Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Зернятко-Полтава» в якому просить визнати недійсним договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ «Зернятко-Полтава» від 30.08.2012 р., зареєстрований у відділі Держкомзему Чутівського району Полтавської області про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 14.09.2012 р. №532540004000999, шляхом скасування його державної реєстрації (а.с. 3-6). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.04.2016 р. Чутівським районним судом ухвалено рішення про встановлення факту належності [PERSON] (далі - позивач) Державного акту серії РЗ № 659285 на земельну ділянку площею 3,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зеленківської сільської ради від 23.10.2002 р. 30.12.2016 р. між позивачем та Фермерським господарством «ВАЦІ» укладено договір оренди землі № 30/12-10 та зареєстровано 17.01.2017 р. 15.03.2017 р. позивача викликано до Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області для дачі пояснень з приводу скарги ТОВ «Зернятко-Полтава», де позивачу і стало відомо про зареєстрований договір оренди належної їй земельної ділянки від 30.08.2012 р. з відповідачем, який зареєстровано реєстратором відділу Держкомзему в Чутівському районі Падалка В.Д. про що внесено запис за №532540004000999. Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). На думку позивача, договір оренди земельної ділянки, укладений 30.08.2012 р. між позивачем та відповідачем, не міг бути зареєстрованим адже, в Державному акті зазначено ім'я [PERSON], а земельна ділянка належить позивачеві [PERSON], що підтверджується копією рішення Чутівського районного суду, копією паспорта, копією Державного акту на земельну ділянку. Позивач вважає, що Державний реєстратор не виконав вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» по перевірці всіх паспортних даних та тих, що містяться в правовстановлюючих документах. Також, позивач вважає, що на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор повинен був відмовити в державній реєстрації договору оренди землі від 30.08.2012 р., однак, провівши державну реєстрацію договору оренди землі він порушив вимоги законодавства та право позивача в майбутньому розпорядитись майном на власний розсуд. Позивач зазначає, що договір було підписано неофіційно, так як на той час не було коштів щоб подати позовну заяву до суду для встановлення факту належності Державного акту на землю, а тому вона знала про те, що договір було не можливо зареєструвати. Позивач вважає, що в даному випадку власник земельної ділянки не міг розпоряджатись земельною ділянкою, адже не було рішення суду про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, також дії державного реєстратора з приводу реєстрації договору є незаконними, а сам договір оренди землі від 30.08.2012 р. не відповідає вимогам чинного законодавства та у відповідності до ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про оренду землі» є недійсним правочином. Представник відповідача надав письмові заперечення на позовну заяву в яких зазначив, що проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 74-78). В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача посилається на те, що при укладенні між громадянкою [PERSON] (як Орендодавець) та ТОВ «Зернятко-Полтава» (як Орендар) Договору оренди земельної ділянки від 30.08.2012 року, що зареєстрований 14.09.2012 року № 532540004000998, було досягнуто всіх істотних умов договору, що закріплені та визначені в статті 15 Закону України «Про оренду землі». Представник відповідача зазначає, що ТОВ «Зернятко-Полтава» з моменту укладення зазначеного договору оренди землі належним чином виконує свої обов'язки перед орендарем. Так за період оренди було сплачено орендної плати на загальну суму 33832.74 грн. ТОВ «Зернятко-Полтава», відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 30.08.2012 року, до Чутівського місцевого бюджету з [PERSON] було утримано та сплачено прибутковий податок в розмірі 5952.26 грн. На сьогоднішній день Договір оренди земельної ділянки від 30.08.2012 року, що зареєстрований 14.09.2012 року № 532540004000998 є дійсним та строк дії його не закінчився. На думку представника відповідача, з набранням законної сили рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 18.04.2016 р., справа № 550/172/16-ц про встановлення факту належності документів, право власності на земельну ділянку площею 3,84 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за [PERSON] не виникало, оскільки право власності на зазначену земельну ділянку вже існувало з 13.10.2002 року, натомість даним рішенням було лише належним чином (юридично) ідентифіковано власника земельної ділянки. Крім того, представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 121-122). У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Також, під час розгляду справи у судових засіданнях представник позивача зазначав, що позивач дійсно підписувала договір оренди земельної ділянки 30.08.2012 року, який було зареєстровано 14.09.2012 року № 532540004000998 реєстратором відділу Держкомзему в Чутівському районі Падалка В.Д., та зазначив, що позивач не має претензій щодо виконання відповідачем договору оренди та щодо стану земельної ділянки та її обробітку. Проте, представник позивача вважає, що саме на підставі рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 18.04.2016 року про встановлення факту правовстановлюючого документу - Державного акту, у позивача виникло право власності на земельну ділянку, яка є предметом оспорюваного договору оренди землі, а тому, позивач на момент укладення договору оренди землі не мав права розпоряджатись земельною ділянкою. Підставою позову представник позивача зазначає неправомірні дії державного реєстратора по реєстрації договору оренди земельної ділянки від 30.08.2012 року, який належним чином не виконав вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив залишити його без задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Чутівському районі Полтавської області у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у позові, договір оренди земельної ділянки 30.08.2012 року було зареєстровано належним чином і тому підстави для визнання його недійсним - відсутні. Представники третіх осіб - ФГ «ВАЦІ» та Чутівської районної державної адміністрації Полтавської області у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у той час подали до суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити без їх участі (а.с.72,73). Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як було зазначено вище, позивач просить визнати недійсним договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ «Зернятко-Полтава» від 30.08.2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему Чутівського району Полтавської області про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 14.09.2012 року №532540004000999, шляхом скасування його державної реєстрації. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Спеціальним законом, який регулює правовідносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Статтею 1 Закон України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору оренди землі, передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтями 3 - 5 зазначеного Закону передбачено, що: об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності; орендодавцями земельних ділянок є, зокрема, громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи; орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Поняття договору оренди землі визначено статтею 13 Закон України «Про оренду землі» згідно якого договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі згідно ст. 15 Закон України «Про оренду землі» є: об'єкт оренди; строк дії договору оренди; орендна плата; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною другою названої статті Закону передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Статтею 19 Закон України «Про оренду землі» передбачено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації, а укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. З договору оренди земельної ділянки від 30.08.2012 року вбачається, що договір укладено між [PERSON] (паспорт серії [NUMBER], код [NUMBER]) та ТОВ «Зернятко - Полтава» - орендар (код ЄДРПОУ 37969703) в особі директора [PERSON] Факт підписання 30.08.2012 року зазначеного договору сторонами не заперечується та не оспорюється (а.с. 14-17). За умовами договору оренди земельної ділянки від 30.08.2012 року орендодавець - [PERSON] надає, а орендар - ТОВ «Зернятко-Полтава» приймає в строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 3,84 га, сільськогосподарського призначення, що розташована на території Зеленківської сільської ради, нормативна грошова оцінка якої становить 80243,02 грн. Пунктом 8 договору оренди земельної ділянки від 30.08.2012 року передбачено, що строк дії договору оренди становить 6 років. Сторони зазначеного договору також погодили, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки землі у сумі 4814,59 грн. до 31.12. кожного поточного року у грошовій та натуральних формах (п. 9,11 умов договору). Крім того, у договорі оренди земельної ділянки від 30.08.2012 року містяться розділи: умови використання земельної ділянки; умови і строки передачі земельної ділянки в оренду; умови повернення земельної ділянки; обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; інші права та обов'язки сторін; ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини; страхування об'єкта оренди; зміна умов договору і припинення його дії; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору. З договору оренди земельної ділянки від 30.08.2012 року та витягу з реєстру зареєстрованих договорів оренди землі вбачається, що оспорюваний договір зареєстровано відділом Держкомзему у Чутівському районі Полтавської області 14.09.2012 року, реєстраційний номер договору оренди №532540004000999, реєстраційний номер книги реєстрації №53254000290001 (а.с. 235-236). Як вбачається з матеріалів справи, об'єкт оспорюваного договору оренди - земельна ділянка загальною площею 3,84 га, яка розташована на території Зеленківської сільської ради, цільове призначення - для товарного сільськогосподарського виробництва належить на праві приватної власності [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 23.10.2002 року Зеленківською сільською радою Чутівського району Полтавської області. Факт належності [PERSON] державного акту серії [NUMBER] на земельну ділянку, яка знаходить на території Зеленківської сільської ради, площею 3,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого 23.10.2002 року Зеленківською сільською радою Чутівського району Полтавської області на ім'я [PERSON], підтверджується рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 18.04.2016 року, ухваленим в порядку окремого провадження. Таким чином, земельна ділянка, що є об'єктом договору оренди, належала [PERSON] на праві приватної власності з моменту оформлення Державного акту серії [NUMBER] від 23.10.2002 року і на момент укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 30.08.2012 року [PERSON] мала право розпоряджатись (передавати в оренду) зазначену земельну ділянку. У зв'язку з чим, посилання позивача та його представника на те, що [PERSON] набула права власності на земельну ділянку після ухвалення 18.04.2016 року судового рішення є безпідставними. Суд також не приймає до уваги посилання позивача на неналежне виконання державним реєстратором під час державної реєстрації оспорюваного договору вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» по перевірці паспортних даних та тих, що містяться в правовстановлюючих документах, оскільки таке оскарження дій державного реєстратора - суб'єкта владних повноважень щодо здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, не випливає із з договірних відносин та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, суд зазначає, що частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що при укладенні договору оренди земельної ділянки від 30.08.2012 року були будь-яким чином порушені його права чи охоронювані законом інтереси. Згідно наявних у матеріалах справи платіжних відомостей на видачу готівки за оренду земельних паїв, відомостей про видачу орендної плати в натуральній формі, відомостей про проведення культиваційних робіт, оранки, а також документів фінансової звітності вбачається, що відповідач виконував взяті на себе зобов'язання за оспорюваним договором оренди земельної ділянки (а.с. 84-108). Представник позивача під час судового розгляду також наголошував на відсутності претензій щодо виконання відповідачем оспорюваного договору оренди та щодо стану земельної ділянки та її обробітку. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що сторонами оспорюваного правочину при його укладенні дотримано вимоги чинного законодавства та те, що оспорюваним договором оренди землі не порушуються права та охоронювані законом інтереси позивача, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо поданої відповідачем заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд зазначає, що у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта, п'ята статті 267 ЦК України). Отже, коли судом буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. З огляду на те, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутності порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності - відсутні.

Outcome: dismissed