Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до\~суду із позовом до [PERSON] \~\~про визнання особи такою, що втратила право користування житловим\~ приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Вказує, що при купівлі квартири у ній був зареєстрований колишній власник - відповідач, який вже понад десять років не проживає у ній та не з`являється. Пояснює, що добровільно відповідач не зняв місце своєї реєстрації та наразі зв`язок із ним відсутній. Даний факт створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, у зв`язку із чим, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просить суд задовольнити позов та не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 08 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Штогріною Н.Л. Це також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису про право власності 17894300). Зі змісту укладеного між сторонами договору купівлі-продажу вбачається, що продавець [PERSON] зобов`язувався знятися з реєстраційного обліку протягом трьох місяців з дня підписання цього договору. Разом з тим, як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Новоолексіївської селищної ради 04 лютого 2019 року відповідач дійсно зареєстрований у вказаній квартирі. Факт того, що [PERSON] фактично не мешкає у квартирі понад десяти років підтверджується актом обстеження побутових умов, складеним депутатом Новоолексіївської селищної ради [PERSON] . [PERSON] , якою було опитано сусідів, що підтвердили вказані обставини. Також в судовому засіданні допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили фактичні обставини справи та пояснили, що являються сусідами позивача та знають, що [PERSON] ще у 2016 році продав позивачу квартиру, а сам вже десять років фактично у ній не мешкав. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 317,319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Згідно зі ст.ст. 71,\~72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, судом встановлено, що після відчуження квартири колишнім власником дії зі зняття з реєстраційного обліку свого місця проживання вчиненні не були, що порушує права власника. Виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення порушень її прав, в даному випадку шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки, як підтверджують наявні матеріали справи, відповідач понад десять років, та принаймні, з моменту відчуження нерухомості з 08 грудня 2016 року не проживає у належному позивачу будинку, ним не виконано зобов`язання щодо зняття з реєстраційного обліку, тому визначений позивачем спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам чинного законодавства. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved