Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Березнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Управління Держгеокадастру України у Хмільницькому районі Вінницької області, [PERSON] про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку. Позов мотивовано наступним. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.12.2002 року виданого Березнянською сільською радою і зареєстрованого в Вінницькому ОБТІ 28.12.2002 року № 120 позивачу та її чоловікові [PERSON] на праві спільної приватної власності належить по ? частині житлового будинку № 28 по вул. І.Богуна в с. Березна Хмільницького району Вінницької області. 22.12.2009 року на імя [PERSON] отримано державний акт серії ЯИ 972028 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, виданого на підставі рішення Березнянської сільської ради від 20.11.2009 року, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Позивач зазначає, що вказане рішення сільської ради приймалось без її заяви та заяви її чоловіка, за списками громадян, згідно даних погосподарського обліку Березнянської сільської ради. На думку позивача, вказане рішення порушує її права на житловий будинок № 28 по вул. І.Богуна в с. Березна. Вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення порушив ст. ст. 120, 155 ЗК України. Враховуючи викладене, позивач просить скасувати рішення Березнянської сільської ради від 20.11.2009 року № 233 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та видачу державного акта» в частині додатку №№ 80, 81, 82 щодо [PERSON] Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності серії ЯИ № 972028 виданий на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га. по вул. І.Богуна, 28 в с. Березна, призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В судовому засіданні позивач підтримала позов з наведених в ньому підстав. Вказала що спору з її чоловіком з приводу користування земельною ділянкою, поділу майна не має. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти задоволення позову, однак вважає рішення сільської ради правомірним. Зазначене рішення приймалось на підставі відповідних заяв [PERSON] Також надано заяву про визнання позову. Третя особа [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. Представник Держгеокадастру України у Хмільницькому районі Вінницької області не зявився, причини неявки суду не відомі. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлено завчасно і належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно свідоцтва про право власності на житло підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] належить по ? будинку № 28 по вул. І.Богуна в с. Березна Хмільницького району Вінницької області. Вказане свідоцтво зареєстроване в ВООБТІ 28.12.2002 року ( копія на а.с.5). Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 972028 підтверджено що [PERSON], на підставі рішення Березнянської сільської ради від 20.11.2009 року, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га., розташована по вул. І.Богуна, 28 в с. Березна Хмільницького району, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт зареєстровано запис 010905400266 (копія на а.с. 6). Відповідно до рішення № 233 від 20.11.2009 року 20 сесії 5 скликання Березнянської сільської ради вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянам (згідно додатку). В додатку №№ 80, 81, 82 вказаний [PERSON] земельні ділянки 0,25 га., 0,2124 га, 0,1600 га. по вул. І.Богуна, 28 в с. Березна (копія на а.с. 7,8). Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, що також визнається учасниками, оскаржуване рішення сільської ради приймалось на підставі письмової заяви [PERSON] про надання в порядку приватизації земельних ділянок, а також на підставі відповідної технічної документації. При цьому, [PERSON] до сільської ради з заявами про надання їй земельних ділянок не зверталась. Вказане спростовує доводи позивача про те, що її чоловік [PERSON] не звертався до сільської ради з відповідними заявами. Сторонами також визнається та обставина, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1971 року, під час якого набули у власність кожен по ? частці будинку № 28 по вул. І.Богуна, а [PERSON] в порядку приватизації земельну ділянку, площею 0,25 га, державні акти на інші земельні ділянки площею 0,2124 га., 0,1600 га. не отримував. Доводи позивача про те, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним, ним порушуються її права як співвласника будинку № 28 по вул. І.Богуна не знайшли свого підтвердження. Статтями 116,\~118 ЗК України\~визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Правова позиція Верховного Суду України висловлена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-92цс13; від 23 жовтня 2013 р. у справі № 6-93цс13. Позивач зазначає що під час прийняття рішення відповідачем не враховано ч. 4 ст. 120 ЗК України. Згідно з ч. 4 ст. 120 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. За змістом статті 377 ЦК України та 120 ЗК України (в її редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Така ж правова позиція Верховного Суду України висловлена у справі № 6-1003цс15. Земельні ділянки надані оскаржуваним рішенням [PERSON], зокрема земельна ділянка площею 0,25 га. була надана в порядку приватизації, з земель комунальної власності. Як зазначила позивач перешкод в користуванні земельною ділянкою чи будинком в неї немає. Отже, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] перебувають у шлюбі, з 2002 року користуються як будинком так і земельними ділянками, спору з приводу володіння та користування земельними ділянками у них як у співвласників житлового будинку немає. Позивачем не доведено в чому саме полягає протиправність оскаржуваного рішення відповідача, не доведено підстав для скасування як рішення так і державного акту на землю, не доведено в чому полягає порушення її прав, а тому позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Outcome: dismissed