Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду з позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи тим, що у листопаді 2010 року вона познайомилася з відповідачем [PERSON] і між ними зав`язалися дружні стосунки. У період з 2011 року по жовтень 2012 року вона неофіційно працювала у м. Москва, а відповідач - у м. Тюмені Російської Федерації. Під час відпусток відповідача вони зустрічалися на найманій квартирі в м. Москві і між ними тривалий час були інтимні стосунки, та фактично вони вели сімейне життя без укладання шлюбу. Восени 2012 року вона завагітніла від відповідача. [INFO] вона народила дитину - сина, [PERSON] . Відповідач є його батьком, однак він відмовився подати в органи державної реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. У зв`язку з цим, відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області. Так, у свідоцтві про народження від 15.07.2013 року серії [NUMBER] виданим виконкомом Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області, актовий запис № 30, зазначено, що [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю вказана вона [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Батьківство відповідача стосовно [PERSON] , [INFO] , підтверджується наступним. Відповідач, дізнавшись про її вагітність, обіцяв розірвати шлюб зі своєю дружиною та одружитися з нею [PERSON] . Відповідач визнавав дитину [PERSON] , [INFO] , своїм сином та протягом 6 місяців після його народження, у період з 01 січня 2014 року по 01.07.2014 року відповідач постійно проживав разом з нею та їхнім спільним сином в одному житловому будинку в [ADDRESS] . Вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, відповідач брав участь в утриманні та вихованні дитини, тобто вони проживали як чоловік та дружина однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З липня 2014 року по листопад 2018 року відповідач періодично навідував її та сина, однак відмовився визнати себе батьком дитини та подати про це відповідну заяву до органів ДРАЦС. У неї збереглися фотографії відповідача з їхнім сином, а також роздруківка їхньої з відповідачем переписки у соціальних мережах Viber, де відповідач визнає себе батьком [PERSON] , які вона долучає до позову. Дані обставини можуть підтвердити батько відповідача: [PERSON] , мати відповідача [PERSON] , і [PERSON] , - які проживають в с. Вовчок Немирівського району Вінницької області; а також, її мати [PERSON] , і [PERSON] , мешканці смт. Брацлав, Немирівського району Вінницької області. У період з 22.12.2009 по 04.07.2015, тобто на час їхнього знайомства з відповідачем, і народження їхнього з відповідачем сина [PERSON] , та на час її проживання з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з 01.01.2014 по 01.07.2014, вона ні з ким іншим у шлюбі не перебувала. Не перебуває у шлюбі і в даний час. Зазначене підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00020216302 від 24 05 2918, № 00021804433 від 03.01.2019, № 00021804512 від 03.01.2018. Відповідач відмовляється офіційно визнавати їхню спільну дитину - [PERSON] своїм сином та ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати його. За таких обставин вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2018 (справа №591/6441/14-ц про визнання батьківства відносно малолітньої дитини), підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово- імунологічної експертизи. З 27.05.2005 року вона ніде не працює, в даний час вона перебуває у відпустці по догляду за малолітніми дітьми, є багатодітною мамою, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 16.09.2016 року. Вона перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Немирівської районної державної адміністрації і отримує допомогу при народженні дитини [PERSON] , [INFO] , допомогу одиноким матерям на дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на період з 01.10.2018 по 31.03.2019 та державну соціальну допомогу малозабезпечена сім`я з 01.10.2018 по 31.03.2019, підстава особова справа №609913, що підтверджується довідкою УСЗН Немирівської РДА № 5 від 03.01.2019. Інших джерел доходу вона не має. На сьогоднішній день значно зросли ціни та витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Вона не може в повній мірі забезпечити потреби дитини, а відповідач коштів не надає і не приймає участі у його вихованні. Їхній спільний з відповідачем син перебуває на повному її утриманні. Відповідач має можливість сплачувати аліменти та надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. Він працездатний та фізично здоровий. Як її відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Наскільки її відомо відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний та мінливий дохід. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). За приписами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримує в повному обсязі просить його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Примакова В.В., позов про визнання батьківства по відношенню до дитини, народженої у позивачки визнає, а також позов про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень визнає частково. Представник відповідача Немирівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області Цимбал О.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій в якій просить справу розглянути без його участі, позов визнає не заперечує проти його задоволення. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: З копії свідоцтва про народження встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в смт. Брацлав Немирівського району Вінницької області, його батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с.19). Як встановлено, батько дитини записаний зі слів матері згідно ст. 135 СК України. Із довідки від 03.01.2019 року встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.03.2019 року у даній справі призналася судово медична генетична експертиза. З експертного висновку про біологічне батьківство № 524 від 25.06.2019 року встановлено, що вірогідність біологічного батьківства [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] складає величину не менше ніж 99,999966 %. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , практично доведено. Згідно ст. 7 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків і мати право на їх піклування за нею. Згідно ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Як вбачається зі ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу. Відповідач факт його батьківства визнав по відношенню до дитини, народженої позивачкою - сина [PERSON] , [INFO] . Генетичною експертизою підтверджено батьківство відповідача, тому його визнання позову не суперечить його правам та законним інтересам, не суперечить закону щодо визначення батьківства (походження дитини), і відповідає інтересам як сторін так і самої дитини. Таким чином, позовна вимога щодо визнання батьківства [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] підлягає до задоволення. Що стосується позовної вимоги про стягнення із відповідача аліментів на утримання спільної дитини - сина [PERSON] , [INFO] , то суд виходить з наступного: Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з ким проживає дитина. Згідно ч.1 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач позов в цій частині визнав частково, подав відзив на позовну заяву. Відповідач є працездатним, визнання частково позову не суперечить його законним інтересам та правам, і повністю відповідає інтересам дитини. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст. 188 СК України, не встановлено. Суд вважає, що присудження аліментів у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде відповідати інтересам дитини, та не порушуватиме права кожного з сторін. Аліменти підлягають присудженню з дня пред`явлення позову до суду відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, тобто з 21.01.2019 року і до повноліття дитини. За змістом п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial