Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 13 липня 2012 року між ними з відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Проте, спільне життя з відповідачем не склалось, після кількох спільних років в шлюбі, їх сімейне життя поступово стало погіршуватись, у них виявились різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та виховання дитини. Вказані обставини призвели до виникнення постійних сварок, наслідком яких стала відсутність взаєморозуміння, поваги, турботи, втрата почуття любові, неприязне ставлення один до одного. До того ж, сварки неодноразово відбувались в присутності дитини, що може суттєво вплинути на її психіку, а в подальшому - на погляди життя. На протязі останніх місяців, вони взагалі перестали контактувати, що в свою чергу призвело до того, що вони жили разом як чужі люди, що з рештою призвело до окремого проживання. На даний час ведення ними спільного господарства та сумісне проживання повністю припинено. Фактично припинили підтримувати подружні відносини та проживати разом з липня 2014 року. Спільна дитина проживає з нею та останній час практично повністю перебуває на її утриманні. Приймаючи до уваги вказані обставини, вона не бачить підстав для подальшого продовження формальних подружніх відносин. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, оскільки сім'я фактично розпалась, у зв'язку з чим вона просить розірвати шлюб. Крім того, між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини та її виховання. Офіційно відповідач не працевлаштований, останній має нерегулярний (мінливий) дохід, у зв'язку з чим вона змушена просити суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. 00 коп., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову. Також, вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і має право на утримання від чоловіка. На даний час вона не працює, здійснює самостійно догляд за дитиною, отримує лише допомогу на дитину від держави, яка є незначною та якої не вистачає для задоволення потреб дитини. При цьому, їй допомагають батьки, зокрема надали свою квартиру для проживання. Відповідач до липня 2014 року надавав кошти в розмірі 3 000 грн. 00 коп. на місяць, однак з серпня 2014 року він в декілька разів зменшив розмір коштів, які надавав на потреби сім'ї. За таких умов та враховуючи, що відповідач не має постійного заробітку, а його дохід є мінливим та нерегулярним, просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. 00 коп., щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня пред'явлення позову. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не пояснив чітко свою позицію відносно вимог позивачки, однак не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. В ході судового розгляду встановлено, що 13 липня 2012 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що складено відповідний актовий запис №647. Після реєстрації шлюбу чоловіку та дружині присвоєні прізвища: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6 - копія Свідоцтва про шлюб). Як вбачається з Свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданого 08 лютого 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON], про що 08 лютого 2013 року складено відповідний актовий запис №398 (а.с.5 - копія Свідоцтва про народження дитини). В судовому засіданні позивачка суду пояснила, що вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, а тому збереження шлюбу стало неможливим, оскільки взаєморозуміння і почуття любові між ними втрачено. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Виходячи зі змісту ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд дійшов до висновку, що оскільки відносини, що склалися між подружжям, носять стійкий характер, а шлюб між сторонами фактично розпався, то за таких обставин збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, а сам шлюб носить формальний характер, у зв'язку з чим підлягає розірванню. Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини, в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 1 200 грн. 00 коп., а також стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1 000 грн. 00 коп., суд дійшов до наступного. Виходячи з роз'яснень п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Відповідно до ст.180 СК України , батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п.2 ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, у відповідності до ч.2,4,6 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, враховуючи, що в ході судового розгляду встановлено, що дійсно дитина сторін у справі - [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні, остання на даний час не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а відповідач офіційно не працевлаштований та має нерегулярний, мінливий дохід, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. 00 коп., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову, а також стягнути з відповідача на утримання позивачки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. 00 коп., щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня пред'явлення позову. Крім того, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі зазначеного та

Outcome: approved