Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON]. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з 2012 року по 11.08.2014 року перебувала в цивільному шлюбі з відповідачем по справі. Після реєстрації шлюбу 11 серпня 2014 року сторони проживали разом на території АР Крим. Під час спільного життя позивач завагітніла та з метою дотримання прав дитини, щодо отримання громадянства України, сторони вирішили народжувати на материковій частині України, а саме в м. Генічеськ, який є рідним містом позивача. Влітку 2015 року в м. Генічеськ Херсонської області, позивач народила хлопчика [PERSON], який на даний час зареєстрований [INFO]. На даний час відповідач та батько дитини проживає в АР Крим та маючи намір проживати разом зі своєю сімєю, піклуватися про дитину, не має можливості виїхати з ТОТ АР Крим на материкову Україну у звязку з наявністю боргового зобовязання по аліментам та відповідно забороною виїзду з АР Крим. Позивач, же також не має можливості виїхати до АР Крим разом з дитиною, оскільки при пересіканні кордону між материковою Україною та ТОТ АР Крим необхідно предявити згоду батька на виїзд дитини за кордон, а отримати таку згоду відповідно до встановленого законодавством порядку неможливо, оскільки дії Кримських нотаріальних контор, що направлені на посвідчення волевиявлення громадян не визнаються на території України. А приймаючи до уваги, що згідно чинного законодавства України про порядок виїзду неповнолітніх дітей за кордон необхідна нотаріально засвідчена згода на це батьків, отримати таку згоду від батька дитини вона не може, при цьому, виїзд дитини за межі України відповідає інтересам дитини, вона змушена була звернутися до суду з проханням про надання дозволу на виїзд її малолітнього сина, [PERSON], [INFO] за межі державного кордону України без згоди на такий виїзд його батька [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, надіславши заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей Генічеської РДА, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, доводи відповідача викладені у заяві, та дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи, судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, з 11 серпня 2014 року. Від шлюбу мають дитину сина [PERSON] Юрійовича18.06.2015 року народження про що свідчить свідоцтво про народження, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Генічеського управління юстиції, серії 1-КГ №201358. Як вбачається з пояснень позивача та підтверджено матеріалами справи, малолітній [PERSON] з часу народження проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні та вихованні, що підтверджується довідкою Виконкому Генічеської міської раді Херсонської області №4443 від 09.11.2015 року. Крім того судом встановлено, що від першого шлюбу відповідач має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Бахчисарайського районного суду АР Крим з нього стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходу, щомісячно, на користь [PERSON], до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа №2-2929/2003 від 08.09.2003 року, виданого Бахчисарайським райсудом АР Крим, відкрито виконавче провадження №4849/14/82008-ИП від 24.11.2014 року. Станом на 09.11.2015 рік відповідач має заборгованість по сплаті аліментів та у звязку з наявністю зазначеного боргу по аліментам, виконавчою службою Бахчисарайського району 09.11.2015 року винесено постанову про часткове обмеження на виїзд відповідача з РФ на період з 09.11.2015 року по 09.05.2016 року до повного погашення суми заборгованості. Зазначена обставина повністю позбавила відповідача права виїхати з Криму на материкову України для того щоб бути поруч зі своєю сімєю. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч.1,2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч.1 ст.155 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України, проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Оскільки відповідач не має можливості виїхати з Криму, позивач вирішила в інтересах дитини здійснити виїзд з материкової частини України з сином до нього, однак, в зв'язку з анексією АР Крим Російською Федерацією, та зміною в зв'язку з цим правил виїзду громадян України за її межі, а саме, що згідно п.1 ст.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, не має можливості скористатися своїм правом на вільний вибір місця проживання. При зверненні до відповідача з проханням про надання відповідного дозволу на виїзд дитини з матірю, без супроводу батька, останній повідомив, що посвідчити дозвіл на території Криму, який би в подальшому відповідав встановленим законодавством України вимогам до документів відповідного типу, він не має можливості, оскільки дії Кримських нотаріальних контор, що направленні на посвідчення волевиявлення громадян та в подальшому видача документа, не визнаються на території материкової України. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства», дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року із подальшими змінами, затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України, пунктом 2.2 яких, вказано, що виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16- річного віку у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved