Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду позовом до Вікритого Акціонерного Товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В позовній заяві вказує, що з 09.04.2013 року по 18.09.2014 року вона перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів». В порушення норм чинного законодавства заробітна плата на підприємстві виплачувалася нерегулярно. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30.12.2016 року у справі № 569/16699/16-ц на її користь з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» було стягнуто 570,61 грн. компенсації втрати частини заробітку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить суд їх задоволити. Представник ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заперечення проти позову відповідач не подав. Суд вважає зібраних в справі доказів достатньо для вирішення справи по суті, тому розглядає справу у відсутності відповідача в заочному порядку зі згоди позивача. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 09.04.2013 року по 18.09.2014 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем - ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів». В порушення норм чинного законодавства заробітна плата на підприємстві виплачувалася нерегулярно. Згідно\~статті 43 Конституції України,\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.\~Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Структуру заробітної плати визначено у\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. За\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чиним законодавством. За\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Отже, сума\~компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30.12.2016 року у справі № 569/16699/16-ц стягнуто з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» на користь позивачки 570,61 грн. компенсації втрати частини заробітку у звязку з порушенням строків її виплати, дані кошти відповідачем не виплачені. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення),\~\~при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з рішення Конституційного суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від роботодавця, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Суд приходить до висновку, що позивач не отримала повного розрахунку, що є підставою для відповідальності відповідача у відповідності до вимог\~ст. 117 КЗпП України. Згідно наданого позивачем розрахунку середньоденна заробітна плата становить 162,79 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні - 97022,84 грн. та нарахований позивачем за період з 19.09.2014 року по 30.01.2017 року. Оскільки вказані розрахунки проведені позивачем у відповідності до вимог\~\~постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вони приймаються судом до уваги. За таких встановлених судом фактичних обставин суд вважає заявлені позовні вимоги [PERSON] обгрунтованими. Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток в сумі 97 022 (дев»яносто сім тисяч двадцять дві гривні 84 коп). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 970,23 грн. судового збору. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст.\~116, 117 КЗпП України, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved