Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Старосинявської селищної ради про: зобовязання відповідача видати їй належно оформлену трудову книжку із записом про її звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України; стягнення з відповідача на її користь 2100,00 грн. компенсації за невикористану відпустку, 1010 грн. матеріальної допомоги та середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 27 березня 2015 року. Також позивачка просила стягнути 5000,00 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.03.2015 вона звернулась до адміністрації Старосинявської селищної ради із заявою про звільнення за згодою сторін з 26.03.2015 р. При цьому посилається на те, що із виконуючою обовязки селищного голови [PERSON] було досягнуто згоди про припинення трудового договору, а тому вона була звільнена із посади головного бухгалтера селищної ради з 26.03.2015 р. Проте, всупереч ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, їй не було видано при звільненні трудової книжки та не проведено всіх виплат при звільненні. А томуна підставі ст. 117 КЗпП України вважає, що їй має бути виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Також вказаними неправомірними діями, на думку позивачки, їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінили у розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Також пояснили, що якщо навіть якщо і не відбулось звільнення позивачки на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, то звільнення мало відбутись за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Представники відповідача заперечили щодо задоволення позову, пославшись на те, що 24.03.2015 р., в момент подачі позивачкою заяви про звільнення за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, виконуючою обовязки Старосинявського селищного голови, секретарем селищної ради - [PERSON] їй було відмовлено у звільненні за цією підставою, оскільки вона, як головний бухгалтер до моменту її звільнення має забезпечити проведення перевірки та приймання-передачу бухгалтерської документації. При цьому їй було розяснено її право на звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 26.03.2015 р., коли [PERSON] прийшла в селишну ради з метою отримання на руки її трудової книжки, їй було повторно розяснено, що згоди сторін на її звільнення не було досягнуто, вона не звільнена і має забезпечити приймання передачу документів, а також її право на звільнення за ст. 38 КЗпП України. Заслухавши учасників процесу, дослідивши представлені докази та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд встановив, що обставиною, яка підлягає встановленню та доказуванню є наявність чи відсутність досягнутої сторонами згоди на звільнення позивачки з 26.03.2015 року на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України відповідно до її заяви від 24.03.2015 р. 24.03.2015 позивачка звернулась із письмовою заявою до адміністрації Старосинявської селищної ради із заявою про її звільнення за згодою сторін з 26.03.2015 р. Вказана заява отримана виконуючою обовязки Старосинявського селищного голови, секретарем селищної ради - [PERSON], про що свідчить відмітка про її отримання. Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. Відповідно до п. 8 Постановами Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. При цьому позивачем перед судом жодним належним та допустимим доказом не доведено домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) в строк, визначений сторонами. Натомість, суд встановив, що між [PERSON]І та керівником Старосинявської селищної ради не було досягнуто згоди на її звільнення за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вказаний висновок підтверджується фактом відсутності наказу керівника селищної ради про звільнення позивачки відповідно до поданої нею заяви. Також про факт відсутності згоди сторін трудового договору на звільнення позивачки з 26.03.2015 р. підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] та новохатської [PERSON], свідки [PERSON]С та [PERSON] показали, що 24.03.2015 р. в їх присутності [PERSON] подала заяву про її звільнення за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, Однак, [PERSON]С їй відмовила у звільненні за вказаною підставою, оскільки бухгалтерськи документи не в порядку і потрібно провести перевірку та передачу бухгалтерської документації. Також свідок [PERSON] показала, що 26.03.2015 р. [PERSON] прийшла в селищну раду для отримання трудової книжки, про те їй було повідомлено, що вона не звільнена і розяснено, що за згодою сторін вона може бути звільнена тільки після передачі бухгалтерських документів або за власним бажанням. Після чого [PERSON] приступила до роботи та дві години готувала документи. Однак потім вона повідомила, що їй потрібно порадитись із адвокатом і залишила робоче місце. Свідок [PERSON] показав, що 26.03.2015 р., коли [PERSON] прийшла в селищну раду для отримання трудової книжки, їй було повідомлено, що вона не звільнена і розяснено, що за згодою сторін вона може бути звільнена тільки після передачі бухгалтерських документів або за власним бажанням. Після чого [PERSON] приступила до роботи та дві години готувала документи. Проте, потім вона повідомила, що їй потрібно порадитись із адвокатом і зникла з роботи. На думку суду встановлені обставини про відсутність згоди на звільнення також підтверджуються та узгоджуються із наступними вимогами чинного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Бюджетного кодексу України та абз. 6 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» завдання та функціональні обов'язки бухгалтерських служб, повноваження керівника бухгалтерської служби у бюджетних установах визначаються Кабінетом Міністрів України. На виконання вказаної норми Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 26.01.2011 року № 59, якою затверджено Типове положення про бухгалтерську службу бюджетної установи. При цьому п. 12 Типового положення передбачено, що 12. Прийняття (передача) справ головним бухгалтером у разі призначення на посаду або звільнення з посади здійснюється після проведення внутрішньої перевірки стану бухгалтерського обліку та звітності, за результатами якої оформляється відповідний акт. Копія такого акта надсилається бюджетній установі, якій підпорядковується бюджетна установа. Прийняття (передача) справ головним бухгалтером може здійснюватися за участю представника бюджетної установи, якій підпорядкована бюджетна установа. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетною установою є органи місцевого самоврядування, яким є і відповідач. А тому суд прийшов до висновку, що звільнення позивачки з посади головного бухгалтера бюджетної установи могло відбутись після проведення внутрішньої перевірки стану бухгалтерського обліку та звітності, за результатами якої мав би бути оформлений відповідний акт. Також доказами відсутності згоди сторін на звільнення позивачки за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України є: розпорядження секретаря селищної ради від 26.03.2015 р. № 16, яким створено комісію по прийомці бухгалтерських документів у звязку зі звільненням [PERSON]; лист Старосинявської Селищної ради від 01.04.2015 р. №\~229, в якому йдеться про те, що позивачці необхідно зявитись на засідання комісії по передачі бухгалтерських документів головного бухгалтера, оскільки вона є матеріально відповідальною особою і звернулась із заявою про звільнення; лист Старосинявської Селищної ради від 14.05.2015 р. № 361 про надання [PERSON] підтверджуючих документів про причини відсутності на робочому місці.; акти, складені комісією за період з 26.03.2015 р. по 25.05.2015 р., про відсутність головного бухгалтера селищної ради [PERSON] на робочому місці. Також, на думку суду, позиція позивача, викладена в додаткових поясненнях, про те, що у разі доведення відповідачем відсутності згоди на звільнення за ч. 1 ст. 36 КЗпП України, то звільнення мало відбутись за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, є хибною, оскільки суперечить змісту п. 1 позовної вимоги, а також оскільки КЗпП України не передбачає права працедавця самостійно змінювати підставу звільнення працівника. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 20.02.2013 року у справі №6-157цс12 та від 31.10.2012 року у справі 6-120цс12. Суд, встановивши недоведеність згоди сторін на звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера Старосинявської селищної ради за п. 1 ст. 36 КЗпП України, а як наслідок і саме звільнення позивачки, суд прийшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed