Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.03.1997 року померла її матір, [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Журавичі, по вул. Л. Українки, 21, Ківерцівського району Волинської області. Спадкоємцями майна по смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 19.03.1997 року є [PERSON] та [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини, про що написала відповідну заяву. Спадщину після смерті матері вона прийняла шляхом фактичного вступу у володіння та користування спадковим майном. У даний час вона звернулася до нотаріальної контори для документального оформлення свого права на спадщину за законом, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Журавичі, по вул. Л. Українки, 21, Ківерцівського району Волинської області, в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву згідно якої позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутності /а.с.21/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про визнання заявленого позову та проведення розгляду справи у її відсутності /а.с.20/. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно повторного свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 190758, актовий запис № 6, виданого Ківерцівським РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 16.06.2016 року, [PERSON] померла 19.03.1997 року /а.с.5/. Згідно довідки для оформлення спадщини № 481 від 13.06.2016 року, витягу з погосподарської книги № 3 за 1996-2000 роки, виданих Виконавчим комітетом Журавичівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, та архівної довідки №453/13-24 від 26.10.2016 року, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Журавичі, по вул. Л. Українки, 21, Ківерцівського району Волинської області належить померлій [PERSON] /а.с. 7-9/. Таким чином, на момент відкриття спадщини діяв Цивільний Кодекс України в редакції 1963 року, оскільки часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, тому при вирішенні даного позову слід застосовувати норми даного Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України (редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 549 ЦК України (редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що прийняв спадщину. Родинні відносини [PERSON] з позивачем [PERSON] а саме, що остання приходиться померлій дочкою, підтверджується свідоцтвом про її народження серії VІ-УР №1206725 від [INFO], а зміна прізвища «Шипшук» на «Величко» пояснюється одруженням з [PERSON], що стверджується свідоцтвом про шлюб серії VIII-УР від 18.02.1973 року /а.с.6/. Згідно повідомлення Ківерцівської державної нотаріальної контори № 1862/01-16 від 10.11.2016 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 45745136 від 10.11.2016 року, після смерті [PERSON] (Акулини) Леонтіївни, яка померла 19.03.1997 року, була заведена спадкова справа №293 за 2002 рік. 27.06.2002 року від дочки спадкодавця [PERSON] надійшла заява про пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, а від [PERSON], того ж дня надійшла заява про прийняття спадщини за законом. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися та інші свідоцтва про право на спадщину не видавались /а.с. 22-23/. Разом з тим, постановою Ківерцівської державної нотаріальної контори № 1742/02-31 від 13.10.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця /а.с.10/. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити у відповідності до заявлених вимог.

Outcome: approved