Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради(далі-КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення втраченого заробітку та моральної шкоди, посилаючись на те, що протягом тривалого часу, майже 60 років, пропрацювала в районній лікарні, в тому числі, з 01.02.2000 року на посаді чергової медсестри неврологічного відділу з 0,5 посадового окладу Гусятинської ЦКРЛ, яка 23 травня 2018 року перейменована в КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради. На початку лютого 2019 року в неї виник конфлікт із керівництвом відділу та наказом в.о.головного лікаря №26-к від 26.02.2019 р. її незаконно звільнено із займаної посади за ст.40 п.4 КЗпП України у зв`язку із відсутністю на робочому місці 13.02.2019 р., 20.02.2019 р., 21.02.2019 р. Відповідно до графіку роботи на лютий 2019 року, затвердженого в.о. головного лікаря, вона повинна була бути та була на роботі 11,18,22 та 26 лютого 2019 року. 26 лютого 2019 року коли вона прийшла на роботу, їй вручили наказ про звільнення № 26-к від 26.02.2019 року та при цьому жодних пояснень не брали. Зазначає, що згідно графіку на лютий 2019 року, 13.02.2019 р., 20.02.2019 р., 21.02.2019 р. вона не повинна була працювати. Просить стягнути у зв`язку із незаконним звільненням 2133,73 грн. втраченого заробітку. Крім цього, посилається на те, що незаконним звільненням, тим більше за порушення трудової дисципліни - прогул, принижено честь, гідність та ділову репутацію перед співробітниками та знайомими, порушився звичний спосіб життя, в тому числі і фінансові можливості, чим спричинено моральну шкоду, яку оцінює в 10 000 грн. В письмових поясненнях від 13.05.2019 року позивач вказує на те, що вона неправомірно була переміщена на посаду медичної сестри маніпуляційної згідно ч.2 ст.32 КЗпП України на підставі наказу №17к від 11.02.2019 року, оскільки виробничої необхідності для цього не існувало, оскільки у випадку хвороби будь-якої з медичних сестер маніпуляційних їх могли замінити інші медичні сестри маніпуляційні, а не вона - чергова сестра. В результаті переміщення змінились істотні умови, оскільки в результаті видання наказу №17-к від 11.02.2019 року вона повинна була виконувати роботу на цілу ставку та робота медичної сестри маніпуляційної та сестри медичної чергової зовсім різна і вимагає різної кваліфікації. Зокрема, згідно посадових інструкцій маніпуляційна медична сестра повинна виконувати хворим різні лікарські призначення, а сестра чергова цю роботу не повинна виконувати. Згоди на таке переведення відповідно до ст.33 КЗпП України вона не давала. Отже, вважає, що правомірно не виходила на роботу 13, 20, 21 лютого 2019 року, тому відсутні підстави для звільнення за прогул. Також посилається на те, що при звільненні з роботи відповідач порушив порядок накладення дисциплінарного стягнення та відповідно звільнення з роботи. Так, в порушення вимог ст.ст.139,147, ч.2 ст.149 КЗпП України, відповідач двічі застосував до неї дисциплінарне стягнення за одне і те ж порушення, яке вона і не вчиняла. Зокрема, за так звані прогули були оголошені догани згідно наказів від 13.02.2019 доку №18к та від 22.02.2019 року №24к, а потім за це ж звільнено з роботи. В судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про проведення судових засідань без неї. Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позов не визнали повністю, просили відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиві. 03.04.2019 року відповідач подав відзив на позов, в якому зазначає, що вважають позов безпідставними та необґрунтованим. 11 лютого 2019 року у зв`язку з виробничою необхідністю, а саме, перебуванням на лікарняному листку тимчасової непрацездатності маніпуляційної сестри медичної неврологічного відділу [PERSON]., наказом №17-К від 11.02.2019р., т.в.о. головного лікаря [PERSON] тимчасово переміщено (ч. 2 ст. 32 КЗпП) сестру медичну (чергової) неврологічного відділення [PERSON] на посаду сестри медичної (маніпуляційної) неврологічного відділу 0,5 ставки з 11.02.2019 року залишивши за нею 0,5 ст. сестри медичної (чергової) неврологічного відділу, згідно чого були внесені зміни в графік роботи медпрацівників неврологічного відділу на лютий 2019 року, маніпуляційних медсестер. Із змінами в графіку, наказом [PERSON] була ознайомлена, від підпису наказу відмовилася, про що було складено акт т.в.о. гол.лікарем [PERSON] , гол.мед. [PERSON] , заст.гол.лікаря з медчастини [PERSON] , зав.неврологічного відділення [PERSON] , старшою медсестрою неврологічного від. [PERSON] , та інспектором по кадрах [PERSON] . Згоди працівника на переміщення його на тому ж підприємстві не потребується та у зв`язку із невиходом на роботу 13.02.2019 року без поважних на те причин, не поставивши до відома безпосередньо свого керівника, про відсутність на робочому місці, позивачу було оголошено догану. Також була написана доповідна записка ст. медсестри неврологічного відділення [PERSON] , в якій було доведено до відома т.в.о. гол. лікаря [PERSON] що [PERSON] не вийшла на роботу без поважних на те причин, по телефону позивач про причини невиходу на роботу не пояснила, відповідно до чого був складено акт про відсутність на роботі та оголошено догану. 22.02.2019 року у зв`язку із невиходом на роботу 20.02.2019 р., 21.02.2019 р. без поважних на те причин позивача, їй було повторно оголошено догану, на основі доповідної було складено про відсутність на роботі 20.02.2019 р. Також було написано доповідну зав.неврологічним відділом [PERSON] та ст.сестрою медичної неврологічного відділом [PERSON] про те, що позивач 21.02.2019 р. не вийшла на роботу згідно графіка без поважних на те причин. 22.02.2019 р. було складено акт в складі комісії про те, що [PERSON] доведено до відома наказ №18-К від 13.02.2019 та №24-К від 22.02.2019р. «Про рух кадрів», з якими її ознайомлено про оголошення догани, від підпису якого відмовилася від підпису під наказом. Медична сестра неврологічного відділення [PERSON] була членом профспілки, тому 22.02.2019 року було розглянуто на засіданні ПК Протокол №32 за 22.02.2019р. подання т.в.о. головного лікаря КНП «Гусятинська КРЛ» та надано згоду на звільнення позивача та наказом №26-К т.в.о. головного лікаря було звільнено [PERSON] з посади сестри медичної неврологічного відділення з 26.02.2019 року за прогул три дні без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України. Заявлені позовні вимоги вважають незаконними та безпідставними. Просять відмовити в задоволенні позову повністю. 10.04.2019 року позивач подала відповідь на відзив, в якому посилається на те, що відповідачем фактично було її переведено за ч.3 ст.32 КЗпП України без отримання згоди та без повідомлення за два місяці, а не тимчасово переміщено. Суд, заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково, виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В силу вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до положення ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, і правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується державою (ст. 2 КЗпП України). Судом встановлено, що позивач з 01.06.1960 року працювала медсестрою в Гусятинській центральній комунальній районній лікарні та з 01.02.2000 року була переведена на 0,5 ст. чергової медсестри неврологічного відділу(Наказ №21 16 від 28.01.2000 року). 23.05.2018 року Гусятинська центральна комунальна районна лікарня була реорганізована шляхом перетворення в КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради. В трудовій книжці [PERSON] (а.с.3) міститься запис від 26.02.2019 року про звільнення за прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України(Наказ № 26-к від 26.02.2019 року). Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно із п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Звільнення є різновидом дисциплінарного стягнення, що може бути накладено роботодавцем на робітника (ст.ст.147, 147-1 КЗпП України). Кодекс передбачає право роботодавця звільнити працівника за прогул відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП, однак до застосування стягнення роботодавець має витребувати від працівника письмове пояснення відносно причин його відсутності на роботі (на випадок відмови складається акт, ст. 149 КЗпП). Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України). До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку (ч.ч. 1, 4 ст. 149 КЗпП України). Згідно з п.п. 22, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору, тощо). Відповідно до представленого позивачем графіку роботи медпрацівників неврологічного відділу на лютий 2019 року, затвердженого в.о. головного лікаря, [PERSON] повинна була працювати 11,18,22 та 26 лютого 2019 року(а.с.6). Згідно Наказу №17-к від 11.02.2019 року т.в.о. гол.лікаря КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня`Про рух кадрів Тимчасово перемістити: У зв`язку з виробничою необхідністю перебування на листку тимчасової непрацездатності маніпуляційної сестри медичної неврологічного відділу [PERSON] -тимчасово перемістити(ч.2 ст.32 КЗпП) сестру медичну(чергової) неврологічного відділення [PERSON] на посаду сестри медичної(маніпуляційної) неврологічного відділу 0,5 ст. з 11.02.2019 р., залишивши за нею 0,5 ст. сестри медичної(чергової) неврологічного відділення(а.с.25) Як вбачається із Акту від 11.02.2019 року складеного комісією в складі гол.лікарем [PERSON] , гол.мед. [PERSON] , заст.гол.лікаря з медчастини [PERSON] , зав.неврологічного відділення [PERSON] , старшою медсестрою неврологічного відділення [PERSON] , та інспектором по кадрах [PERSON] про те, що [PERSON] було доведено до відома Наказ №17-к від 11.02.2019 року та від підпису про ознайомлення остання відмовилась(а.с.26) Згідно графіку роботи медпрацівників неврологічного відділу на лютий 2019 року із внесеними змінами, маніпуляційних медсестер(а.с.32), [PERSON] повинна була працювати 13.02.2019 р, 15.02.2019 р., 20.02.2019 р., 21.02.2019 р.(а.с.32) Із доповідної записки за підписом ст.медсестри неврологічного відділення [PERSON] на ім`я т.в.о. гол.лікаря від 13.02.2019 року видно, що нею доводиться до відома про відсутність [PERSON] на роботі 13.02.2019 року без поважних причин (а.с.23) Згідно Акту про відсутність на роботі від 13.02.2019 року, складеного комісією про те, що 13.02.2019 року сестра медична неврологічного відділення [PERSON] була відсутня на роботі без поважних причин з 9.00 до 14.00 год., впродовж робочого дня(а.с.24) Наказом №18-К від 13.02.2019 року Про рух кадрів «Про оголошення догани» [PERSON] у зв`язку з невиходом на роботу 13.02.2019 р. без поважних на те причин сестри медичної неврологічного відділення оголошено догану(а.с.22) Із доповідної записки за підписом ст.медсестри неврологічного відділення [PERSON] на ім`я т.в.о. гол.лікаря від 20.02.2019 року видно, що нею доводиться до відома про відсутність [PERSON] на роботі 20.02.2019 року(згідно графіка) без поважних причин (а.с.17) Згідно Акту про відсутність на роботі від 20.02.2019 року, складеного комісією про те, що 20.02.2019 року сестра медична неврологічного відділення [PERSON] була відсутня на роботі без поважних причин з 9.00 до 12.00 год., впродовж робочого дня(а.с.18) Із доповідної записки за підписом ст.медсестри неврологічного відділення [PERSON] на ім`я т.в.о. гол.лікаря від 21.02.2019 року видно, що нею доводиться до відома про відсутність [PERSON] на роботі 21.02.2019 року(згідно графіка) без поважних причин (а.с.19) Згідно Акту про відсутність на роботі від 21.02.2019 року, складеного комісією про те, що 21.02.2019 року сестра медична неврологічного відділення [PERSON] була відсутня на роботі без поважних причин з 9.00 до 12.00 год., впродовж робочого дня(а.с.20) Як вбачається із матеріалів справи, наказом №24-К від 22.02.2019 року Про рух кадрів «Про оголошення догани» [PERSON] у зв`язку з невиходом на роботу 20.02.2019 р., 21.02.2019 р. без поважних на те причин сестри медичної неврологічного відділення [PERSON] - оголошено догану(а.с.16) 22.02.2019 року комісією складено Акт про те, що накази №18-К від 13.02.2019 року та №24-К від 22.02.2019 року про оголошення догани було доведено [PERSON] , від підпису під наказами остання відмовилась.(а.с.21) В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] , [PERSON] , які були в складі комісії, підтвердили факт відмови позивача від підписів про ознайомлення із наказами №17-к від 11.02.2019 року, №18-К від 13.02.2019 року, №24-К від 22.02.2019 року та від дачі письмових пояснень з приводу причин її відсутності на роботі 13.02.2019 р., 20.02.2019 р., 21.02.2019 р. В силу вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 статті 40 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). На підставі п.10 ст.247 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки. Згідно протоколу засідання Гусятинського районного комітету профспілки працівників охорони здоров`я №32 від 22.02.2019 року, (на якому була присутня [PERSON] )за результатами розгляду подання т.в.о. головного лікаря КНП «Гусятинська КРЛ» про надання згоди на звільнення [PERSON] з посади сестри медичної неврологічного відділення, яка була відсутня на робочому місці 13.02.2019 р., 20.02.2019 р., 21.02.2019 р., за що отримала догани, було дано згоду на звільнення [PERSON] згідно п.4 ст.40 КЗпП України(а.с.15) 26.02.2019 року т.в.о головного лікаря КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради [PERSON] був винесений наказ № 26-К про звільнення [PERSON] з посади сестри медичної неврологічного відділення з 26.02.2019 року за прогул три дні без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України(а.с.14). Твердження позивача в тій частині, що відповідач двічі застосував до неї дисциплінарне стягнення за одне і те ж порушення-прогули, а саме, оголошені догани та застосовано звільнення, знаходять своє підтвердження. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Ч.2 ст.149 КЗпП України передбачено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення В даному випадку, відповідач за відсутність на роботі позивача без поважних причин(прогули)13.02.2019 р., 20.02.2019 р., 21.02.2019 р. в порушення вимог статтей 147,149 КЗпП України, застосував до [PERSON] за одні і ті ж порушення два заходи стягнення: догани (згідно Наказів від 13.02.2019 року №18-к та від 22.02.2019 року №24-к)і звільнення( Наказ № 26-К від 26.02.2019 року). Судом не встановлено, а відповідачами не доведено дотримання процедури звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України. Згідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що мало місце порушення відповідачем трудового законодавства при звільненні позивача з посади сестри медичної неврологічного відділення КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради, а тому позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу т.в.о. головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради [PERSON] № 26-к від 26.02.2019 року про звільнення [PERSON] з посади сестри медичної неврологічного відділення з 26.02.2019 року та поновлення на роботі підлягають до задоволення. Доводи [PERSON] про те, що відповідачем фактично було здійснено переведення на іншу роботу відповідно до ст.33 КЗпП України без отримання її згоди, а не переміщено відповідно до ч.2 ст.32 КЗпП України, суд оцінює критично. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором(ч.2 ст.32 КЗпП) Отже, переведення відрізняється від переміщення тим, що у разі переведення працівнику доручається або інша робота, або та ж сама, але на іншому підприємстві, або робота на цьому ж підприємстві, але в іншій місцевості. У той же час при переміщенні працівник продовжує виконувати ту ж роботу, на тому самому підприємстві і в тій же місцевості, однак на іншому робочому місці, засобі праці чи іншому відділі. В даному випадку, Наказом №17-к від 11.02.2019 року [PERSON] сестру медичну(чергової) неврологічного відділення було тимчасово переміщено на посаду сестри медичної(маніпуляційної) неврологічного відділу КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня», тобто з продовженням виконання тієї ж роботи в тому ж самому відділенні. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., то суд вважає, що дана вимога підлягає до задоволення частково з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У п. 9 постанови Пленум Верховного Суду України також рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. У справі «Недайборщ проти РФ» від 01.07.2010 (Скарга № 42255/04) Європейський суд з прав людини у п. 37 зазначив, що заявник не зобов`язаний надавати будь-які докази наявності понесеної ним моральної шкоди Зокрема, в п.78 Рішення Європейського Суду з прав людини «Мельниченко проти України» від 19.10.2004 Суд зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. В п.50 Рішення Європейського Суду з прав людини справа «Полтораченко проти України» (заява № 77317/01) 18.01.2005 Суд, присуджуючи заявнику компенсацію моральної шкоди, вважає, що заявник може розглядатись як такий, що зазнав певного розчарування та страждання в результаті встановленого у цій справі порушення. Водночас у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 (Заява № 67534/01) Європейським судом у п. 52 Судом враховано той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення, проте одночасно констатовано надмірність розміру заявленої суми. Позивач зазначає, що незаконним звільненням за порушення трудової дисципліни принижено її честь, гідність та ділову репутацію перед співробітниками та знайомими, порушився звичний спосіб життя, в тому числі і фінансові можливості, чим спричинено моральну шкоду. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди у сумі 500,00 грн. буде відповідати перенесеним позивачем моральним стражданням. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial