Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Газтранс-ойл» про зобовязання відповідача змінити формулювання її звільнення з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України на ст.38 КЗпП України у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та внести відповідний запис у трудову книжку; стягнення з відповідача не виплаченої заробітної плати в розмірі 896,49 грн, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в розмірі 7 606,98 грн, вихідної допомоги в розмірі 8 452,50 грн та стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1 351,79 грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.08.2016 року була прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера в ТОВ «Газтранс-ойл». 23.12.2016 року вона звернулась до директора з заявою про звільнення її з займаної посади з 10.03.2017 року згідно ст.38 КЗпП України. Однак, відпрацював останній день 10.03.2017 року трудову книжку їй не видали та не провели повний розрахунок при звільненні. Після повторного звернення до відповідача про проведення розрахунків директор ТОВ «Газтранс-ойл» ніяким чином не відреагував. У звязку з чим вона вимушена була звернутися до Української державної інспекції з питань праці у Чернігівській області. Після проведеної перевірки вона отримала листа із якого вбачається, що її звільнили з роботи 25.04.2017 року згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Посилаючись на ст. 235 КЗпП України просить змінити формулювання причин звільнення та виплатити належні кошти при звільненні. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили змінити формулювання та дату звільнення та провести виплату належних сум. Позивач доповнила, що в останній робочий день 10.03.2017 року нею за актом були передані всі бухгалтерські документи. У звязку з тим, що нею була подана заява про звільнення з роботи з 10.03.2017 року, тому не зявлялась на роботу. Окрім цього, неодноразово зверталась до відповідача щодо видачі трудової книжки та проведення розрахунку при звільненні, однак дізналася про звільнення лише після перевірки проведеної інспекцією праці. Звісно ніхто не пропонував їй надавати будь-які пояснення за не появу на роботі в період з 13.03.2017 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав відповідно до письмових заперечень та додаткових письмових пояснень, які долучено до матеріалів справи (а.с.63, 80-81). Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків дослідивши представлені докази, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, що розглядає спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю закону. Якщо неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, суд одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно копії трудової книжки (а.с.85-88) [PERSON] працювала у ТОВ «Газтранс-ойл» на посаді головного бухгалтера з 01.08.2016 року. Даний факт сторонами не оспорюється. Відповідно наказу від 15.03.2015 року ТОВ «Газтранс-ойл» [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відсутність на роботі 13.03.2017 року та оголошено догану (а.с.51). Згідно наказу від 25.04.2017 року головний бухгалтер [PERSON] за систематичне порушення трудового розпорядку та не зявлення на робочому місця без поважних причин починаючи з 17.03.2017 року по 25.04.2017 року звільнена з посади згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.70). Пунктом 4 частиною 1 ст.40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Однак, як вбачається із матеріалів справи 23 грудня 2016 року [PERSON] на імя директора ТОВ «Газтранс-ойл» написала заяву про звільнення її з займаної посади з 10.03.2017 року (а.с.21). Даний факт підтверджується записом в журналі реєстрації вхідних документів (а.с.22-24). Із копії листа від 14.03.2017 року вбачається, що [PERSON] зверталась до директора ТОВ «Газтранс-ойл» з листом вимогою про видачу трудової книжки та про проведення всіх необхідних виплат (а.с.20). Вказаний лист було отримано відповідачем 15.03.2017 року (а.с.19), однак матеріали справи не містять відповіді на вказану заяву. Свідки [PERSON] та [PERSON] при допиті їх під час розгляду справи, повідомили, що були присутні 14.03.2017 року з позивачем в той час, коли [PERSON] направляла лист відповідачу про повернення трудової книжки та виплату всіх належних сум. Крім того, свідок [PERSON] показала, що 10.03.2017 року позивач прийшла з роботи і повідомила, що вона вже звільнена з роботи, передала всі справи [PERSON]. З того часу вона на роботу більше не ходила. Свідок [PERSON] показала, у період з 12.03.2017 по 19.03.2017 року проживала у позивача. В цей час [PERSON] не ходила на роботу, чекала поки їй зателефонують, але так ніхто і не телефонував. Позивач повідомила, що передала справи керівництву. Також, доказом того, що позивач після 10.03.2017 року не мала наміру продовжувати трудові стосунки підтверджує і акт прийому передачі справ від 10.03.2017 року, відповідно до якого головний бухгалтер [PERSON] здала, а директор ТОВ «Газтранс-ойл» прийняв первинні і бухгалтерській документи, згідно яких вівся облік господарських операцій (а.с.45). Крім того, 26.03.2017 року [PERSON] зверталася до Української державної інспекції з питань праці у Чернігівській області щодо не звільнення її з роботи та про відсутність розрахунку при звільненні (а.с.16-18). За результатами звернення Українською державною інспекцією з питань праці у Чернігівській області проведено позапланову перевірку ТОВ «Газтранс-ойл» та встановлено порушення ст. 47, 149 КЗпП України та ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (а.с.13). Також, 28.04.2017 року винесено припис №25-01-006/0200 щодо видачі належно оформленої трудової книжки і копії наказу про звільнення [PERSON] та ін. (а.с.39зв). Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, позивачу не було доведено до її відома наказ від 15.03.2017 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, про що свідчить відсутність її підпису про ознайомлення з даним наказом. Крім того, відсутні документи на підтвердження факту відмови позивача в ознайомленні з наказом. Зрештою, з приводу відсутності позивача на роботі у період з 14.03.2017 року по 25.04.2017 року, що зафіксовано у актах від 14.03.2017 року, 15.03.2017 року та 25.04.2017 року (а.с.66, 68-69), відповідач, в порушення ст.149 КЗпП України, не зажадав від позивача письмових пояснень та видав наказ про звільнення на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] є незаконним і її порушені при цьому права підлягають поновленню шляхом зміни причин і дати звільнення. При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 1, ч.3 ст. 38 КзпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. У ході розгляду справи, як позивач, так і відповідач не підтвердили наміру продовжувати трудові стосунки, а отже розірвання трудового договору з 10.03.2017 року без відпрацювання [PERSON] двох тижнів, не буде суперечити волі обох сторін. Так, позивач відповідно до заявлених вимог просить змінити формулювання звільнення з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України на ст.38 КЗпП України у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю. Відповідно до поданої заяви від 23.12.2016 року (а.с.21) позивач просила звільнити з 10.03.2017 року за власним бажанням. Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що в період роботи позивача, відповідач не виконував законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зміну формулювання причин та дати звільнення підлягають задоволенню частково, а саме слід змінити формулювання причини і дату звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю «Газтранс-ойл» згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України (за прогул без поважних причин) з 25 квітня 2017 року на ч.1 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) з 10 березня 2017 року та внести відповідний запис у трудову книжку. Втім, вимоги про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Газтранс-ойл» не виплаченої заробітної плати в розмірі 896,49 грн не підлягають задоволенню. Згідно розрахунково-платіжної відомості за березень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата, до виплати розмір якої становить 1 291, 57 грн (а.с.96). Відповідно до відомості на виплату грошей (а.с.97) та виписки по рахунку [PERSON] 25.05.2017 року виплачено заробітну плату в сумі 1 291,57 грн (а.с.49). Також, не підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення з ТОВ «Газтранс-ойл» вихідної допомоги в розмірі 8 452,50 грн з огляду на те, що положеннями статті 44 КЗпП України не передбачено виплату вихідної допомоги у разі звільнення за власним бажанням (ч.1 ст.38 КЗпП України).. Водночас, [PERSON] не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку терміном 15 днів. Згідно копії розрахунково платіжної відомості за квітень 2017 року позивачу належить до виплати 1 424,72 грн компенсації за невикористану відпустку. Однак, в силу положень ст.11 ЦПК України суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, а тому вирішує справу відповідно до предявлених вимог та стягує з відповідача 1 351,79 грн компенсації за невикористану відпустку, як і просила позивач при подачі позову. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівник перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачу проведено виплату заробітної плати лише 25.05.2017 року, а до цього часу не виплачена компенсація за не використану відпустку, що не спростовано представником відповідача. Згідно п.8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Часом затримки розрахунку з позивачем є період з 10.03.2017 року по 20.05.2017 року (період заявлений позивачем), який має 54 робочі дні, середній заробіток складає 140 грн. 87 коп. х 54 = 7 606 грн. 98 коп. (сума визначена без урахування обовязкових відрахувань до бюджету і державних цільових фондів) і підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2 500 грн (а.с.100) суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться і витрати на правову допомогу. Згідно ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України (справа про правову допомогу), висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. У частині першій ст. 59 Конституції України не міститься обмежень стосовно кола субєктів надання правової допомоги та вимог щодо їх професійної підготовки, а у частині другій передбачено, що для забезпечення права на захист та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. За ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В матеріалах справи наявний договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 23 червня 2017 року між позивачем та адвокатом [PERSON] (а.с.36), акт передачі прийманні юридичних послуг (а.с.101), розрахунок правової допомоги (а.с.102) та квитанція про сплату коштів в розмірі 2 500 грн (а.с.100). Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2017 становить 1 544 грн. Отже, 40 % від 1 544 грн. складає 617,60 грн. Тобто, погодинна оплата праці за правову допомогу не може перевищувати 617,60 грн. Як вбачається із матеріалів справи представник позивача приймав участь у судових засіданнях загальним часом 186 хв: 26.06.2017 року - 46 хв, 13.07.2017 року - 51 хв, 30.08.2017 року - 33 хв, 11.09.2017 року - 42 хв, 27.09.2017 року 14 хв. Граничний розмір компенсації за правову допомогу за вказаний час складає: 1 914 грн 56 коп (617,60 грн х 186 хв/60). Крім того, суд враховує, що адвокатом надавалась юридична консультація та підготовка документів до суду, на що витрачено 3 години, оплата за які становить 1 852,80 грн (617,50 грн х 3 год). Отже, вимога про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2 500 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім цього, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір, тому з відповідача, у відповідності зі ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір в сумі 1 280,00 грн, зокрема: за вимогу немайнового характеру 640,00 грн та за вимогу майнового характеру - 640,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial