Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який уточнила, до Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області, Городоцької районної державної адміністрації Львівської області,треті особи - [PERSON] та [PERSON] , Головне управління Держгеокадастру у Львівській областіпро визнання незаконним та скасування Розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації Львівської області від 01.10.2001 року за № 659, в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки та визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 015984, виданого головою Городоцької райдержадміністрації Львівської області про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки загальною площею 1,2850 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області та скасування його реєстрації за № 282, визнання за нею права на земельну частку (пай), площею 0.69 умовних кадастрових гектари, що належало [PERSON] , а також права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0.5444 га, що знаходиться на території Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області та належала [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , мотивуючи тим, що нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із пропуском строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. Просила позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву, в якій з покликанням на відсутність спору позов підтримала, просила про розгляд справи у її відсутність та про задоволення позову (а.с.62-64). Представник Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав суду лист, в якому проти задоволення позову не заперечив та просив про розгляд справи без участі представника сільської ради (а.с. 49, 61). Представник Городоцької районної державної адміністрації Львівської області до суду не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належно. Треті особи у судове засідання не з`явились, подали до суду письмові заяви, в яких просили про розгляд справи без їхньої участі, вказали, що на спадкове майно не претендують, просили про його задоволення (а.с. 65-69, 70-74). У судове засідання учасники судового процесу не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому суд, з урахуванням поданих сторонами заяв, вирішив здійснювати розгляд справи у їхній відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши заяви сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р.№7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За положеннями ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Як вбачається із позовної заяви, копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] , яка проживала по [ADDRESS] , разом з нею на день смерті був зареєстрований чоловік - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області № 346 від 01.07.2019 р., який шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном прийняв спадщину після смерті дружини, в тому числі, на грошовий вклад (а.с. 21, 23, 25). [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 015984, виданого на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 659 від 01.10.2001 р., належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.2850 га, яка знаходиться на території Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с. 6). Із копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] видно, що померлі [PERSON] та [PERSON] були батьками позивачки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 26). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видно, що [INFO] помер [PERSON] , на випадок своєї смерті спадковим майном не розпорядився, спадкова справа після його смерті не заведена (а.с. 20, 22). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0.5444 га, яка знаходиться на території Дубаневицької сільської ради та належала йому згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 015985, виданого 19.10.2001 р. на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 659 від 01.10.2001 р. (а.с. 8). З листа державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області від 18.07.2019 р. № 1155/01-16, вбачається, що [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] , однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що нею пропущено шестимісячний строк для звернення із такою заявою (а.с. 24). Як вбачається із копії Державного акту серії ІІІ-ЛВ № 015984, виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 659 від 01.10.2001 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів № 282, такий видано 19.10.2001 р., тобто після смерті [PERSON] . Згідно вказаного Державного акту останній передавалась у власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1.2850 га. (а.с. 6). Із листа архівного відділу Городоцької РДА у Львівській області № 170 від 12.09.2019 р., наданого на запит суду, рішення № б/н Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області від 24.12.2000 р., списку громадян Дубаневицької сільської ради Городоцького району вбачається, що [PERSON] була включена у списки осіб, що мають право на середню земельну частку (пай), їй належало право на земельну частку (пай), розміром 0.69 умовних кадастрових гектари у землі, яка перебуває на території с. Керниця Городоцького району Львівської області, а відтак вказане право входить в склад спадщини після її смерті (а.с. 36, 37-40, 52-53). Відповідно до п. 2 Указу Президента від 08 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищезазначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України,статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Отже, враховуючи, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 015984 на ім`я померлої [INFO] [PERSON] виданий після її смерті - [INFO] , а отже, в порушення вимог закону, суд визнає недійсним Державний акт та скасовує його державну реєстрацію в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 659. З огляду на вищенаведене, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що померла [INFO] [PERSON] за життя отримала право на земельну частку (пай), однак сертифікат на право на земельну частку (пай) та Державний акт на право приватної власності на землю у зв`язку із смертю за життя не отримала, батько позивачки - [PERSON] мав на праві приватної власності земельну ділянку, площею 0.5444 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дубаневицької сільської ради, обставин, які б вказували, що [PERSON] при житті набула, або володіла правом на земельну частку (пай) неправомірно, в суді не встановлено, після її смерті чоловік, а згодом і дочка - позивачка по справі фактично прийняли спадщину, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, немає, а отже, є підстави до визнання за [PERSON] право на земельну частку (пай), площею 0.69 умовних кадастрових гектари, що належало [PERSON] , а також право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0.5444 га, що знаходиться на території Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved