Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі відокремленого підрозділу Криворізького відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я. Ухвалою суду від 22.01.2018 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі відокремленого підрозділу Криворізького відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області залишено без розгляду. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 24.07.1981 року по 16.03.2007 рік працювала контролером продукції збагачення у відділі технічного контролера на підприємстві відповідача ПАТ «ІГЗК». 16.01.2017 року була звільнена із підприємства відповідача за власним бажанням в зв'язку із виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. 17.03.2011 року Рішенням лікувальної-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини позивачу було встановлено професійне захворювання за діагнозами: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої другої ст. емфізема легень першої-другої ст.) у поєднанні з персестуючей бронхіальної астмою тяжкого перебігу (4ст.Ф). ЛН другого ст.. В пункті 16 [PERSON] розслідування зазначено, що причиною отримання профзахворювання являється тривала робота, 26 років 4 місяці контролером продукції збагачення в умовах впливу фібро генного пилу, концентрація якого перевищувала ГДК, внаслідок недосконалості процесу: запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), при ПДК 2 мг/м3 середня 8,8 мг/м3. У зв'язку з цим, вважає винним в її професійному захворюванні [PERSON] «ІнГЗК», який не дотримувався правил охорони праці. Висновком МСЕК первинно 02.06.2008 року було встановлено 50% втрати професійної працездатності по хронічному бронхіту. При повторних переоглядах в 2009, 2011, 2012 рр. позивачу також встановлено 50% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи. Незважаючи на курси лікування стан здоров'я позивача не покращився та висновком МСЕК 13.12.2016 року було встановлено 80% втрати професійної працездатності на безстроковий термін, та визнано інвалідом 2 групи від професійного захворювання. Завдана позивачу моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнає внаслідок професійної хвороби та переносить і по сьогоднішній день. Відчуває себе неповноцінною людиною. У зв'язку з професійним захворюванням відчуває себе обмеженою у реалізації своїх життєвих планів. Відсутність необхідних засобів для існування, в тому числі коштів на своє лікування, вимагає від неї додаткових зусиль для організації повноцінного життя. Уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з [PERSON] «Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату» 320000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заява про розгляд справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції. [PERSON] пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 24.07.1981 року по 16.03.2007 рік працювала контролером продукції збагачення на [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с. 5-6). [PERSON] №1 розслідування хронічного професійного захворювання від 05.02.2008 року причиною професійного захворювання вказано: тривала робота, 26 років 4 місяця, учнем контролера, контролером продукції збагачення в умовах впливу фіброгенного пилу концентрація якого перевищувала ГДК (а.с. 7, зворот). Відповідно до п. 15 вказаного вище [PERSON] професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 24.07.1981 р. по 02.11.1981 р. учнем контролера, а з 02.11.1981 р. по 16.03.2007 р. контролером продукції збагачення у відділі технічного контролера ВАТ «ІнГЗК» підпадала під вплив фіброгенного пилу, концентрація якого перевищувала ГДК, внаслідок недосконалості технологічного процесу (а.с. 7, зворот). Висновком МСЕК 09.04.2008 року первинно [PERSON] встановлено 35% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності (а.с. 9). Згодом висновком МСЕК позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності (а.с. 10, 11, 12). Висновком МСЕК 13.12.2016 року [PERSON] встановлено 80% втрати професійної працездатності безстроково та 2 групу інвалідності (а.с. 13). [PERSON] ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Крім цього, суд не може погодитись із запереченням представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодилась з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими та небезпечними факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити безпечні умови для праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, позов предявлено до належного відповідача. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. [PERSON] ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, повязані з ушкодженням здоровя [PERSON] оцінює в розмірі 320000 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнала ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, у звязку з чим отримала другу групу інвалідності та 80 % втрати професійної працездатності. [PERSON] виписних епікризів, - неодноразово зверталась до медичних закладів через стійке погіршення стану здоровя, систематично проходила курси амбулаторного лікування. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 70000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 320000 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 320,00 гривень, та судовий збір у розмірі 320,00 гривень компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного, та

Outcome: partial