Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що вона являється власником квартири №60, що по пр. Відродження, 8 в м. Луцьку, в якій зареєстрований, але не проживає відповідач протягом восьми років, в добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється. На підставі наведеного, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кв. №60, що по пр. Відродження, 8 в м. Луцьку. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.03.2005 року, [PERSON]на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 5). Із довідки про склад сімї, виданої Департаментом ЦНАП у м. Луцьку 14.02.2018 року вбачається, що у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Актом про непроживання особи за місцем реєстрації 14.02.2018, складеним жильцями будинку №8 по пр. Відродження в м. Луцьку, що засвідчений головою ОСББ «Відродження 8 Лучеськ» підтверджується, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2004 року (а.с. 8). В судовому засіданні встановлено, що відповідач понад один рік не проживає у спірній квартирі без будь-яких поважних причин, обовязків по утриманні квартири не несе, в добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється. Відповідно до ст.ст.\~319\~\~ч.1,\~321\~ч.1,\~391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном. Права власника квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, згідно з якими власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ч.1\~ст. 405 ЦК України\~та ч.1\~ст. 156 ЖК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у\~квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником, а якщо такої угоди не було укладено, то - нарівні з власником. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином,\~вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України;\~ст. 405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловила\~колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 31 січня 2011 року та Верховний Суд України в постанові від 16.01.2012 року. У відповідності до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, судом були вчинені усі процесуальні дії з метою реалізації сторонами своїх процесуальних прав та здійснення ними процесуальних обовязків, зокрема належним чином був повідомлений відповідач, однак він в судове засідання не зявився, не надав суду заперечень проти позову та доказів того, що йому чинились перешкоди у користуванні спірним житлом або причини, у звязку з якими він був відсутній за місцем своєї реєстрації є поважними. На основі викладеного суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №60 по пр. Відродження, 8 в м. Луцьку Волинської області. На підставі ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved