Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, зазначивши, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 06.02.2010 року у Старобезрадичівській сільській раді Обухівського району Київської області, актовий запис № 2. В період шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з відповідачем. Позивач стверджує, що шлюбні відносини між подружжям припинені назавжди, вони втратили почуття поваги та взаєморозуміння між собою, через що між ними виникали часті сварки та непорозуміння. Разом вони не проживають, не ведуть спільного господарства. В подальшому спільне життя неможливе. Примирення між ними не буде. Крім того, позивачка просила визначити місце проживання дочки з батьком [PERSON], відповідачем по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, однак до суду подала заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дочки з відповідачем підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду письмову заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, та просить визначити місце проживання дитини з ним, та просить справу розглянути в його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони 06.02.2010 року зареєстрували шлюб виконкомом Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.02.2010 року.(а.с.4) Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.07.2010 року виданого на ім`я [PERSON], [INFO], батьками останньої записані [PERSON] та [PERSON](а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Сторони шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Складність стосунків призвела до втрати між ними любові та поваги, що призвело до розпаду сім'ї. При таких обставинах, суд вважає, що мотиви та причини, які змусили позивача наполягати на розлученні досить важливі, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов підлягає до задоволення. Після припинення сумісного проживання сторони почали проживати окремо, однак у них виник спір щодо визначення місця проживання дитини. За правилами ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип ст.6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Судом встановлено, що батько та мати дитини проживають окремо, у кожного з батьків за місцем проживання створені всі необхідні умови для належного виховання дитини. Однак як вказано в позовній заяві у матері скрутне матеріальне становище, вона має намір змінити місце проживання, виїхавши за межі України. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають значення. Враховуючи вищенаведені обставини справи, той факт, що сторони досягли згоди щодо місця проживання дочки, що вказано в заявах, поданих до суду, суд вважає, що визначення місця проживання дочки [PERSON] за місцем проживання батька буде відповідати інтересам самої дитини та не суперечитиме інтересам батьків. На підставі викладеного та

Outcome: approved