Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 16 липня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області, актовий запис № 84. Від даного шлюбу 04 червня 2013 року у них народився син [PERSON]. Подружнє життя у них не склалося, у них виявились різні характери та погляди на життя. Тривалий час проживають окремо, втратили один до одного почуття любові та поваги, жодних подружніх відносин не підтримують, не ведуть спільного господарства. За наведених обставин їхній шлюб носить лише формальний характер, сім»я фактично розпалась, в зв»язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їхнього розлучення, а тому в нього виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд Позивач [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, на розлучення згідний. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із свідоцтва про шлюб виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області, серії І-СГ № 185108, вбачається, що 16 липня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Файфер». Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам \~сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, що підтверджуються платіжними дорученнями. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved