Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом про визнання права власності на 1/2 частину адмінбудівлі та магазинів №№1,2,4,5,6,7,10 загальною площею 263,75кв.м вартістю 218 193 грн. по вул.Калініна,1а, смт.Чапаєве Кегичівського району Харківської області, та про зняття з них арешту. Згідно з викладеними у позові обставинами, позивач перебуває з відповідачем [PERSON]С-о. у шлюбі з 22.09.1991р. Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 17.12.2010р. з нього на користь Банку стягнуто кредитну заборгованість за договором №014/02/3/1466-06 від 09.10.2006р. в сумі 308345,39 грн, судового збору 1700 грн., витрат на ІТЗ 120 грн. Крім цього, рішенням цього ж суду від 03.05.2012р., з нього на користь цього ж Банку також стягнуто заборгованість за іншим договором №0141800/7393768 від 15.10.2007р. на 541 127,33 грн., судового збору 3219 грн. У зв’язку з цим, на виконанні ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з [PERSON]С-о. всього 845 511, 72 грн. Під час його виконання, ВДВС накладено арешт на майно, яке набуте подружжям і є їх спільною сумісною власністю, а саме, на адмінбудівлю та магазини №№1,2,4,5,6,7,10 по вул.Калініна,1а, смт.Чапаєве Кегичівського району Харківської області. Особи, які беруть участь у справі, до суду не з’явились. Представники позивача та третьої особи, відповідач [PERSON] надали заяви з проханням розглянути справу без їх участі. Представник позивача заявлений позов підтримує, відповідач його визнає, представник третьої особи покладається на розсуд суду. Представником співвідповідача заяв чи клопотань до суду не надано. У зв’язку з цим, згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України, технічне фіксування судового процесу не здійснюється. У судовому засіданні досліджені усі докази, зокрема: копії паспорта позивача, свідоцтва про укладення шлюбу між сторонами 22.09.1991р., свідоцтва від 24.09.2004р. про право приватної власності [PERSON]С-о. на адмінбудівлю та магазини №№1,2,4,5,6,7,10 загальною площею 527,5 кв.м вартістю 218 193 грн. по вул.Калініна,1а, смт.Чапаєве Кегичівського району Харківської області, технічного паспорта на ці будівлі, рішень суду про стягнення боргу, постанов ВДВС про відкриття за зведення виконавчих проваджень, накладення арешту на все майно боржника, звіту ТОВ «Ріелтер-Україна» про його оцінку, копії рішень Чапаєвської селищної ради про виділення відповідачу земельної ділянки для будівництва, про оформлення за ним права власності на зведені будівлі від 24.09.2004р., акту державної приймальної комісії про прийняття закінченого об’єкта в експлуатацію на замовлення громадянина [PERSON]С-о. Дослідивши докази, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Під час розгляду питань відповідно до положень ст. 57, 61 СК, ст. 52 ЦК, судом встановлено, що спірне майно належить відповідачу саме як фізичній особі. Це прямо зазначено у свідоцтві Чапаєвської селищної ради №118 від 24.09.2004р., підтверджується технічним паспортом бюро технічної інвентаризації від 4.11.2004р. інв.№1123. Ці обставини нічим не спростовані, докази, які б підтверджували належність спірного майна іншим особам, приватному підприємству чи фізичній особі-підприємцю, не надані, такі обставини судом не встановлені. Крім цього, суд керується офіційним тлумаченням, викладеним у Рішенні Конституційного Суду N17-рп/2012 від 19.09.2012р.,згідно з яким, майно приватного підприємства також є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя. З’ясовуючи час і джерело придбання спірного майна, судом встановлено, що все воно придбане за час спільного проживання подружжя, шляхом побудови. Це підтверджується копіями рішень Чапаєвської селищної ради про виділення відповідачу земельної ділянки для будівництва, про оформлення за громадянином [PERSON]С-о. права власності на зведені будівлі від 24.09.2004р., акту державної приймальної комісії про прийняття закінченого об’єкта в експлуатацію на замовлення громадянина [PERSON]С-о. від 21.08.2004р. Таким чином, визнається встановленим, що адмінбудівля та магазини №№1,2,4,5,6,7,10 є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі розподілу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позовні вимоги щодо поділу майна в натурі не заявлені. Розглядаючи позовну вимогу про зняття зі спірного майна арешту, суд виходить з наступного: Відповідально до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і зняття з нього арешту. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Позивачка не є боржником за виконавчим провадженням, в порядку виконання якого було накладено арешт на спірне майно. Судом встановлено, що 1/2 цього майна дійсно належить позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя. Тому, цю позовну вимогу суд вважає обґрунтованою і доходить висновку про її задоволення. При вирішенні позову, суд також виходить з того, що згідно з ч.1,2,4 ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у зв'язку з цим суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У цьому разі суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що визнання відповідачем [PERSON]С-о. позову відповідає його вільному волевиявленню, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, про наслідки відповідної процесуальної дії сторонам роз’яснено. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із заяви представника позивача з проханням залишити їх за цією стороною, а тому, підстав для їх стягнення не вбачає.

Outcome: approved