Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Зеленопідської сільської ради. З урахуванням уточнень до позову [PERSON] просить встановити, що позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті брата [PERSON] та просить визнати за нею право на ? частку земельної частки (паю) в розмірі 3,335 умовних кадастрових гектарів в межах Зеленопідської сільської ради після смерті [PERSON], померлого 30 грудня 2003 року. В обґрунтування позову зазначається, що 27 грудня 2001 року померла мати [PERSON] та [PERSON] [PERSON]. Позивач та її брат [PERSON] після смерті матері отримали у спадок земельну частку (пай), розміром 6.67 умовних кадастрових гектарів, в рівних частках. [PERSON] право власності на свою частину земельної ділянки оформила належним чином отримавши відповідний державний акт на право власності на землю. [PERSON] не встиг належним чином оформити спадок матері, та державний акт на право власності на землю не отримав. 30 грудня 2003 року помер [PERSON]. Однак, право на землю у нього на момент смерті існувало, а тому відсутність державного акта на право власності не позбавляє позивача, як спадкоємця [PERSON], отримати у власність належну спадкодавцю на момент смерті земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити на підставі наданих до суду позову та матеріалів. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, одночасно просить задовольнити позовні вимоги [PERSON]. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]. Так, судом встановлено, що 27 грудня 2001 року померла [PERSON]. [PERSON] була матірю [PERSON] та [PERSON]. 04 жовтня 2002 року [PERSON] та [PERSON] отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме отримали в рівних частинах кожний у спадок право на земельну частку (пай) в землях ВАТ «Червоний Перекоп» на території Червоноперекопської сільської ради, розміром 6,67 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї части в натурі. 30 грудня 2003 року [PERSON] помер. У липні 2016 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON]. Постановою від 12 липня 2016 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з ненаданням [PERSON] оригіналу Державного акта на право власності на землю. Інші спадкоємці із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не звертались. Згідно Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, а саме Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. ст. ст. 524, 525, 527, 537, 549 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529 - 533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як встановлено матеріалами справи, в період з 1996 по 2003 рік [PERSON] та [PERSON] проживали разом в [INFO]. Зазначений факт у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON]О, які зазначили, що [PERSON] постійно піклувалась братом, доглядала за ним, поховання брата також організувала вона. Протягом всього часу, тобто з 2003 року отримувала оренду плату за земельну частку пай, як спадкоємиця [PERSON]. Таким чином, [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, яке залишилось після смерті брата [PERSON]. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] отримали у спадок в рівних частках кожний земельну частку (пай) в землях ВАТ «Червоний Перекоп» на території Червоноперекопської сільської ради, розміром 6,67 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї части в натурі, після смерті матері [PERSON]. [PERSON], отримавши свідоцтво про спадщину, належним чином право власності на землю оформити не встиг, оскільки помер 30 грудня 2003 року. Відсутність Державного акту на право приватної власності на землю не позбавляє спадкоємця права на отримання у спадщину майна, яке залишилось після смерті спадкодавця. Крім того, позивачем доведено належність спірної ділянки спадкодавцю на момент смерті, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про право на спадщину. Також, судом враховано, що інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори з 2003 року не звертались. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай), в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого 30 грудня 2003 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved