Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], котрі проживають разом з нею в с.Гвардійське Хмельницького району. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO] В 2017 році відповідач покинув сім'ю та пішов проживати до іншої жінки. З тих пір перестав цікавитись дітьми та надавати їм матеріальну допомогу. За рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22.01.2018 року присуджено стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей, проте [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, у зв'язку з чим звернулась до суду . В судовому засіданні позивачка, Її представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач, його представник позовні вимоги не визнали, вказуючи, що [PERSON] цікавиться дітьми, проте у зв'язку з роботою за кордоном позбавлений можливості приділяти належну увагу вихованню дітей. Відповідач зазначив, що постійно спілкується із сином по телефону. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, його представника, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку . Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. На даний час діти проживають разом з позивачкою. Згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.03.2018 року, котре набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. В силу п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Отже, ухилення від виконання своїх обов'язків із виховання дитини повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини, внаслідок чого фізичний, психічний і моральний розвиток дитини піддаються небезпеці. Доказів саме такої поведінки відповідача, свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками, доказів в підтвердження того, що [PERSON] попереджався про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків, позивачкою, її представником, в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, не надано. Як видно з висновку органу опіки та піклування Хмельницької РДА від 16.10.2018 року, комісія з питань захисту прав дитини Хмельницької РДА прийняла рішення про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей- сина [PERSON] та доньки [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], котра являється матір'ю відповідача, дала покази про те, що [PERSON] постійно розпитує про дітей, бажає спілкуватися з ними, допомагає дітям матеріально. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач працює за кордоном, у зв'язку з чим із сином [PERSON] спілкується через засоби зв'язку, по мірі можливості зустрічається з останнім, а, отже, здійснює свої батьківські обов'язки. Крім того, встановлено, що з донькою [PERSON] відповідач більше року не спілкується. Як пояснив відповідач в судовому засіданні, він намагається спілкуватися з дочкою, проте остання на його дзвінки не відповідає. На підставі наведеного, враховуючи, що позивачкою, її представником не наведено виключних обставин, які б викликали крайню необхідність втрати зв'язку між батьком та дітьми, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дітей (ст. 166 СК України), а також ту обставину, що до відповідача раніше не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки; з метою захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування суд вважає, що слід відмовити в задоволенні вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей. При цьому суд, з врахуванням того, що відповідач не спілкується з донькою [PERSON], вважає за необхідне попередити його про необхідність змінити ставлення до виконання обов'язку по вихованню доньки, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Outcome: approved