Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просить: - встановити факт, що померла 02.08.2016 року [PERSON] є її бабусею; - визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,583 га на території Охрімовецької сільської ради, що належала [PERSON], яка померла 02.08.2016 року, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 839984. В обґрунтування позову вказувала, що 25.08.1992 року її бабуся [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла онуці [PERSON]. 02.08.2016 року [PERSON] померла. Позивач вчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у зв'язку з тим, що вона документально не може підтвердити факт родинних відносин із померлою, та у неї відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку, приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Тому, не маючи змоги реалізувати свої спадкові права в інший спосіб, [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. У судове засідання 18.09.2017 року позивач та відповідач, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. Позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача -- Охрімовецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, сільський голова [PERSON] подав до суду письмову заяву, у якій позов [PERSON] визнав, просив справу розглянути без участі представника сільської ради. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні погодилась із позовними вимогами, та не заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що [PERSON] доводилась їй матір`ю, а позивач [PERSON] - її дочка. Мати раніше мешкала і працювала у колгоспі с. Охрімівці, де набула право на земельну частку (пай), та отримала державний акт на право власності. Однак вказаний документ втрачений за невідомих обставин, тому нотаріально переоформити право власності на земельну ділянку [PERSON] не може. Крім того, [PERSON] вказувала, що її батьком був [PERSON], який помер, коли їй було два роки, тому й прізвище матері у її свідоцтві про народження «Гаврішко», хоча в зареєстрованому шлюбі вони не перебували, а «Дубенюк» -- це дівоче прізвище матері. Заслухавши пояснення третьої особи [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 02.08.2016 року в с. Оленівка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області померла бабка позивача -- [PERSON], яка була власником земельної ділянки площею 1,583 га на території Охрімовецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. [PERSON] після її смерті прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом, звернувшись протягом шестимісячного строку до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інший спадкоємець -- дочка померлої [PERSON] протягом шестимісячного строку від прийняття спадщини відмовилась. Наведені обставини підтверджуються ксерокопією паспорта позивача; свідоцтвом про смерть [PERSON] від 04.08.2016 року; довідкою Охрімовецької сільської ради № 28 від 06.07.2017 року, відповідно до якої за померлою [PERSON] на території Охрімовецької сільської ради рахується земельна ділянка площею 1,583 га; свідоцтвом про народження МГ № 064537, згідно якого матір`ю [PERSON] записана [PERSON]; свідоцтвом про укладення шлюбу І-БВ № 424201, згідно якого [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], і прізвище дружини після одруження «Гарук»; свідоцтвом про народження ІІ-БВ № 343636, згідно якого матір`ю [PERSON] записана [PERSON]; свідоцтвом про одруження 1-БВ № 083625, згідно якого [PERSON] одружився із [PERSON], і прізвище дружини «Грідіна»; заповітом від 25.08.1992 року, згідно якого [PERSON] все своє майно заповіла онуці [PERSON]; довідкою Слобідо-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району № 1661/02-08 від 27.09.2016 року, відповідно до якої [PERSON], яка померла 02.08.2016 року до дня смерті була зареєстрована та проживала в [INFO], Кам`янець-Подільського району, одна; матеріалами спадкової справи № 63-2016, заведеної після смерті [PERSON], наданими приватним нотаріусом на запит суду. 20.06.2017 року позивач [PERSON] звернулась до нотаріуса по питанню отримання свідоцтва про право на спадщину, однак її було письмово відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що належала [PERSON], яка померла 02.08.2016 року, у звязку з тим, що [PERSON] документально не може підтвердити факт родинних відносин із померлою, та у неї відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку. Згідно інформаційної довідки відділу у Віньковецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 562/04-17 від 18.07.2017 року, вартість земельної ділянки № 472 (рілля) площею 1,583 га, яка належала [PERSON] згідно Державного акта серії Р1 № 839384, станом на 01.01.2017 року становить 45840,41 грн. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1217 та ст. 1218). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцям з часу її відкриття. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1217 та ст. 1218 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Позивач просить встановити факт родинних відносин та визнати право власності на спадкове майно. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Статтею 256 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд вважає доведеним юридичний факт, що [PERSON], яка померла 02 серпня 2016 року, доводиться бабусею [PERSON]. Оцінивши досліджені докази, суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на земельну ділянку відповідно до закону та провела її державну реєстрацію, позивач як спадкоємець за заповітом має право на вказане спадкове майно в порядку спадкування, але у звязку відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на вказане спадкове майно. Вирішення виниклого спору можливе лише в судовому порядку. Таким чином, позивач прийнявши спадщину після смерті бабусі [PERSON] у встановленому законом порядку та не відмовившись від неї, успадкувала земельну ділянку № 472 (рілля) площею 1,583 га, що належала спадкодавцю на підставі Державного акта серії Р1 № 839384. Визнання права власності за [PERSON] на земельну ділянку визнається відповідачем, та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Враховуючи, що позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, він підлягає задоволенню.

Outcome: approved