Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] з підстав застосування останнім по відношенню до неї фізичного та психологічного насильства. Вимоги заяви обґрунтовуває тим, що 15 серпня 2019 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розлучення у них виникали сварки, які переростали в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] почала бути занадто агресивною, він погрожував їй та її рідним, неодноразово приходив до [PERSON] в неадекватному стані. Також вказує, що [PERSON] приходив до дитини [PERSON] в нетверезому стані, неодноразово приходив до дитини в дитячий садок та погрожував викрасти дитину з садочка, переслідує дитину на дитячому майданчику. 09 червня 2021 року біля 15.40 годині на вулиці в с.Клячаново, її колишній чоловік ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, у зв`язку з чим вона звернулась до поліції. Також відповідну заяву відносно [PERSON] подала її бабуся [PERSON] . Враховуючи вищенаведене просить видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] та їх сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближення на 50 м до місця проживання (перебування), до дитячого садочку, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] та їх сина [PERSON] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь- який спосіб спілкуватися з нею; заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні заявник та представник заявника заявлені вимоги підтримали та просили їх задоволити. [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви. Заслухавши пояснення заявника та його представника, заінтересованої особи, показання свідка [PERSON] , дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 24.02.2018 року зареєстровано шлюб. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.05.2018 року (а.с. 5). В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15.08.2019 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 24.02.2018 року у Мукачівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 67 розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 4). З вимогами щодо місця проживання дитини заявниця до суду не зверталася. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] (батька заявниці) від 23.12.2019 року, останній не заперечив проти проживання в житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , його доньки [PERSON] та її сина [PERSON] ( а.с. 18). Як вбачається з матеріалів справи, 07 червня 2021 року [PERSON] (бабуся заявниці) звернулась до чергової частини відділу № 1 Мукачівського РУП із заявою, в якій зазначила, що [PERSON] , 1991 року народження погрожував їй фізичною розправою ( а.с. 12-14). 09.06.2021 року [PERSON] звернулась до чергової частини відділу № 1 Мукачівського РУП із заявою, в якій зазначила, що її чоловік [PERSON] , 1991 року народження ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою ( а.с. 6-10). Відносно [PERSON] 23.06.2021 року був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП ( а.с.38). Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. При вирішенні заяви суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, згідно з якими видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За правилами частин першої - другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами статей 77-81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що такі не доводять обґрунтованості вимог заяви, оскільки свідчать про специфічні відносини між сторонами, так як підтвердили заявниця та [PERSON] , що [PERSON] має намір звернутися до суду про позбавлення батьківських прав останнього по відношенню до їх неповнолітньої дитини. Покази свідка [PERSON] не містять фактичних даних, з яких можна встановити подію вчинення домашнього насильства [PERSON] по відношенню до [PERSON] , оскільки вони зводяться до суб`єктивного бачення свідка особистих відносин колишнього подружжя, а також свідок повідомляє про обставини їх відносин з [PERSON] також як колишнього подружжя. Наявні в матеріалах справи талони - повідомлення про внесення до реєстру про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію [PERSON] та [PERSON] , не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, з огляду на те, що кримінальне провадження на даний час не завершено, підозру не оголошено, а тому даний письмовий доказ не доводить вчинення будь-яких протиправних дій відносно заявника. Також посилання на складення відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставним, оскільки рішення по даній справі не прийнято. З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів застосування [PERSON] домашнього насильства по відношенню до [PERSON] на системній основі чи у такій ступені, що дозволяє дійти висновку про наявність ризиків, які б наражали потенційну потерпілу на небезпеку. Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed