Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON] про вселення та відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням психічного здоров'я людини. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24 листопада 1998 року № 140279, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності у рівних частках, по ? частки за кожним, [PERSON] та [PERSON] В 2001 році позивачка, [PERSON], познайомилась з [PERSON] та надалі вини почали проживати разом однією сім'єю, а з 2005 року почали проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS]. При цьому, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Після смерті [PERSON], 2/3 квартири за адресою: [ADDRESS] успадковує чоловік позивачки, [PERSON], та 1/3 частка успадковуються відповідачкою, [PERSON]. [INFO] року після тривалої хвороби помер чоловік позивачки, [PERSON]. Після його смерті позивачка залишилась проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS]. 10.11.2014 року позивачка пішла на роботу, а коли повернулася в квартиру, то відповідачі: сестра чоловіка, [PERSON] та її син, [PERSON] не дали змогу зайти в квартиру, а замки на вхідних дверях уже були змінені на нові, від яких у позивачки не було ключів. Після вищевказаних подій, позивачка на мала можливості користуватись квартирою, оскільки відповідачі їй перешкоджають, погрожують фізичної розправою, ображають її. В зв'язку з чим, вона зверталась до правоохоронних органів, якій порадилась звернуть до суду. 29 травня 2015 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого їй перейшло в власність 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS]. Однак відповідачі, незважаючи на те, що вона є співвласником квартири перешкоджають їй користуватись квартирою, чим спричиняють їй моральні страждання. На підставі викладеного, позивачка просила: стягнути з відповідачів: [PERSON] та [PERSON] солідарно суму моральної шкоди в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень на користь [PERSON]; вселити [PERSON], в квартиру за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати відповідачів: [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні житлом за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що вона в 2001 році познайомилась з [PERSON] та надалі вини почали проживати разом однією сім'єю, а з 2005 року почали проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS]. При цьому, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] відповідачі її вигнали з квартири, змінили замки, а також до теперішнього часу не дають їй можливості користуватись квартирою. Вона зверталась до правоохоронних органів, проте відповідачі не змінили своєї поведінки. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що, вважає, що позивачка є хворою на СНІД, а також хворіє на туберкульоз, оскільки такі ж самі хвороби мав її померлий брат [PERSON]. Вона вважає, що проживання позивачки в квартирі є неможливим, оскільки це ставить під загрозу життя та здоров'я інших мешканців квартири. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, а також проаналізувавши у сукупності надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Так судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільній частковій власності [PERSON], якому належить ? частки, [PERSON], якій належить 1/6 частка, а також позивачці [PERSON], якій належить 1/3 частка квартири. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частинубудинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистогопроживання і проживання членів їх сімей і мають праворозпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати,дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати,укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен право на житло. Ніхто не може буди примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Так, свідок [PERSON], пояснила, що відповідачі не впускають в квартиру [ADDRESS] [PERSON] Вона знає, що раніше [PERSON] проживала у вищевказаній квартирі з чоловіком [PERSON], за яким доглядала. Після його смерті, [PERSON] вигнали з квартири родичі померлого [PERSON]. В квартирі вона особисто не була, все вона знає зі слів [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] як сусідку, а також знала її колишнього чоловіка [PERSON], який дружив з її сином. З [PERSON] вона познайомились, коли вона не давала забрати військову фору сина [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив, що він є сином [PERSON]. Він також пояснив, що після смерті його вітчима [PERSON], він поїхав до квартири [ADDRESS] забрати прах померлого. Однак його в квартиру не впустили, оскільки, зі слів мешканців, він не має право на користування квартирою. На підставі викладеного, суд вважає, що в судовому засіданні підтвердились факти здійснення перешкод відповідачами у користуванні позивачкою спірною квартирою. Суд вважає, що позивачка має право користуватись квартирою як співвласник квартири, а відповідачі повинні не перешкоджати їй користуватись жилою площею. В зв'язку з чим, позовні вимоги про вселення, а також про не перешкоджання у користуванні житловою площею підлягають задоволенню. Необхідно також зазначити, що, обставини на які посилається відповідачка, а саме щодо неможливості спільного проживання, повинні вирішуватись відповідно до ст. 365 ЦК України, тобто виплати певної грошової компенсації. Однак відповідачі не використовували своє право на подання зустрічного позову, з відповідним посиланням. В той же час, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з відповідачів не підлягають задоволенню, оскільки зі сторони позивачки не надано суду доказів спричинення відповідачам будь-якого психічного ушкодження позивачці, а тому відсутні підстави для її відшкодування, які передбачені ст. 23, 1167 ЦК України. З відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір у рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial