Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Жмеринської міської ради Вінницької області про визначення частки у спільній сумісній власності квартирі, мотивуючи його тим, що 28.05.2010 р. помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, а саме частка квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності їй та її померлому чоловіку. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.05.2015 р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку вказаної квартири, оскільки у правовстановлюючому документі не визначено розмір частки спадкодавця. Вони із чоловіком, за час його життя, не укладали договорів про поділ часток у спільній сумісній власності, померлий чоловік заповіти не залишав. Невизначеність частки померлого у спірній квартирі позбавляє позивачку належним чином розпоряджатись та оформити свої спадкові права. Просить визначити, що частка померлого [PERSON] у квартирі [ADDRESS] становить 1/2. У судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилась, надала суду письмову заяву у якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, судові витрати просить віднести на її рахунок (а.с.37) Представник відповідача Жмеринської міської ради Вінницької області, будучи повідомленим про час та місце розгляду цивільної справи (а.с.36), в судове засідання не зявився, але через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій при вирішенні справи покладається на думку суду і просить справу розглядати без його участі (а.с.21) Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить розгляд справи за відсутності сторін, що не зявились. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оглянувши позовну заяву, заяви сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що позивачка 22.09.1966 р. зареєструвала шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Линдрик». (а.с. 4, 6) Із свідоцтва про право власності на житло від 28.10.1999 року, виданого згідно рішення виконкому Жмеринської міської ради від 28.10.1999 року №3987 зареєстрованого Жмеринським відділом Вінницького обласного обєднаного БТІ 09.11.1999 року №5610, [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS], без визначення часток кожного із співвласників (а.с.12). 28.05.2010 р. [PERSON] помер. (а.с. 7) Позивачка та її померлий чоловік зареєстровані у спірній квартирі. (а.с. 8,9, 15) Нотаріус Жмеринської міської державної нотаріальної контори, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.05.2015 року №447/02-31 відмовив позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру у звязку з невизначеністю частки померлого [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру. (а.с. 14). З довідки № 29 від 12.02.2015 року КП «ВООБТІ» вбачається, що згідно інвентаризаційної справи № 8706 на квартиру [ADDRESS] 09.11.1999 р. КП «ВООБТІ» була проведена реєстрація права спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом Жмеринської міської ради 28.10.1999 р. згідно рішення від 28.10.1999 р. № 3987. Станом на 11.02.2015 р. квартира в цілому складається з: коридору 25-1, кімнат 25-6, 25-8, ванної 25-2, туалету 25-3, кухні 25-4, кладових 25-5, 25-7, балкону, частини підвалу під сарай площею 2,7 кв.м. Загальна площа квартири складає 51,2 кв.м, в тому числі житлова площа 30,4 кв.м. Станом на 11.02.2015 р. самочинно збудованих та переобладнаних приміщень не має. (а.с.13) Вказані обставини підтверджуються копією технічного паспорту (а.с.10-11) Відповідно до копії спадкової справи № 240/2010 до майна померлого 28.05.2010 року [PERSON] (а.с. 28-33) встановлено, що позивачка у встановлений законом строк звернулась до нотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] не залишилось. Заповіту/спадкового договору після смерті [PERSON] не залишилось. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Отже, вказана вище квартира 25 в будинку №52 по вул. Леніна, 52 в м. Жмеринка Вінницької області є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], який помер 28.05.2010 р. Домовленості між співвласниками щодо поділу майна не існує. Вимоги про поділ майна до суду не заявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 3.4. інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Таким чином, враховуючи позицію відповідача, який позов визнав відповідно до ст.ст. 27, 31, ч.4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що частка померлого 28.05.2010 р. [PERSON], у квартирі, яка знаходиться у їх спільній сумісній власності, складає 1/2 квартири [ADDRESS]. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 355, 370 ЦК України,

Outcome: approved