Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Бердянської міської ради як орган опіки та піклування про надання дозволу тимчасовий виїзд дітей без згоди та супроводу батька, вказуючи, що з 25 вересня 2009 року і по теперішній час вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , які постійно проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] , яка є тимчасово окупованою територією України. Її чоловік - [PERSON] з грудня 2019 року з ними не проживає, добровільно надає грошову допомогу на утримання дітей, спілкується з ними по телефону, але повертатися в сім`ю наміру не має, адресу свого місця проживання утримує в таємниці. Їх молодша донька - [PERSON] , [INFO] з 2013 року має тяжке захворювання - цукровий діабет 1 типу, тяжка форма, має статус дитини-інваліда, знаходиться на інсулінотерапії, потребує 4-5 ін`єкцій на добу, а також спеціального харчування та перебуває під її постійним наглядом, згідно з рекомендаціями Державної установи «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків національної академії медичних наук України», яка розміщена в м. Харків потребує стаціонарного обстеження в умовах відділення ендокринології 1 раз на рік. У 2018 році вона разом з донькою знаходилась на стаціонарному лікуванні у вищезазначеному лікарняному закладі. На той час у неї була нотаріально посвідчена заява її чоловіка на згоду на тимчасовий виїзд/в`їзд на тимчасово окуповану територією України. Її донька [PERSON] , [INFO] , навчається в 4-Д класі Слов`янської ЗОШ за дистанційною формою навчання, займається художньою гімнастикою і планує прийняти участь у змаганнях, за цим видом спорту, тому їй також потрібен дозвіл на в`їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію. Крім того, у разі систематичних поїздок вона не маю можливості залишити її вдома одну. Термін дії нотаріальної заяви закінчився 01.04.2019 року, і з того часу я постійно, в телефонному режимі зверталася до чоловіка з проханням поновити нотаріальну заяву, але по теперішній час ця заява не оформлена. Внаслідок суперечок з цього приводу між нами склались неприязні відношення. Всі ці дії з боку відповідача ставлять її та дітей у дуже скрутне становище. Її донька потребує надання кваліфікованої медичної допомоги, яку на окупованій території вона отримати не може. Крім того, для вирішенні питань подальшого лікування, навчання, та багатьох інших питань їй потрібно систематично виїжджати з тимчасово окупованої території України разом з дітьми і повертатися на постійне місце проживання. Просила надати дозвіл неповнолітній [PERSON] , [INFO] на в`їзд на тимчасово неконтрольовану територію та виїзд з неї у супроводі її матері [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька, [PERSON] , [INFO] на строк - до досягнення нею 16-річного віку. Надати дозвіл неповнолітній [PERSON] , [INFO] на в`їзд на тимчасово неконтрольовану територію та виїзд з неї, у супроводі її матері [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька, [PERSON] , [INFO] на строк - до досягнення нею 16-річного віку. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Із копії паспорта серії [NUMBER] позивач зареєстрована з 17.03.2005 року по [ADDRESS] (а.с.5-6). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 25.09.2009 року позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.09.2009 року (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] та свідоцтва про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , їх батьками є [PERSON] та [PERSON] , тобто позивач та відповідач по цій справі (а.с. 12,13). У відповідності до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 3 статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Наказом №222ог від 14.04.2017 року першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) затверджено «Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей». У пунктах 5.1.1 та 5.1.2 зазначеного порядку передбачено, що в`їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Виїзд з тимчасово неконтрольованої території громадян України:, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред`явлення свідоцтва про народження (паспорта), а також будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з тимчасово неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється ЗУ «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України». Згідно ст. 3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред`явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших Законів України. Зазначені правила затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Відповідно до п. 3 цих Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; 4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців). Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування» від 07 листопада 2014 року №1085-р місто Шахтарськ Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постанови Верховної Ради України №252-УІІІ від 17 березня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до вказаної постанови Верховної Ради України. Місто Шахтарськ Донецької області знаходиться в географічних координатах місцевості - населених пунктів, де тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а відтак, згідно п. 1 постанови Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року, відноситься до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями. Аналіз діючого законодавства свідчить, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду. Відмовити у наданні такого права суд може тільки у тому випадку, якщо таке рішення шкодить найвищим інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаючись з позовом до суду позивач посилалась на те, що відповідач разом з нею та з дітьми не проживає, добровільно надає грошову допомогу на утримання дітей, спілкується з ними по телефону, повертатися в сім`ю намірів не має, але належних та допустимих доказів, які підтверджують цю обставину суду не надав. Суд вважає, що за таких обставин позивачем не доведено існування перешкод для отримання нотаріально оформленої згоди [PERSON] на виїзд малолітніх [PERSON] та [PERSON] до та з міста Шахтарська, яке розташоване на тимчасово окупованій території України в зв`язку з ухиленням батька від надання такої. Із довідки №291 від 03.06.2019 року вбачається, що [PERSON] навчається в 4-Д класі Слов`янської ЗОШ №13 з дистанційною формою (а.с.17). Відповідно до довідки №290 від 03.06.2019 року вбачається, що [PERSON] навчається в 1-Д класі Слов`янської ЗОШ №13 з дистанційною формою (а.с.17). Зазначені довідки не містять жодної інформації про необхідність відвідування навчального закладу, періодичність та строк такого. За таких обставин суд позбавлений можливості визначити чи існують підстави надавати дозвіл на в`їзд та виїзд дітей для цієї мети. Жодним чином не доведено позивачем, що [PERSON] займається художньою гімнастикою та існування реальних планів прийняття участі у змаганнях з цього виду спорту і необхідність, в зв`язку з цим, в`їзду або виїзду дитини на або з тимчасово окупованої території України. [PERSON] посилалась на необхідність задоволення позову для вирішенні питань подальшого лікування, навчання, та багатьох інших питань, але не надала суду конкретних доказів на підтвердження цієї необхідності, конкретного строку та мети виїзду/виїзду. Позивачем долучено до позовної заяви виписку із історії хвороби [PERSON] (а.с.15,16), яка хворіє і її захворювання передбачено ч. 5 ст.157 СК України, що може бути самостійної підставою для тимчасового в`їзду або виїзду дитини на строк до одного місяця та більше без нотаріального посвідчення згоди другого з батьків в м. Шахтарськ Донецької області, при дотримання вимог пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України. Слід також відмітити, що звертаючись до суду з вимогами про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку [PERSON] не врахувала, що діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Остільки випискою з історії хвороби [PERSON] , яка видана ДУ «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків НАМНУ», яка розташована в м. Харкові (а.с.15) рекомендовано стаціонарне обстеження дитини в умовах відділення ендокринології 1 раз на рік, тому саме цю інформацію слід взяти до уваги при визначення періодичності та строку на який необхідно надавати дозвіл на в`їзд/виїзд на тимчасово окуповану територію України, та з тимчасово окупованої території України. Інших доказів, які дозволили би суду визначити інший строк та періодичність лікування суду не надано. Враховуючи вік дітей та неможливість залишити [PERSON] з іншими особами на період стаціонарного обстеження [PERSON] в умовах відділення ендокриногології в м. Харків, тому необхідно надати дозвіл на в`їзд/виїзд на тимчасово окуповану територію України, та з тимчасово окупованої території України також і [PERSON] . Таким чином, беручи до уваги права, інтереси дітей та враховуючи необхідність їх забезпечення, а також враховуючи права та інтереси обох батьків, враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. У випадку необхідності більш частого відвідування ДУ «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків НАМНУ», позивач не позбавлений можливості знову звернутися з позовом до суду про встановлення іншого строку та періоду в`їзду/виїзду на тимчасово окуповану територію України та надати докази, які це підтверджують.

Outcome: partial