Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила та просила: встановити порядок користування житловим будинком №3 по вїзду Багратіона в м. Харкові, виділивши в її користування житлову кімнату 1-6, площею 12,8 кв.м. у житловому будинку літ. А-1, інші житлові кімнати залишити у користуванні відповідача та третьої особи, коридор, кухню залишити у загальному користуванні. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначила, що позивачу та її дітям [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала однокімнатна квартира [ADDRESS]. Між ними існувала домовленість щодо розпорядження їх спільною квартирою вони продають квартиру , отримані від продажу гроші її донька [PERSON] та її зять витрачають на придбання приватного будинку, при цьому на імя позивача оформлюється право власності на відповідну їй частину грошей будинку, а її синові [PERSON] протягом певного часу виплачується вартість 1/3 частини проданої квартири. Така домовленість всіх влаштовувала та не порушувала їх інтересів. [PERSON] зі своїм чоловіком підшукали будинок ,який відповідав всім їхнім вимогам, після чого між позивачем та власником будинку 24 травня 2012 року укладено договір про зобовязання сторін укласти договір купівлі продажу. Згідно цього договору [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобовязання укласти договір купівлі продажу житлового будинку №3 по вїзду Багратіона в м. Харкові не пізніше 20 червня 2012 року, при цьому вартість цього обєкту нерухомості має складати 50000 доларів США. Для виконання цих та інших зобов'язань за договором від 24.05.2012 року віна передала [PERSON] власні гроші в сумі 1500 доларів США. 01 червня 2012 року був укладений договір купівлі продажу вищезазначеної квартири, за умовами якого спільна квартира позивача та її дітей №48 по бульвару Івана Каркача, 79 в м. Харкові була продана за 183770,00 гривень, що станом на час продажу складало еквівалент 23000 доларів США. Після цього, відповідач [PERSON], отримавши від позивача всю суму, виручену від продажу квартири та додавши цю суму до власних коштів, 06 липня 2012 року без відома та згоди позивача, придбав житловий будинок загальною площею 69,8 кв.м., з яких житлова 44,2 кв.м. по вїзду Багратіона №3 в м. Харкові. При цьому, договір був укладений ним одноособово, позивач не знала, що на її імя не було придбано жодної частки в спірному житловому будинку. У серпні 2012 року вона, як член сімї співвласника будинку, згідно їх з донькою домовленості вселилася в зазначений будинок та була зареєстрована за вказаною адресою, де проживає по теперішній час. Спірний будинок складається з чотирьох житлових кімнат, кухні, санвузлу, коридору. Позивач займає житлову кімнату площею орієнтовно 14 кв.м. Крім того, вона користується місцями загального користування:кухнею, санвузлом та коридором. З часу придбання будинку відповідач вважає себе єдиним власником спірного житлового будинку, може без дозволу зайти до кімнати позивача, перекладати її речі, а тому позивач вимушена звернутися до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 15.11.2017 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з урахуванням уточненої позовної заяви та просила їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов з урахуванням його уточнення та просила його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1\~ст. 15 ЦК України: « Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання». Відповідно ч. 1\~ст. 16 ЦК України: «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Відповідно п.3 ч.2\~ст. 16 ЦК України: «Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право». У відповідності до ч 3 ст.\~10, ч 2 ст.59, ч 1, ч 4 ст..60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 24 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про зобовязання сторін укласти договір купівлі-продажу. Відповідно до умов даного договору, сторони в строк до 30.06.2012 року зобовязані укласти договір купівлі продажу будинку, розташованого за адресою: м.Харків, вїзд Багратіона буд. 3, при цьому вартість цього обєкту нерухомості має складати 50000 доларів США (а.с.9). 01 червня 2012 року укладено договір купівлі продажу квартири№48 в буд. 79 по бульв. Івана Каркача в м. Харкові за умовами якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали , а [PERSON] купила зазначену квартиру (а.с.7). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №04-07/4772/17 від 05.09.2017 року [PERSON] зареєстрована за адресою: м.Харків, вїзд Багратіона буд. 3 з 09.08.2012 року по теперішній час (а.с. 6). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №96917891 від 11.09.2017 року, житловий будинок №3 по вїзду Багратіона в м. Харкові, загальною площею 69,8 кв.м., житловою площею 44.2 кв.м. з земельною ділянкою площею 500 кв.м. належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, р.№3289 від 06.07.2012 року, засвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (а.с.10). Позивач [PERSON] стверджує, що між нею, донькою [PERSON] та зятем [PERSON] та 2 склався фактичний порядок користування будинком, а саме: вона користується житловою кімнатою 1-6, площею 12,8 кв.м у житловому будинку літ.- А, інші житлові кімнати знаходяться у користуванні відповідача та третьої особи. Коридором, кухнею та санвузлом вони користуються спільно. Статтею 150 Житлового кодексу\~визначене, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно\~ст. 155 Житлового кодексу\~жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» якщо виділ частки у будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим позовом про це встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами). У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Згідно\~ст.358 ч.2 ЦК України\~співвласники права спільної часткової власності можуть домовитися про порядок користування майном. За ч.3 цієї ж статті кожен із співвласників має право на надання йому в користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. \~\~\~\~При встановленні порядку користування житловим приміщенням кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина приміщення з урахуванням його частки в праві спільної власності на майно. Разом із тим, виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно, а відповідно, не порушує прав співвласників ( правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-1500цс15 від 17.02.2016 року ). \~Аналізуючи матеріали справи, враховуючи порядок користування будинком, який склався між сторонами, суд приходить до висновку про доцільність визначення порядку користування спірним будинком, відповідно до порядку, запропонованого позивачем в судовому засіданні. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню. \~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: approved