Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» в особі відділення «Одеське» ПАТ «Альфа-Банк», за участю третьої особи [PERSON], та просить визнати договір поруки №1501/0508/71-103-Р-1 від 30 травня 2008 року, укладений між нею та ПАТ «Сведбанк» припиненим з 07 червня 2010 року. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 30 травня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1501/0508/71-103, відповідно до якого [PERSON] зобовязався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 104 000, 00 дол. США, зі сплатою 11, 9 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 30 грудня 2025 року. В якості забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та позивачкою 30 травня 2008 року був укладений договір поруки №1501/0508/71-103-Р-1, за яким остання зобовязалась у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобовязань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. Також вказує, що 07 червня 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору № 1501/0508/71-103 від 30 травня 2008 року, згідно умов якого, було змінено процентну ставку по кредитному договору з 11, 9 % до 13, 40 %. Позивака вказує, що зазначений договір вона не підписувала. [PERSON], без згоди на те позивачки, як поручителя за кредитним договором, збільшив обсяг її відповідальності, що, на її думку, є підставою для припинення поруки з 07 червня 2010 року відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України. 15 червня 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив право вимоги за вищевказаними договорами ПАТ «Альфа-Банк». [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду надійшла заява представника позивачки про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» в особі відділення «Одеське» ПАТ «Альфа-Банк» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки представнику Банка. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення йому судової повістки. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку представника відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Судом встановлено, що 30 травня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1501/0508/71-103, відповідно до якого [PERSON] зобовязався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 104 000, 00 дол. США, зі сплатою 11, 9 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 30 грудня 2025 року.. В якості забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] 30 травня 2008 року був укладений договір поруки №1501/0508/71-103-Р-1, за яким позивачка зобовязалась у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобовязань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. Також судом встановлено, що 07 червня 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору № 1501/0508/71-103 від 30 травня 2008 року, згідно умов якого, було змінено процентну ставку по кредитному договору з 11, 9 % до 13, 40 %. Зазначений договір позивачка не підписувала. [PERSON], без згоди на те позивачки, як поручителя за кредитним договором, збільшив обсяг її відповідальності. Відповідно до п. 11 договору поруки будь-які зміни до основного зобовязання, крім змін, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, погоджуються між позичальником та Банком самостійно без повідомлення поручителя про такі зміни. Про зміну відсоткової ставки [PERSON] не була повідомлена Банком, як передбачено п. 11 договору поруки №1501/0508/71-103-Р-1 від 30 травня 2008 року. Жодних листів на її адресу з цього приводу не надходило. 15 червня 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив право вимоги за вищевказаними договорами ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін. З аналізу норм чинного законодавства та судової практики слідує, що у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, здійснене за згодою банка і боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав для покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. П. 11 договору поруки чітко визначена необхідність узгодження з поручителем змін та доповнень до кредитного договору, унаслідок яких збільшується відповідальність останнього. Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України тягне припинення поруки. Така правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у «Висновках ВСУ, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за 1 півріччя 2013 року», а також в п. 5 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Таким чином, оскільки підвищення процентної ставки за основним зобовязанням відбулось без відповідного повідомлення про це позивачки, як поручителя за кредитним договором, то у суду є підстави для визнання поруки №1501/0508/71-103-Р-1 від 30 травня 2008 року припиненою від 07 червня 2010 року. У звязку з несплатою позивачкою судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved