Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] та з врахуванням уточнених позовних вимог просила вселити її в квартиру [ADDRESS], встановити конкретний порядок користування вказаною квартирою, згідно якого виділити їй в користування ізольовану кімнату житлоплощею 17,2 кв.м. з лоджією і комору 1,1 кв.м. в цій квартирі, а кухню, коридор, ванну, вбиральню залишити в її спільному користуванні з відповідачем, зобов*язати останнього не чинити їй перешкоди в користуванні виділеною кімнатою 17,2 кв.м. і підсобними приміщеннями та стягнути з відповідача 3 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Обгрунтовуючи позов тим, що згідно договору дарування 2/3 частин квартири від 23.02.2015р. вона є власником 2/3 частин квартири [ADDRESS], а відповідач відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.05.1998р. є власником 1/3 частини цієї ж квартири. Однак, вона як власник не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідач чинить їй в цьому перешкоди, зокрема, не допускає до житлового приміщення, змінив замки, не звільняє одну кімнату від своїх речей, в якій би вона могла проживати. З даного питання вона зверталась до правоохоронних органів. Крім цього, вказала, що відповідач тривалий час не сплачує квартирну плату і комунальні послуги. Кімната житлоплощею 17,2 кв.м. приблизно відповідає її ідеальній долі в спірній квартирі. Також, вважала, що такими незаконними діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка полягає у неможливості користуватися своєю власністю та використовувати її за призначенням для проживання, яку оцінила в розмірі 3 000 грн. Просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 150, 155 ЖК України, ст.ст. 358, 391, 392, 1167 ЦК України. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення відповідачем права власності позивачки, її житлових прав і спричинення моральної шкоди. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в справі поштові конверти, повернуті на адресу суду за закінченням терміну їх зберігання на пошті (а.с. 23, 31, 32-33), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що на підставі договору дарування 2/3 частин квартири від 23.02.2015р. [PERSON] є власником 2/3 частин квартири [ADDRESS] (а.с. 4 - копія договору дарування частини квартири), який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 10 - копія витягу), а відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.05.1998р., [PERSON] є власником 1/3 частини цієї квартири (а.с. - копія свідоцтва). Квартира [ADDRESS] є двокімнатною з ізольованими кімнатами житлоплощею 17,2 кв.м. з лоджією і 10,3 кв.м. (а.с. 7-9 - копія технічного паспорту БТІ). В матеріалах справи є типовий договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 23.01.2014р. (а.с. 11 - копія) і відповідь на звернення представника позивачки до Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві з приводу перешкоджання [PERSON] в користуванні позивачкою спірною квартирою (а.с. 38 - копія відповіді від 04.07.2015р.) Задовольняючи позов частково, суд виходив з наступного. Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до частини 1 ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Оскільки позивачка є власником 2/3 частини спірної квартири, вона має вказані вище правомочності щодо своєї власності. Правила ст.391 ЦК України визначають, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вказувала позивачка і її представник, вона не має доступу до спірної квартири, власником 2/3 частин якої є, оскільки відповідач не надає їй доступу до житла, змінив замки, не звільняє одну кімнату від своїх речей, в якій би вона могла проживати і з даного питання вона зверталась до правоохоронних органів. Доказів в спростування таких обставин справи суду не надано. Враховуючи такі обставини справи, суд вважає, що існування перешкод у позивачки в користуванні власністю - 2/3 частинами спірної квартири є доведеними, а тому позовні вимоги щодо усунення їй цих перешкод шляхом вселення позивачки у спірну квартиру, суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо встановлення конкретного порядку користування власністю - спірною квартирою, суд приходить до наступного. Згідно частини 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до пункту 3 ст.319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як встановлено судом, житлова площа квартири [ADDRESS] складає 27,5 кв.м. (17,2 + 10,3). Таким чином, ідеальна доля сторін як співвласників становить: у позивачки - 18,33 кв.м., а у відповідача - 9,17 кв.м., яку є технічно можливо виділити кожній із сторін з невеликим відхиленням від ідеальної долі, зокрема, на 1,13 кв.м. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо виділення позивачці в користування саме цієї кімнати з лоджією в спірній квартирі є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини 2 ст.382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування … механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири … які призначені для задоволення потреб усіх власників квартир… Тобто, приміщення кухні, коридору, ванної кімнати, комори, вбиральні, є приміщеннями загального користування і у відповідності до вимог частини 2 ст.382 ЦК України перебувають у спільній сумісній власності усіх співвласників, що передбачає право усіх співвласників на спільне користування цими приміщеннями, а тому суд вважає необхідним залишити ці приміщення в спільному користуванні сторін як співвласників спірної квартири, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково. В частині 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, законодавець визначає умову захисту цивільного права особи, а саме: існування факту його порушення, невизнання або оспорювання. В даному спорі позивачка просить зобов*язати відповідача в майбутньому не чинити їй перешкоди у користування виділеною кімнатою спірної квартири. Але, виходячи з правового змісту захисту цивільних прав судом, їх захист не може відбуватися на майбутнє, а тому позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Так, правовою підставою позову в цій частині позивачка вказує ст.1167 ЦК України, згідно частини 1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини… Таким чином, ст.1166 ЦК України регулює деліктні правовідносини, тобто, не договірні правовідносини, які виникають із спричинення шкоди. Оскільки в даному спірному випадку, правовідносини між сторонами ґрунтуються на правових нормах, які регулюють право власності, до цих правовідносин ст.1166 ЦК України застосуванню не підлягає. Згідно частини 3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. При цьому спричинення позивачці моральної шкоди підлягає доказуванню на загальних засадах. Верховний суд України в пункті 9 Постанови Пленуму №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. з наступними змінами і доповненнями вказав про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховують стан здоров*я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану… Однак, виходячи із загального принципу змагальності цивільного судочинства, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині належними і допустимими доказам в їх розумінні згідно ст.ст.58, 59 ЦПК України, не доведені, а підтверджуються лише поясненнями в судовому засіданні представника позивачки, у зв*язку із чим суд вважає у їх задоволенні відмовити за недоведеністю.

Outcome: partial