Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь кошти: боргу в розмірі 555808,59 грн., а також 3% річних від суми боргу в розмірі 49748,68 грн., інфляційні витрати в розмірі 510017,86 грн. З відповідача [PERSON] просила стягнути: борг в розмірі 1436103,21 грн., а також 3% річних від суми боргу в розмірі 128541,07 грн., інфляційні витрати в розмірі 1317788,71 грн. Крім того, просила стягнути із вказаних відповідачів на свою користь понесені нею судові витрати в сумі 6890,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач згідно іпотечного договору від 6.08.2007 з АБ «АвтоЗАЗбанк» (правонаступник ПАТ «НЕОС БАНК», надалі - Банк) виступила майновим поручителем по зобов»язанням відповідачів: [PERSON] за кредитним договором №002-111/2007 від 6.08.2007 року та [PERSON] за кредитним договором №002-112/2007 від 6.08.2007 року. Відповідно до вказаного іпотечного договору позивач у забезпечення виконання зобов»язань відповідачів передав в іпотеку банку належні на праві власності земельні ділянки, право спільної часткової власності на які належали в річних долях відповідачам, позивачу та ще двом особам: [PERSON] та [PERSON] В подальшому, на підставі заочного рішення Макарівського районного суду Київської області від 18.10.2013, яке набрало законної сили, банк набув право власності на предмет іпотеки - земельні ділянки в рахунок заборгованості відповідачів по зазначеним кредитним договорам, які були реалізовані банком, а отримані кошти направлені на погашення існуючої заборгованості. Таким чином, позивач вважає, що з урахуванням вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про іпотеку» та ч.1 ст.512 ЦК України, і, враховуючи інформацію банку щодо погашення заборгованості за кредитними договорами за рахунок реалізації іпотечного майна, - до позивача перейшли права кредитора у цих зобов»язаннях у розмірі вартості частки майна позивача, яка за інформацією банку складає 1992600,00 грн. З урахуванням висог ч.2 ст.625 ЦК України, сторона позивача також просить стягнути і 3% річних та суми інфляційних витрат за час прострочення виконання грошового зобов»язання: починаючи з дати винесення вищезгаданого заочного рішення суду від 18.10.2013 року. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, заперечень проти позову і заяв про розгляд справи у свою відсутність не направляли. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст.169,224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 18 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2014 року позов ПАТ «Банк Кіпру» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. У рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 002-111/2007 від 06 серпня 2007 року у сумі 869 640,04 доларів США (6951032,83 грн), окремо пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом - 340 186,80 грн, та [PERSON] за кредитним договором № 002-112/2007 від 06 серпня 2007 року в сумі 655 479,53 доларів США (5 239 247,88 грн), звернуто стягнення на предмети іпотеки: земельну ділянку площею 32,9325 га, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку площею 22,4156 га, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку площею 3,5228 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані та території Юріївської сільської ради Макарівського району Київської області, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, загальною вартістю 9963 000,00 грн та визнано право власності на них за ПАТ «Банк Кіпру». Вирішено питання про розподіл судових втрат (. Також, вказаним рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено, що зазначені земельні ділянки належать [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як іпотекодавцям, на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок, посвідченого Потоцькою І.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11.07.2007 року за реєстровим №2271, Макарівським районним відділом земельних ресурсів Київської області 31.07.2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010733000261. Крім того, рішенням суду встановлено, що на виконання пункту 2.2.2. кредитних договорів № 002-111/2007 та № 002-112/2007 №93,08 між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], укладено іпотечний договір від 06.08.2007 зареєстровано в реєстрі за №3792. У відповідності з ч. 3 ст. 61 ЦПК Україн , вищевказані обставини не підлягаютьть доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно умов вищевказаного іпотечного договору, копія якого міститься в матеріалах справи, позивач [PERSON] є Іпотекодавець 3 та майновий поручитель Позичальника 1 та Позичальника 2 (відповідачів [PERSON], [PERSON] Згідно цього ж іпотечного договору Іпотекодержателем виступає АБ «АвтоЗАЗбанк». Відповідно до ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Після набуття права власності на земельні ділянки, вони були реалізовані Банком, що підтверджено інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна. Крім того, відповідно до листа за вих.№0604-05/1707 від 5.10.2015, Банк надав позивачу інформацію про розподілення коштів в розмірі 1992600,00 грн. (що становить 1/5 частини позивача від реалізованих земельних ділянок) на погашення заборгованості за кредитами відповідачів на підставі вищевказаного рішення Макарівського районного суду Київської області від 18.10.2013 року. Так, загальна сума, що складає 1/5 частину від реалізованого майна на суму 9963000,00 грн., становить 1992600,00 грн. Розподілення коштів в розмірі 1992600,00 грн. на погашення заборгованості за кредитами [PERSON] згідно кредитного договору №002-111/2007 від 6.08.2007 та [PERSON] згідно кредитного договору №002-112/2007 від 06.08.2007 року на підставі заочного рішення Макарівського районного суду Київської області від 18.10.2013 відбулось наступним чином: [PERSON] - 1436103,21 грн.; [PERSON] - 555808,59 грн., судові витрати - 688,20 грн. Таким чином, заборгованість за кредитними договорами була погашена за рахунок реалізації іпотечного майна, власником 1/5 частини якого являлась позивач - іпотекодавець і майновий поручитель за іпотечним договором. Слід зазначити, що вказані правовідносини між відповідачами, як боржниками, та позивачем, як майновим поручителем, регулюються ст.11 Закону України «Про іпотеку». Так, вказаною нормою передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Нормами п.3 ч.1 ст.512 ЦК України також передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Таким чином, враховуючи, що заборгованість за кредитними договорами була погашена за рахунок реалізації іпотечного майна, до позивача перейшли права кредитора у вказаних зобов»язаннях в розмірі вартості частки належного позивачу майна, що в даному випадку складає 1992600,00 грн. В розумінні вимог ст.ст. 526, 610 ЦК України, відповідачі порушили зобов»язання, як боржники, перед новим кредитором [PERSON], а тому позовні вимоги про стягнення : з відповідача [PERSON] на свою користь кошти - борг в розмірі 555808,59 грн. та відповідача [PERSON] - борг в розмірі 1436103,21 грн., - підлягають задоволенню. Суд також погоджуюється із позицією сторони позивача щодо застосування до вказаних правовідносин і вимог ч.2 ст.625 ЦК України, які передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом із тим, право [PERSON],як нового кредитора, щодо стягнення з відповідачів боргу, виникло не з часу ухвалення заочного рішення суду 18.10.2013 року, яке станом на 18.10.2013 року не набрало законної сили (як просить позивач у заявлених вимогах та приводить в позові відповідні розрахунки), а з часу виникнення у неї такого права, а саме через сім днів з моменту отримання останньої вищезазначеної письмової вимоги від 15.03.2016 року, як вона того просить у відповідних письмових зверненнях до відповідачів. Так, судом встановлено, що позивачем [PERSON] були направлені 15.03.2016 року письмові вимоги до відповідачів щодо погашення перед нею заборгованості у розмірі 1436103,21 грн. за кредитним договором №002-112/2007 та в розмірі 555808,59 грн. за кредитним договором №002-111/2007 від 6.08.2007 року. У вказаних вимогах позивач вимагає відповідачів сплатити відповідні грошові суми протягом календарних днів 7 днів з моменту отримання вимоги. Однак, як свідчать матеріали справи, вказані вимоги фактично боржниками-відповідачами отримані не були, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню з з 14.04.2016 року (дата повернення письмової вимоги ) щодо заборгованості [PERSON] та з 23.04.2016 року (дата повернення письмової вимоги [PERSON].), і по 10.10.2016 - дату розрахунку позивача в заявлених позовних вимогах(а.с.20- 24). З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про стягнення на підставі ч.2 ст..625 ЦК України з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором суми боргу в частині інфляційних витрат за період прострочення грошового зобов»язання в розмірі 1436103,21 за період з 14.04.2016 року по 10.10.2016 року з урахуванням показника індексу інфляції за вказаний період 1,048, - в розмірі 69460,18 грн. і 3% річних за вказаний період в розмірі 21246,46 грн. Також, суд прийшов до висновку про стягнення на підставі ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором суми боргу в частині інфляційних витрат за період прострочення грошового зобов»язання в розмірі 555808,59 за період з 23.04.2016 року по 10.10.2016 року з урахуванням показника індексу інфляції за вказаний період 1,013, - в розмірі 7178,32 грн. і 3% річних за вказаний період в розмірі 7811,78 грн. Відповідно дост. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір, який був сплачений останнім при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial