Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У позові вказувала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок в [ADDRESS] . У зазначеному житловому будинку на прохання її брата [PERSON] і з її згоди 25.06.2005 року зареєстровані дружина брата - [PERSON] , [INFO] та їх син - [PERSON] , [INFO] . Однак за вказаною адресою [PERSON] не проживає з вересня 2016 року, а [PERSON] - з жовтня 2016 року. Зазначала, що на даний час не може оформити субсидію, тобто не може користуватися своєю власністю, оскільки в належному їй на праві власності житловому будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Вважає, що оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] , ніколи не були членами її сім`ї (постійно спільно з нею (власником житла) не проживали та не вели спільне господарство) і без поважних причин, понад шість місяців не проживають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності, тому їх необхідно визнати такими, що втратили право на користування цим житлом. Просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком в [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті. В адресованій суду заяві просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Щодо заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи по суті в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини своєї неявки суду не повідомили та не подали у встановлений судом строк відзив на позов. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] у судове засідання не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті. В адресованій суду заяві просив справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. З письмової згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному об`ємі з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] на праві приватної власності належить житловий будинок в [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6150286, виданого 08.01.2005 року ДКП «Вижницьке РБТІ», бланк серії СВЕ №570523. За згодою позивачки 25.06.2005 року у житловому будинку в [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , яка є дружиною її брата [PERSON] , та їх син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою старостату с. Іспас Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області №3-595 від 08.10.2020 року. Однак за вказаною адресою відповідачка [PERSON] не проживає з вересня 2016 року, а відповідач [PERSON] - з жовтня 2016 року, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №3-251 від 17.02.2020 року, №3-326 від 25.03.2020 року, №3-404 від 12.05.2020 року, №3-440 від 16.06.2020 року, №3-482 від 23.07.2020 року та №3-551 від 17.08.2020 року, складеними спеціалістом ЦНАЦУ Кусяк О.Г. , з участю уповноваженого представника сім`ї [PERSON] та в.о. старости с. Іспас Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області Гордійчука О.Т. На даний час позивачка не може користуватися та розпоряджатися належним їй на праві приватної власності житловим будинком, що розташований по [ADDRESS] , оскільки в ньому зареєстровані відповідачі. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вказані положення закріплені також у ЦК України. Так відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно чч.2, 3 ст.156 ЖК Української РСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР. Відповідно до положень ч.2 ст.64, ч.1 ст.156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. У ч.4 ст.9 ЖК Української РСР зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.ст.71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення на протязі 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки здійснюється в судовому порядку. Аналіз наведених вище норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, Суд дійшов висновку, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не були членами її сім`ї і без поважних причин, понад шість місяців не проживають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , належному [PERSON] на праві приватної власності. За вказаних обставин Суд вважає, що відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати такими, що втратили право на користування вказаним житлом. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не представлено. На підставі викладеного Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладено та ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.9, 71, 72, 150 ЖК Української РСР, ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 354, п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, Суд,

Outcome: approved