовами договору суми. Зазначене підтверджується договорами купівлі - продажу (а/с №6,7.). Позивачка зазначає, що на її замовлення і за власні кошти було виготовлено технічний паспорт на спірне майно, але у зв'язку з тим, що на момент розпаювання майна колишнього АКСП «Дніпро» правовстановлюючі документи на вказану будівлю зерносховища були втрачені, позивачка вимушена звернутися до суду із позовом про визнання права власності на 1/3 частину будівлі зерносховища в порядку ст. 392 ЦК України. (а/с№14-16) В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали і просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнали і в судовому засіданні пояснили, що за вказаних вище обставин вони продали належні їм частки будівлі зерносховища, які вони як члени колишнього АКСП «Дніпро» мали у власності. Кошти ними було отримано в повному обсязі, жодних претензій до позивача вони не мають. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] 17.01.2011 р. придбала у відповідачів майнові паї колишнього АКСП «Дніпро», що складають собою, як видно із технічного паспорту (а/с №14-16), 1/3 частину будівлі зерносховища - 1966 року забудови, яка знаходиться в [ADDRESS]. Загальна вартість цієї частини будівлі становить - 6864,00 грн. За придбане майно позивач сплатив, а відповідачі отримали грошові кошти, кожен відповідно до своєї частки. Зважаючи на те, що позивачка фактично вступила у володіння придбаним майном, зазначене свідчить про перехід права власності на це майно, відповідно до ст. 392 ЦК України, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.206 Цивільного Кодексу України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Водночас, згідно з ч.3 ЦК України, правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Стаття 208 ЦК України встановлює правочини, які належить вчиняти у письмовій формі, зокрема у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до положень ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. При цьому, згідно з ч.5 ст.656 ЦК України, особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Стаття 657 ЦК України передбачає перелік договорів купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, зокрема це договори купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна. Договір купівлі-продажу майнового паю не належить до вищевказаного переліку договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню. Суб'єктами права приватної власності, як передбачено ст.325 ЦК України є фізичні та юридичні особи. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved