Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позовній заяві позивач посилається на те, що 20.07.2013 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає з нею, знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Позивач зазначає, що звернутися до суду із заявою про розірвання шлюбу вона вирішила через те, що з відповідачем вони мають різні характери та погляди на життя, постійно сваряться, з відповідачем протягом тривалого часу не проживають, їх шлюб носить формальний характер. Примиритися з відповідачем категорично не бажає, а тому просить не надавати строк для примирення. З посиланням на викладене позивач просила суд розірвати шлюб, укладений 20.07.2013 року між нею відповідачем [PERSON], про що у виконкомі Камяницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області вчинено актовий запис за № 121 від 20.07.2013 року, після розірвання шлюбу залишити їй післяшлюбне прізвище «Метенко», а також стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх доньки [PERSON], [INFO], яка проживає з нею за адресою: м. Ужгород, вул. Панькевича, 96, у розмірі 1/3 його доходів, але не менше прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини віком до шести років, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач не зявилася, при цьому через канцелярію суду подала заяву від 23.10.2018 року, в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підтримує. Крім того, позивач позовні вимоги щодо стягнення аліментів просить залишити без розгляду. Відповідач у підготовче засідання не зявився, однак через канцелярію суду подав заяву від 23.10.2018 року, згідно з якою просить провести розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає. Ухвалою суду від 23.10.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у даній цивільній справі у частині позовних вимог про стягнення аліментів залишено без розгляду. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2013 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Попович) Крістіною Василівною, [INFO], було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Камяницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 121, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 105022, виданим 20.07.2013 року. У сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ № 281201, виданим 09.01.2014 року. Донька сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, вони разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, останній позов про розірвання шлюбу визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Що стосується вимоги позивача про залишення їй шлюбного прізвища, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Водночас, вирішення питання щодо прізвища особи, яка змінила своє прізвище внаслідок укладення шлюбу, яким вона буде іменуватися після розірвання шлюбу, виключно залежить від її бажання, а відтак, суд вважає позовну вимогу про залишення позивачу шлюбного прізвища підставною та такою, що підлягає до задоволення. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 352,40 грн. судового збору.

Outcome: approved