Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її братиха [PERSON] На випадок своєї смерті остання склала заповіт 05.08.1996 року, яким заповіла належну їй квартиру [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] їй стало відомо, що 17.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, у зв'язку з тим, що в неї виникли сумніви щодо даного договору, вона звернулась до Луцького МВ УМВС України у Волинській області з заявою про вчинення кримінального порушення. Згідно висновку № 728 від 05.10.2015 року встановлено, що [PERSON] даний договір не підписувала, а тому просить суд, визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] 17 грудня 2014 року. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, а тому згідно вимог ст. 224 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, 17 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 760. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть від [INFO] (а.с. 9). Судом встановлено, що спірний договір довічного утримання від 17 грудня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] за формою та змістом відповідають вимогам закону. У висновку експерта № 728 від 05.10.2015 року вбачається, що рукописний запис «[PERSON].» договору довічного утримання від 17.12.2014 року серії НАК № 430523 та № 430524 - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Рукописний запис «[PERSON].» договору довічного утримання від 17.12.2014 року- виконаний не [PERSON], а іншою особою. Рукописний запис «[PERSON].» заяви [PERSON] від 17.12.2014 року на ім'я приватного нотаріуса [PERSON]- виконаний не [PERSON], а іншою особою. Рукописний запис «[PERSON]» в рядку під № 760 Журналу реєстрації вчинення нотаріальних дій за 2014 рік - виконано не [PERSON] а іншою особою. Частина 3 ст. 215 ЦК України передбачає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Із змісту статті 203 ЦК України вбачається , що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, договір довічного утримання від 17.12.2014 року підписаний особою, яка не мала повноважень на вчинення таких дій, а волевиявлення [PERSON] на вчинення вищезазначеного договору відсутнє. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання підлягає до задоволення.

Outcome: approved