Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що на підставі свідоцтва від 20.11.2017 року він є власником квартири [ADDRESS]. Попереднім власником квартири була [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2003 року. Разом з власником в квартирі була зареєстрована її донька [PERSON] Відповідач добровільно не знялась з реєстрації у спірній квартирі, що створює йому та його родині перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною квартирою. Особа має право користуватися житлом лише за наявності у неї права приватної власності на житло, або за умови набуття статусу члена сім'ї власника квартири. Припинення права власності особи на квартиру припиняє її право та право членів сім'ї на користування цією квартирою. Відповідач не є членом його сім'ї, між ним та [PERSON] відсутні договірні відносини щодо користування спірним житловим приміщенням. Відповідач втратила право користування квартирою, оскільки її право є похідним від права приватної власності на дану нерухомість. Просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування двокімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву вимоги не визнала і зазначила, що реалізацію спірної квартири з прилюдних торгів здійснено незаконно, що має наслідком недійсність свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. Бердянським міськрайонним судом розглядається спір з приводу визнання цих торгів недійсними і у випадку задоволення зазначеного позову позивач втратить статус власника вказаного майна, а відповідно і права виселення її зі спірної квартири. Представник відповідача [PERSON] в письмових поясненнях та в судовому засіданні посилався на діюче законодавство, судову практику, рішення ЄСПЛ і пояснив суду, що ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР закріплено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Банку (іпотекодержателю) було достеменно відомо при надання згоди на реалізацію предмета іпотеки, що саме він повинен був виконати вимоги ч. 2 ст. 109 ЖК України. Оскільки банк (іпотекодержатель) набув право власності на предмет іпотеки, тому він повинен забезпечити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані за адресою предмета іпотеки іншим постійним житлом. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Посилався на ст.ст. 64,156,405 ЖК УРСР та зазначив, що коли член сім'ї без поважних причин понад один рік не проживає в житловому приміщення та не бере участі у витратах по утриманню будинку (квартири), а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення власник житла має право звернутися до суду з позовною заявою про визнання члена своєї сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Норма про визнання особи такою, що втратила право користування житлом може бути реалізована за наявності двох обов'язкових складових, які повинні бути доведені під час судового розгляду: термін не проживання в житловому приміщення понад один рік; особа не проживає за адресою своєї реєстрації без поважних причин. У разі їх поважності, наприклад, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї, суд може продовжити пропущений строк і відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач на момент пред'явлення до неї позову не проживала менше одного року і зараз намагається поновити свої порушені права через правоохоронні органи. У зверненні до правоохоронних органів відповідач вказує, що поважною причиною її непроживання у квартирі є неправомірна поведінка самого позивача, який замінив замки на вхідних дверях квартири, постави свою сигналізацію, та не впускає у житло відповідача та її малолітню дитину. Не віддає особисті та побутові речі із-за чого відповідач та члени її родини неодноразово зверталися до правоохоронних органів і судом було зобов'язано поліцію відкрити кримінальне провадження за цим фактом. Вказані обставини є поважними причинами для продовження пропуску строку непроживання відповідача у спірній квартирі. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва від 20.11.2017 року [PERSON] на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 03.11.2017 року належить на праві власності двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.7). Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що зазначене право зареєстровано за [PERSON] 20.11.2017 року (т.1, а.с.8). Із копії довідки ТОВ «Керуючої компанії Коменерго-Бердянськ», повідомлення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 18.04.2018 року, копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.03.2019 року вбачається, що місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.10,17, т.2, а.с.10). Листом від 09.01.2019 року виконавчий комітет Бердянської міської ради повідомив [PERSON], що її знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] з 19 грудня 2018 року на підставі заяви власника квартири про надання адміністративних послуг «Зняття з реєстрації місця проживання» у відповідності до абзацу 9 п. 26 Правил реєстрації місця проживання (т.1, а.с.195). Із повідомлення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 06.03.2019 року вбачається, що 06.03.2019 року прийнято рішення №2 про скасування зняття з реєстрації місця проживання гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т.2, а.с.7). Також судом встановлено, що у [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON], місце проживання якої зареєстровано в Єдиному державному демографічному реєстрі 07.03.2019 року за адресою: [ADDRESS] (т.2, а.с.8,9). Із свідоцтва від 20.11.2017 року та інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.04.2019 року вбачається, що попереднім власником двокімнатної квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 22.11.2003 року за реєстровим №3-3436 та свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради 30.05.2001 року за №11871, яка розташована за адресою: [ADDRESS] була [PERSON], [INFO] (т.1, а.с.7). У відповідності до свідоцтва про шлюб [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 26.09.2014 року (т.1, а.с.54). Судом встановлено, що [PERSON] була членом сім'ї попереднього власника двокімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON], якій належала зазначена квартира на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 22.11.2003 року за реєстровим №3-3436 та свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради 30.05.2001 року за №11871. Місце проживання відповідача зареєстровано за вказаною адресою. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Виходячи із зазначених статей ЦК України та ЖК УРСР у члена сім'ї власника квартири існує право на користування цим житлом лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Оскільки житлові права членів сім'ї власника житла є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Таким чином, лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Судом встановлено, що відповідач не була і не є членом сім'ї нового власника - позивача по справі, з новим власником не вирішувала питання про користування жилою площею, тому між ними не виникли житлові правовідносини, що унеможливлює застосування ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із довідки №7208 ТОВ «Запоріжгаз збут» вбачається, що нарахування за використаний природній газ за адресою: [ADDRESS] здійснюється за кількістю зареєстрованих чотирьох осіб відповідно до норм споживання. Зазначена обставина свідчить про те, що реєстрація відповідача в спірному житловому приміщенні чинить перешкоди [PERSON] у здійсненні ним права власності належною йому квартирою [ADDRESS], що є підставою для усунення цих перешкод шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Посилання представника позивача на неможливість задоволення позовних вимог виходячи з вимог ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР суд не може взяти до уваги, оскільки зазначеною нормою закріплено правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, а при розгляді цього спору вирішується питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Не встановлено в судовому засіданні факт незаконної реалізації спірної квартири з прилюдних торгів та недійсності свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, а розгляд Бердянським міськрайонним судом спору з цього приводу не є перешкодою для [PERSON] звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності, оскільки на теперішній час він є власником спірного житлового приміщення.

Outcome: approved