Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Вимога щодо стягнення аліментів позивач мотивувала тим, що з 27.02.2016 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем і від шлюбу народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дитини не надає. Просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення з заявою до суду, тобто з 26.08.2020 року. 09.09.2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 05.10.2020 року до суду надійшов відзив на позов. Заперечення проти позову [PERSON] обґрунтовує тим, що малолітній син повністю знаходиться на його утриманні, у період з березня по липень 2020 року він також утримував і позивача, так як через запровадження карантинних заходів остання не працювала. Жодного разу [PERSON] не зверталась з приводу надання їй додаткових коштів на утримання дитини. Спору щодо утримання дитини ніколи не було. Він забезпечує малолітнього [PERSON] усім необхідним: одягом, необхідним харчуванням, іграшками тощо. Крім того, за домовленістю із позивачем, син систематично проживає значну частину відповідного календарного місяця разом з ним. Також, звертає увагу, що згідно ч. 2 ст. 182 СК України в частині гарантованого розміру аліментів на дитину, то цей розмір не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а не 100 % як зазначено поповичем у позові. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Додатково зазначила, що в шлюбі з відповідачем з 2016 року, 23.09.2020 року шлюб розірвано за рішенням суду, проте воно не набуло законної сили. Від шлюбу вони мають сина, який на даний час мешкає з нею. З 04.11.2019 року фактично припинили спільне проживання з відповідачем. [PERSON] знаходиться на її утриманні, відповідач допомагає утримувати дитину - купує одяг, їжу, проте грошові кошти не надає. Вона працює продавцем у кіоску, отримує заробітну плату приблизно 3 500 грн. - 4000 грн. щомісячно. Коштів на утримання дитини, сплату комунальних послуг не вистачає. Вона неодноразово спілкувалась з [PERSON] з приводу сплати аліментів, останній ніколи не заперечував проти цього. Щодо утримання сина позивач також пояснила, що у неї не постійний графік роботи: 2 дні роботи - 2 дні відпочинку, з дні роботи - 3 дні відпочинку. Працює вона з 07 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв. Коли вона працює, відповідач сина забирає, відвозить до дитячого садочку. Після перебування дитини у дитячому садочку відповідач забирає [PERSON] , відвозить його до її матері, а вона після роботи заходить до матері та забирає дитину. У дні відпочинку з дитиною займається повністю вона. Відповідач до суду не з`явився, довірив свої інтереси представляти адвокату Литвинець Ю.В., який заперечував проти стягнення аліментів на утримання [PERSON] , так як вихованням останнього займаються обоє батьків. [PERSON] купує їжу, одежу та іграшки дитині. Часто дитина мешкає разом із батьком. Спір щодо утримання дитини між сторонами на цей час фактично відсутній. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 27.02.2016 року (а.с. 5). Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про народження, виданим Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, виданим 10.08.2016 року (актовий запис № 526). Копіями чеків, наданих [PERSON] до відзиву на позов підтверджено купівлю продуктів харчування, ліків, одежі. Також, даний факт не спростовано у судовому засіданні самим позивачем. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимога позивача в частині стягнення аліментів, де мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, а тому не підлягає задоволенню. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. На даний час дитина мешкає разом із [PERSON] , відповідач бере участь в утриманні дитини у натуральній формі (купує продукти харчування, ліки, одежу), [PERSON] працевлаштована, проте отримує заробітну плату у розмірі 3500 грн. - 4000 грн., що не вистачає на утримання дитини та оплату комунальних послуг. Приймаючи до уваги інтереси дитини і позивача, стан здоров`я та матеріальне становище дитини позивача, можливість відповідача сплачувати аліменти, відсутність у останнього інших аліментних зобов`язань, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , що підлягають щомісячному стягненню і повинен складати ј частину від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial