Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 квітня 2005 року, уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у відділі РАЦСу м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 118. Від данного шлюбу 02 березня 2006 року в них народився син [PERSON]. Протягом часу спільного проживання у них подружнє життя не складалося, у відношенні чоловіка до неї відсутні почуття поваги та кожання, їхні інтереси та погляди на життя є різними. З часом виявилося, що вони є зовсім різні люди, останнім часом вони зовсім не спілкуються, у них відсутні подружні стосунки. Відповідач постійно зловживає спиртним, часто ображає її, застосовує до неї фізичну силу, що унеможливлює спільне проживання. Більше того, нещодавно чоловік на кілька днів зник з дому і перебував невідомо де та з ким. Їхній шлюб існує лише формально, вона переконалася в тому, що подальше збереження шлюбу між нею та [PERSON] є недоцільним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав З свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-СГ № 010588, виданого відділом РАЦСу м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, вбачається, що 22.04.2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Сиротяк». (а.с. 3) Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 80, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 243,60 грн. судового збору в дохід держави. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved