Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області про зняття арешту з 1/6 частини квартири [ADDRESS], накладеного згідно з актом опису і арешту майна від 14.02.13 р., складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області (надалі - відділу ДВС) Солодким Д.Д., а також про скасування постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, винесену 12.11.13 р. державним виконавцем відділу ДВС Солодким Д.Д. у виконавчому провадженні з виконання судового рішення за виконавчим листом № 1711/1597/12, виданим Кузнецовським міським судом Рівненської області 14.09.12 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 25540,27 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відділом ДВС здійснюється виконавче провадження з виконання судового рішення про стягнення коштів в сумі 25540,27 грн. з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] Під час здійснення виконавчого провадження згідно з актом опису і арешту майна від 14.02.13 р. державним виконавцем було накладено арешт на 1/6 частини квартири [ADDRESS], яка належить позивачці. 12.11.13 р. державним виконавцем відділу ДВС було винесено постанову про призначення експерта з метою проведення експертної оцінки арештованого нерухомого майна. Зазначене свідчить про початок процедури примусової реалізації майна позивачки, що порушує права як боржника, так і інших осіб, які проживають у квартирі, в тому числі і неповнолітньої дочки позивачки. Звернення стягнення на частку у майні, що на праві спільної часткової власності належить кільком особам, без виділення цієї частки в натурі суперечить вимогам ст.366 ЦК України. Процедуру звернення стягнення на частку, що належить [PERSON], розпочато до виділу цієї частки в натурі, а також за відсутності згоди на це органу опіки та піклування, яка є обов'язковою у зв'язку з тим, що квартирою користується також і неповнолітня дитина. Позивачка [PERSON] до суду не з'явилась, подала заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та з підстав, викладених у позові, просила суд його задовольнити. Представник відповідача Солодкий Д.Д. в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав в повному обсязі та подав суду письмові заперечення проти позову. Заперечення обґрунтовуються тим, що постанову державного виконавця від 21.11.12 р. про арешт майна боржника та заборону його відчуження, а також акт державного виконавця опису і арешту 1/6 частини квартири боржник у виконавчому провадженні [PERSON] у порядку, передбаченому ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» не оскаржувала. У запереченнях зазначається про те, що опис та арешт 1/6 частини квартири, яка належить [PERSON], не порушує прав малолітньої [PERSON], оскільки дитина також має право власності на іншу 1/6 частину цієї квартири. З цих підстав представник відповідача Солодкий Д.Д. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - стягувач у виконавчому провадженні [PERSON] до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності з участю його представника. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав та подав письмові заперечення, які обґрунтовував тим, що позивачка пропустила встановлені ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» строки оскарження акту опису і арешту майна, а її посилання на норми ст.60 цього Закону як на підставу судового захисту своїх прав, є безпідставним. Вирішення питання продажу частки у спільному майні можливе лише після проведення експертної оцінки такого майна, чому передує призначення експерта. Права неповнолітньої [PERSON] ніким не порушуються, оскільки стягнення на майно, яке належить дитині, не звертається. З цих підстав [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 11.02.14 р. провадження у даній цивільній справі в частині вимоги [PERSON] про скасування постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, винесеної 12.11.13 р. державним виконавцем відділу ДВС Солодким Д.Д. - закрито на підставі ст.205 ЦПК України. Вирішуючи позов в частині вимоги про зняття арешту з майна, суд прийшов до висновку про наявність підстав для її задоволення. При цьому суд встановив та врахував наступне. Судом встановлено, що квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності з рівними частками по 1/6 належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що після укладення шлюбу [PERSON] отримала прізвище «[PERSON]», а [PERSON] являється неповнолітньою дитиною позивачки. Судом встановлено також, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист Кузнецовського міського суду Рівненської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 25540,27 грн. Під час виконання судового рішення, постановою державного виконавця відділу ДВС Солодкого Д.Д. від 21.11.12 р. накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], із забороною його відчуження. Судом встановлено, що державним виконавцем відділу ДВС Солодким Д.Д. 14 лютого 2013 року у вищезазначеному виконавчому провадженні було проведено опис майна, що належить боржнику, під час якого описано та арештовано 1/6 частину квартири [ADDRESS]. На описане майно накладено арешт без обмеження права користування. Відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Як вбачається з вищезазначеної норми, арешт майна, його вилучення та примусова реалізація є стадіями звернення стягнення на майно боржника. Відповідачем суду не доведено, що у боржника [PERSON] відсутні кошти та інші цінності, достатні для задоволення вимог стягувача [PERSON], хоча лише такі обставини можуть бути передумовою звернення стягнення на майно боржника. Статтею 366 ЦК України встановлено особливості звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності. Цією нормою, зокрема, передбачено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Таким чином, законодавством передбачено виділ частки зі спільного майна в натурі як передумову зверненню на неї стягнення. Зазначена норма узгоджується із положеннями ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше ніж через п'ять днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту. Із змісту вищезазначеної статті вбачається, що майно, що описується державним виконавцем, має бути індивідуально визначене, що у відношенні до майна, що перебуває у спільній власності, означає його виділ в натурі. Судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що виділ в натурі 1/6 частки [PERSON] у спільній частковій власності на квартиру [ADDRESS] не проводився. З поданням про визначення частки [PERSON] у спільному майні, на яке підлягає зверненню стягнення, державний виконавець в порядку ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» до суду не звертався. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що процедуру звернення стягнення на майно [PERSON] розпочато з порушенням вимог законодавства щодо попереднього виділу в натурі частки у спільному майні, що їй належить. Відповідно до чч.1, 5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. З огляду на вищезазначену норму суд прийшов до висновку, що позивачкою обрано вірний спосіб захисту свого порушеного права. Відповідно до ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.366, 386 ЦК України, ст.ст.52, 57, 60, 63 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: partial