Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на неповнолітню дитину посилаючись на те, що з 21.01.2017 р. вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, з березня 2018 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, та спільне господарство не ведеться. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає\~ з\~позивачем.\~Відповідач матеріальну\~допомогу на\~утримання \~дитини не\~надає.\~ Позивач вважає, що сімя розпалася остаточно та відновленню не підлягає. Просить суд розірвати шлюб та стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення з заявою до суду. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час і місце судового розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюб та стягнути аліменти. У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій вказав, що відзив на позовну заяву надавати не буде, позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що сторони 21.01.2017 року зареєстрували шлюб, про що Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 21.01.2017 року було видано Свідоцтво про шлюб (актовий запис № 25). \~ \~ \~ \~Батьками [PERSON], [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON], що підтверджено Свідоцтвом про народження, виданим Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, виданим 09.06.2017 року (актовий запис № 644). Також, як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2018 року, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, відповідач теж не виявив наміру зберегти сімю, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги інтереси дитини і позивача, стан здоровя та матеріальне становище дитини, можливість відповідача та його згоду сплачувати аліменти, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], що підлягають щомісячному стягненню і може складати тверду грошову суму в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved