Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, в котрому просила суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири №98, загальною площею 89,2 кв.м, житловою площею 46,9 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55-Ж. В своїй позовній заяві посилалась на те, що 20.06.2015 р. між позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище Салган) Ілонною Борисівною та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис № 292. На сьогодні [PERSON] та [PERSON] перебувають у стадії розлучення. Під час перебування у шлюбі сторони придбали речові права на двокімнатну квартиру № 98, загальною площею 88,84 кв.м, розташована на обєкті будівництва за будівельною адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55, у звязку з чим позивачка звернулась до суду по поновлення своїх прав та розподіл майна подружжя. Позивачка у судове засідання не зявилась, представник позивачки надала заяву, в котрій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі, справу розглянути без особистої участі сторони позивачів. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про неможливість неявки в судове засідання не повідомив. Суд,\~\~дослідивши\~\~та\~\~проаналізувавши матеріали справи вважає, що\~\~позов\~підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.06.2015 р. між позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище Салган) Ілонною Борисівною та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис №292. На сьогодні [PERSON] та [PERSON] перебувають у стадії розлучення. Під час перебування у шлюбі сторони придбали речові права на двокімнатну квартиру №98, загальною площею 88,84 кв.м, розташована на обєкті будівництва за будівельною адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55. Так, 14.06.2016 р. [PERSON] уклав з товариством з додатковою відповідальністю «Одіссей-БМУ-11» Договір №О-Д-98к купівлі-продажу речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 3.2. Договору №О-Д-98к від 14.06.2016 р., сторони домовились, що обєктом нерухомості, майнові права на який передаються за цим договором, є квартира, розташована на обєкті будівництва за будівельною адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55, з наступними характеристиками: Секція Д, 2-кімнатна квартира №98, загальною площею 88,84 кв.м, розташована на 13 поверсі. Відповідно до п. 5.1., 5.2. Договору №О-Д-98к від 14.06.2016 р., вартість майнових прав на обєкт нерухомості на момент укладення цього договору визначається із розрахунку вартості одного квадратного метра загальної площі квартири і складає 15 500,00 (пятнадцять тисяч пятсот гривень 00 копійок) гривень. Загальна вартість майнових прав, котрі передаються продавцем покупцю за цим договором складає на момент укладення цього договору, 1 377 020,00 (один мільйон триста сімдесят сім тисяч двадцять гривень 00 копійок). Ця сума є остаточною і може бути змінена тільки у випадках, передбачених цим договором або законодавством України. Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (номер інформаційної довідки 125249938 від 24.05.2018р.) реєстрація права власності на квартиру проведена на підставі Договору №О-Д-98к купівлі-продажу речових прав на нерухоме майно від 14.06.2016р., акту приймання-передачі нерухомого майна б/н, виданого 27.11.2017р. ТДВ «Одіссей-БМУ-11» та технічного паспорта б/н, виданого 24.11.2017р. ТОВ «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості». Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. ст.. 76, 77 ч.2 ст.78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 Сімейного кодексу України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним. Відповідно до ч. 1\~ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1\~ст. 69 СК). Відповідно до ч. 1\~ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1\~ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ч. ч. 2, 4\~ст. 71 Сімейного кодексу України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, вказане майно було придбано сторонами за час їх шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Доказів, які б свідчили що вищезазначене майно було придбане не у період шлюбу, або за особисті грошові кошти одного з подружжя, матеріали справи не містять. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Суд вбачає, що спірне приміщення належить сторонам у рівних частках кожному.

Outcome: approved