Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про припинення спільної часткової власності, виділ частки домоволодіння в самостійну одиницю. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 16.12.1989 року за договором купівлі-продажу вона придбала у власність 32/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS]. Згідно останньої технічної інвентаризації їй належать приміщення: 1 - 1 кухня, площею 5,8 кв.м., 1 - 2 кімната, площею 13,6 кв.м., 1 - 3 кімната, площею 13,6 кв.м., та обслуговуючі будівлі та споруди: 1/2 частина хліва «Б - 1», 1/2 частина хліва «б», хлів «б-3», вбиральня «Д» та частина огорожі, що розташовані за вказаною адресою. Також їй передано у власність частину земельної ділянки для обслуговування своєї частини будинку та господарських споруд. Вона має намір провести ремонт та добудувати частину приміщення для покращення житлових умов, однак не може отримати згоди співвласників будинку. Просить: 1) Виділити в натурі у самостійну одиницю зі складу домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] Волинської області та визнати за нею право приватної власності на ізольовану квартиру № 1 загальною площею 33,0 кв. м., житловою 27,2 кв. м., має номер 1, складається з приміщень: 1 - 1 кухня площею 5,8 кв.м., 1 - 2 кімната площею 13,6 кв.м., 1 - 3 кімната площею 13,6 кв.м., та обслуговуючі будівлі та споруди: 1/2 частина хліва «Б - 1», 1/2 частина хліва «б», хлів «б-3», вбиральня «Д» та частина огорожі, що розташовані за вказаною адресою; 2) Припинити за нею право спільної часткової власності на будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з викладених у ньому підстав. Судові витрати просить залишити за нею. Представник відповідача [PERSON] позов визнала та не заперечує проти його задоволення, мотивуючи тим, що права та інтереси співвласників будинку не будуть порушуватися. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, про місце, день і час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши думку осіб, які приймають участь у розгляді справи, враховуючи положення ч. 2 ст. 169 ЦПК України, визнав можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON], на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ст. 367 ЦК України майно, що перебуває у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, що припиняє право спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок розташований по [ADDRESS] має загальну площу 98.1 кв.м., в тому числі 72.7 кв.м. житлової площі та складається з трьох квартир, які мають окремі виходи та мешканці будинку не мають житлових приміщень у загальному користуванні. Тобто, домоволодіння за вказаною адресою є спільною частковою власністю позивача та відповідачів. У судовому засіданні встановлено, що 16.12.1989 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила 32/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами та останній у постійне користування перейшло дві кімнати, сіни, по половині хліва «Б-1» і «б». Згідно технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] виготовленого 02.09.2014 року, [PERSON] належить: кухня 1-1, площею 5.8 кв.м., кімната 1-2, площею 13.6 кв.м., кімната 1-3, площею 13.6 кв.м. Також вказано, що хлів «Б-3» побудовано у 2014 році без проектної документації. З наданих документів немає доказів про належність позивачу вбиральні та частини огорожі. Відповідно до положень наведених статей кожен із співвласників має право на виділ його частки із майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. Статтею 183 ЦК України визначено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Суд вважає, що виділ в натурі не вплине на цільове призначення будинку та квартир, розташованих у ньому, оскільки такий виділ можливий без будь-який перебудов об'єкта нерухомості. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Головне призначення будинку є забезпечення власника та членів його сім'ї житлом. У відповідності до будівельних норм та правил, жиле приміщення має складатися з жилої кімнати та додаткових приміщень, розташованих на одній земельній ділянці. Таким чином, при виділі частки із спільної часткової власності, кожному із співвласників має виділятися як жиле так і службові господарські приміщення. Позивач іншого житла не має і позбавлена можливості придбати чи облаштувати собі інше житло. Вона тривалий час проживає у цьому будинку із членами своєї сім'ї, не маючи належних умов для проживання, оскільки в квартирі навіть відсутнє приміщення для ванної кімнати. З огляду на викладене, суд вважає за можливе виділити в натурі у самостійну одиницю зі складу домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] Волинської області та визнати за [PERSON] право приватної власності на ізольовану квартиру загальною площею 33,0 кв. м., житловою 27,2 кв. м., яка складається з приміщень: 1 - 1 кухня, площею 5,8 кв.м., 1 - 2 кімната, площею 13,6 кв.м., 1 - 3 кімната, площею 13,6 кв.м., та обслуговуючі будівлі та споруди: 1/2 частина хліва «Б - 1», 1/2 частина хліва «б», що розташовані за вказаною адресою. Припинити за [PERSON] право спільної часткової власності на будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] що буде відповідати життєвим інтересам позивача та не порушить прав інших співвласників будинку, оскільки приміщення її квартири є ізольованим жилим приміщенням із самостійним виходом, яке може використовуватися як окреме, та яке можливо переобладнати у встановленому порядку, оскільки перебуває на земельній ділянці переданій у її власність. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позивач, відповідно положень ст. 60 ЦПК України, не довів свого права та можливість виділити їй хліва «Б-3», вбиральню і частину огорожі, не надавши належних доказів наявності прав на це майно, тому в цій частині її позовні вимоги не можуть бути задоволені. Також, в своїх вимогах позивач просить визнати її право на окрему квартиру під номером «1», однак жодного доказу про присвоєння її квартирі такого номера суду не було надано, а тому суд не має підстав для задоволення позову і в цій частині. За таких обставин, підсумовуючи викладене, слід зазначити, що суд, за наслідками повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, дотримуючись при цьому принципів розумності та справедливості, вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Понесені позивачем судові витрати слід залишити за нею, згідно її клопотання. На підставі викладеного,

Outcome: partial