Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 17 вересня 2012 року і зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Володимирецького районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №22, а також про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюбне життя з відповідачем не склалося через різного роду непорозуміння, різні погляди на життя. На протязі тривалого часу сторони шлюбних та сімейних відносин не підтримують. Вказаний позов [PERSON] надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 27.08.2019 року. Ухвалою суду від 04.09.2019 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження. В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій визнав позов, клопотав про розгляд справи без його участі. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалась. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, як вбачається зі ст.ст.104, 105, 110 СК України, шлюб може бути припинено у зв`язку з його розірванням на підставі рішення суду за позовом одного з подружжя. У відповідності до ст.112 СК України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд приймає до уваги фактичні взаємини між подружжям, фактичні причини розірвання шлюбу та інші обставини. В даному випадку в судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, подружні та сімейні взаємини між сторонами припинено остаточно, подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін, що вони підтвердили в своїх заявах. Виходячи з наведеного, суд вважає, що є передбачені законодавством підстави для розірвання шлюбу. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач [PERSON] після реєстрації шлюбу змінювала прізвище, і не клопотала про його зміну на дошлюбне, вона може іменуватись цим прізвищем і після розірвання шлюбу Також встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] . Дитина проживає спільно з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідно до статей 180-183 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 182 цього ж Кодексу суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей, а також інші обставини справи, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір аліментів - 1/4 частина всіх видів доходу відповідача щомісячно, є достатнім для забезпечення невідкладних потреб дитини, її харчування, навчання, лікування, оздоровлення, придбання одягу, інших необхідних матеріалів. Виходячи із взаємного обов`язку батьків утримувати дитину, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у вказаному розмірі, який не є завищеним, з урахуванням віку неповнолітньої дитини, її потреб, та таким, що не створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру, відповідає засадам розумності і справедливості. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має, є фізично здоровим чоловіком та може виконувати обов`язок по утриманні своєї дитини та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес дитини та її розвиток. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов [PERSON] визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Як вбачається зі ст.205 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Прийняття такого рішення можливе і у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до положень ч.3 ст.200 ЦПК України.

Outcome: approved