Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку та утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог вказує, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дітей [PERSON] та [PERSON] , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Зазначає, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а тому не отримує доходів. У зв`язку з тим, що між сторонами не досягнуто домовленості про спосіб участі батька в утриманні дітей та її утриманні, уточнивши в судовому засіданні свої позовні вимоги, просить стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дітей, а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку по 800 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до 09 листопада 2017 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просили суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, подав до суду відзив на позов, який підтримав в судовому засіданні. Вказав, що діти періодично проживають з ним, він також несе витрати на лікування, оздоровлення дітей, купує їм необхідний одяг, продукти харчування, організовує дозвілля, а тому вважає, що відсутні підстави для стягнення з нього аліментів, оскільки він не ухиляється від утримання дітей. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав, просив відмовити в задоволені позову. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] [PERSON] , відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] , покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як вбачається із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції від 14 травня 2005 року між сторонами укладено шлюб 14 травня 2005 року, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06.11.2020 року. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 19 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції стверджується народження у сторін [INFO] сина [PERSON] . Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 04 грудня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції стверджується народження у сторін [INFO] сина [PERSON] . Як встановлено із копії адресної картки, що видана адміністратором управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради 20.10.2016 року та копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 21730 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено із матеріалів справи рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 листопада 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей задоволено частково. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.05.2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції в Рівненській області, актовий запис №432 розірвано. Визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу залишено [PERSON] прізвище « [PERSON] ». У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 01 квітня 2021 року. Згідно ч.2,4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів існування обставин, які б унеможливлювали стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] за період з часу подання позовної заяви до суду - 17 березня 2017 року до досягнення [PERSON] трирічного віку - [INFO] . При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач проживає окремо, домовленості між сторонами про спосіб утримання дружини досягнуто не було, відповідач має можливість надавати допомогу, оскільки доказів протилежного ним не подано. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Частиною 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.5 та ч.6 ст.82 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав суду, що відповідач є хорошим батьком, любить дітей, влаштовує їм святкування днів народжень, їздить з дітьми на відпочинок, купує подарунки, продукти харчування. Діти часто проводять час з батьком, який забезпечує їх продуктами харчування та одягом. Діти охайні і чисто вдягнуті. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що позивач і відповідач самостійно несуть частину витрат на дітей. Позивач оплачує навчання в музичній школі, харчування дітей в школі, навчання на гуртках, забезпечує всім необхідним. Вона не бачила, щоб відповідач давав позивачу продукти харчування чи кошти, в тому числі і на оплату комунальних послуг. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що йому невідомо як матеріально забезпечує дітей позивач. Відповідач харчує, купує одяг, взуття дітям, дає кишенькові кошти, він регулярно бачить дітей у відповідача. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, у присутності представника органу опіки та піклування ВК РМР Коник Т.Г., неповнолітній [PERSON] , який є сином сторін, суду показав, що проживає на [ADDRESS] з мамою, до тата часто не ходить, ключа від його будинку не має. Вказав, що ходить у музичну школу, грає на баяні, який йому купила мама, бо тато відібрав той баян який у нього був. За кордон їздив з татом 1 раз, часто з ним їздить в ліс, на рибалку рідше. Тато купив йому кросівки, які йому подобаються. Зазначив, що мама купує йому більше речей, але кишенькових коштів більше дає тато. Продукти харчування купують обоє батьків, тато мамі продуктів та грошей не дає. В середньому в місяць тато дає йому 100-200 гривень. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує, що відповідач періодично бере участь в матеріальному утриманні дітей, купує їм речі та продукти харчування, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні та підтверджується показами свідків. Суд не бере до уваги надані відповідачем [PERSON] копії квитанцій, фіскальних та товарних чеків, вхідних квитків, накладних оскільки у жодній з них не зазначено, що платником за ними є [PERSON] , а отже вони не можуть з достовірністю підтверджувати понесення саме відповідачем витрат на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, копії медичних карток, довідок про тимчасову непрацездатність, листків непрацездатності підтверджують лише факт настання хвороби, та в даному випадку не доводять понесення відповідачем витрат на лікування дітей. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції, що діяла на час подання позову до суду) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, враховуючи вищенаведені правові норми та подані суду докази, приймаючи до уваги розмір законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що діяв станом на день звернення позивача до суду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, а також те, що відповідач проживає окремо, домовленість між батьками про спосіб участі в утриманні дітей відсутня, основні витрати на базові потреби дітей несе позивач [PERSON] , з якою проживають діти, відповідач періодично бере участь в матеріальному утриманні дітей, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 506,70 грн. та [PERSON] в розмірі 406,50 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 17 березня 2017 року до досягнення дітьми повноліття. Окрім того з відповідача [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання позивача [PERSON] за період з дня пред`явлення позову - 17 березня 2017 року до 09 листопада 2017 року - дня досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Суд вважає, що стягнення аліментів у вказаному розмірі буде достатнім для забезпечення дітям належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, з врахуванням періодичного надання батьком матеріальної допомоги в утриманні дітей, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей та прав платника і одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved