Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення 2173,53 гривень сплачених за комунальні послуги, 4035,51 гривень витрачених на придбання матеріалів для ремонту приміщень загального користування, 1290 гривень за роботи по ремонту приміщень загального користування, 7794,88 гривень на покриття витрат, пов»язаних з придбанням ліків, 1548,45 гривень неотриманої грошової компенсації по догляду за інвалідом 1 групи, 702,18 гривень за придбане для потреб відповідача майно, а всього 17544,55 гривень. Заявлені вимоги позивач обгрунтовує тим, що проживає в [ADDRESS], де разом з нею проживає відповідач, та крім них зареєстровані - чоловік [PERSON] та син [PERSON], [INFO]. Посилається, що з 01.07.2011 року [PERSON] відмовився сплачувати комунальні послуги, а отже винен їй 50 % по рахунках комунальних підприємств, а саме 2173,53 гривні. Зазначає, що зверталась до відповідача з пропозицією заміни речей в місцях загального користування, в зв»язку з неможливістю їх експлуатації, але отримала відмову і була вимушена здійснити їх заміну за власні кошти, на що витратила 8071,02 гривні і сплатила за відповідні роботи 2580 гривень, а тому [PERSON] має відшкодувати 50% витрачених коштів, а саме 4035,51 гривню і 1290 гривень відповідно. Вважає, що оскільки на протязі трьох років відповідач отримував пенсію своєї матері, але використовував кошти на свої потреби, хоч і зобов»язався забезпечувати мати ліками у відповідності до спадкового договору 2008 року, а позивач, яка також є донькою [PERSON], 1941 року народження, купувала ліки за власні кошти (за три роки витратила 7794,88 гривень), то [PERSON] має відшкодувати ці кошти. Зазначає, що після звільнення з роботи восени 2012 року за ст.38 КЗпП України у зв»язку з необхідністю догляду за матір»ю, оскільки [PERSON] відмовився від допомоги їй, не змогла оформити грошову компенсацію по догляду за інвалідом 1 групи та безперервність свого трудового стажу через переховування відповідачем паспорту матері, а отже неотримана грошова компенсація по догляду за інвалідом 1 групи в сумі 1548,45 гривень має бути стягнута з відповідача, як і кошти за придбані карниз, штори, набір посуду в сумі 702,18 гривень. Як підстави заявлених вимог зазначає ст.ст.151,156 ЖК України, ст.172 СК України, наказ Міністерства соціальної політики України № 158 від 23.03.2012 року. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсягу і до викладеного в позовній заяві доповнив, що до 12 червня 2013 року в квартирі проживало і було зареєстровано п»ять осіб, а з вказаної дати - померла [PERSON] - четверо: він з дружиною і сином та відповідач. Після смерті матері сторін [PERSON] пускає в свою частину квартири квартирантів. Зазначив, що особовий рахунок по квартирі фактично було розподілено в вересні 2012 року і з цього часу за водопостачання сторонам надходять окремі квітанції. Вказав, що чек на придбання продуктів харчування був доданий до матеріалів справи помилково, карниз, штори та набір посуду придбавався дружиною за власною ініціативою, як і ліки для матері. Уточнив, що сума 2173,53 гривні це половина сплаченої [PERSON] суми за електропостачання, послуги домофону за період з 01.07.2011 року по 01.07.2014 року і за послуги холодного водопостачання за період з 01.07.2011 року по 01.09.2012 року. Посилався, що з приводу неналежного здійснення [PERSON] обов»язків по догляду за матір»ю звертався до настоятелів церкви «Свідків Ієгова», прихожанином якої є відповідач. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, подав письмові заперечення на позов, до яких доповнив, що з вересня 2012 року за холодне водопостачання сплачує за окремою квітанцією. Не заперечував, що за послуги домофона з 01.07.2011 року не сплачував, за електропостачання сплачував частково через послуги інтернету, але в повному обсязі за всіх зареєстрованих здійснював оплату за підігрів води і теплопостачання, що є значно більшою сумою. Вказав, що за матір»ю здійснював належний догляд, разом з нею харчувалися, забезпечував її ліками відповідно до рецептів та виписних епікрізів, жодних претензій до нього покійна не виказувала. Заперечував надання своєї згоди на проведення ремонтних робіт у приміщеннях спільного користування, утримання паспорту покійної. Вказав, що позивач звільнилася з роботи за власним бажанням, до цього часу не працює і це не пов»язано з доглядом за матір»ю. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи: свідоцтво про право власності на житло (а.с.7), довідку ПП «Світ високих технологій» (а.с.8), довідки ПАТ «Чернігівобленерго» (а.с.9-10), розрахунки з абонентом (а.с.17), видаткові накладні (а.с.18-22), договір на виконаня робіт від 02.09.2012 року № 02/09 і акт прийому-передачі виконаних робіт від 02.09.2012 року (а.с.23-26), фіскальні чеки та квитанції на прийняття благодійної допомоги (а.с.27-38), спадковий договір від 20.12.2008 року (а.с.39), витяг з трудової книжки [PERSON] (а.с.40-41), квитанції про оплату за прибудинкову територію (а.с.54-58), особові рахунки на квартиру (а.с.61,62), оглянувши рахунки та квітанції про оплату, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного: Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. [PERSON] та члени її сім»ї - [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах є власниками 4/9 частин (кім. «7» пл.12,6 кв.м, кім. «13» пл.12,9 кв.м, лоджії «І» пл.1,9 кв.м) квартири [ADDRESS], службові приміщення знаходяться в спільному користуванні (а.с.7), а відповідач власником 5/9 частин цієї квартири, що учасниками не оспорюється. Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст.156, ст.ст. 64, 67, 160 ЖК України всі члени сім»ї власників квартири (співвласники) зобов»язані брати участь у витратах на комунальні послуги і посилання відповідача на здійснення ним повної оплати за послуги з теплопостачання не звільняє від обов»язку здійснення оплати за решту послуг. Будь-яких доказів на підтвердження домовленостей сторін про розподіл між ними витрат за користування холодним водопостачанням, електропостачанням та домофоном, сторонами суду не надано. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають законові про їх належність та допустимість. Згідно до ч.1 ст.159 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. При визначенні розміру належних до стягнення з [PERSON] платежів, суд виходить з наступних розрахунків, при цьому приймаючи в якості доказів проведення оплати, надані представником позивача квитанції і чеки, які безпосередньо оглянуті судом: - за послуги домофону сплачено за період з 01.07.2011 року по 01.07.2014 року 206 гривень 70 копійок (а.с.8). В цей час, в квартирі було зареєстровано п»ять повнолітніх осіб, але [PERSON] була інвалідом 1 групи прикутим до ліжка останні роки (з пояснень сторін), [PERSON] не заперечував, що оплату за ці послуги у спірний період не здійснював, а тому вказану суму слід розділити на чотирьох осіб і стягнути з відповідача 51 гривню 68 копійок; - за послуги з водопостачання, згідно наданих представником позивача квитанціям сплачено: за листопад 2011 року - 239 гривень 55 копійок, за грудень 2011 року - 114 гривень 19 копійок, за березень 2012 року - 385 гривень 82 копійки, за червень 2012 року - 395 гривень 51 копійка, за липень 2012 року - 160 гривень 97 копійок, за серпень 2012 року - 78 гривень 18 копійок, а всього - 1374 гривні 22 копійки. Користувачами послуг холодного водопостачання у вказаний період було п»ять повнолітніх осіб, а отже стягненню з відповідача підлягає 1374 гривні 22 копійки : 5 осіб = 274 гривні 84 копійки; - за послуги з енергопостачання згідно наданих представником позивача квитанцій у період з 01.07.2011 року по 01.07.2013 року, коли користувачами було п»ять повнолітніх осіб, було сплачено: за грудень 2012 року - 59 гривень 61 копійка, за лютий 2013 року - 115 гривень 93 копійки, за листопад 2011 року - 79 гривень 31 копійка, за жовтень 2011 року - 75 гривень 66 копійок, за березень 2012 року - 207 гривень 65 копійок, за квітень 2012 року - 71 гривню 28 копійок, за червень 2012 року - 111 гривень 56 копійок, за липень 2012 року - 60 гривень 34 копійки, за серпень 2012 року - 56 гривень 33 копійки, за вересень 2012 року - 48 гривень 67 копійок, за листопад 2012 року - 122 гривні 50 копійок, за жовтень 2012 року - 100 гривень 28 копійок, за червень 2013 року - 150 гривень, а всього - 1259 гривень 12 копійок. З відповідача на користь позивача у вказаний період підлягає стягненню 1259 гривень 12 копійок : 5 осіб = 251 гривня 82 копійки. В період з 01.07.2013 року по 01.07.2014 року, коли користувачами енергопостачання було чотири повнолітні особи ([PERSON] померла), згідно наданих квитанцій позивачем було сплачено: за грудень 2013 року - 42 гривні 39 копійок, за листопад 2013 року - 54 гривні 80 копійок, за серпень 2013 року - 151 гривня 42 копійки, за березень 2014 року - 127 гривень 20 копійок, за квітень 2014 року - 35 гривень 59 копійок, за травень 2014 року - 48 гривень 60 копійок, а всього - 460 гривень. З відповідача на користь позивача у вказаний період підлягає стягненню: 460 гривень : 4 особи = 115 гривень. Всього за із сплаченої за енергопостачання суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 366 гривень 82 копійки. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності з наведеними вище нормами права, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 693 гривні 34 копійки сплачених [PERSON] послуг за домофон, електропостачання, холодне водопостачання в період з 01.07.2011 року по 01.07.2014 року і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо решти заявлених вимог, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне: В силу ст.1158 - 1160 ЦК України у [PERSON] не виникло обов»язку по відшкодуванню [PERSON] витрат, пов»язаних із здійсненням поліпшень спільного майна (ремонту приміщень загального користування), оскільки позивачем не доведено, що ремонт здійснювався за згодою відповідача (надання такої згоди він категорично заперечував) і що здійснення такого ремонту було вкрай необхідне. Стаття 172 СК України встановлює обов»язок дитини, повнолітніх дочки та сина піклуватися про батьків і визначає порядок звернення повнолітніх дочки, сина за захистом інтересів непрацездатних немічних батьків. При вирішення питання про відшкодування витрачених на ліки коштів, суд враховує, що жодним доказом не підтверджується, що покійна [PERSON] потребувала саме цих ліків, що вони придбавалися саме [PERSON] для покійної матері (представлені чеки неможливо ідентифікувати), що [PERSON] не піклувався про свою матір, з урахуванням змісту заявленої як підстави для стягнення статті 172 СК України, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Вирішуючи питання стосовно стягнення 1548,45 гривень неотриманої грошової компенсації по догляду за інвалідом 1 групи, суд враховує, що [PERSON] була звільнена з роботи 23.10.2012 року за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) - а.с.40-41, жодного доказу здійснення нею догляду за покійною [PERSON] суду не надано, як не надано і доказів вини [PERSON] в неотриманні нею грошової компенсації по догляду за інвалідом 1 групи, а отже в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Заявлена в 702 гривні 18 копійок сума витрачена на придбання для потреб [PERSON] карнизу, штор, набору посуду стягненню не підлягає, оскільки ці речі, як з»ясовано в ході розгляду справи, придбавалися позивачем для покійної матері, відповідачем не використовуються, а отже будь-які правові підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні. Проаналізувавши і дослідивши всі надані сторонами докази в їх сукупності із заявленими підставами позову і нормами права, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог - в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 693 гривень 34 копійок сплачених послуг за домофон, електропостачання, холодне водопостачання за період з 01.07.2011 року по 01.07.2014 року і відмови в задоволенні решти вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial