Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться в смт. Віньківці по вул. Західна, 12, Хмельницької області. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку, що розташований в смт. Віньківці по вул. Західна,12. У кінці червня 2015 року у вказаній половині будинку вона зареєструвала [PERSON], з яким мала намір створити сім`ю. Але після двох місяців спільного проживання відповідач залишив її, забравши усі свої особисті речі, і з того часу відомостей про нього більше немає. Оскільки він не оплачує комунальних послуг, не обслуговує житловий будинок, фактично в ньому не проживає, однак в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знімається, то тим самим створює перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглянути за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у суд на розгляд справи не зявився, причини неявки не повідомляв, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. У звязку з тим, що за місцем реєстрації в смт. Віньківці по вул. Західна, 12, він відсутній, судова повістка про дату і час проведення судового засідання згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України йому надсилалась через орган місцевого самоврядування Віньковецьку селищну раду. Представник третьої особи -- Віньковецького РС УДМС України в Хмельницькій області, будучи повідомленим належним чином, на розгляд справи також не зявився. Справа розглянута відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов такого висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою в смт. Віньківці по вул. Західна, 12, та підтверджується рішенням Віньковецького районного суду від 01.10.2014 року і технічним паспортом на садибний (індивідуальний) будинок. Згідно довідки Віньковецької селищної ради № 568 від 26.02.2016 року, у належній позивачу частині житлового будинку зареєстрований співмешканець [PERSON], [INFO]. Водночас згідно акту обстеження житлово-побутових умов 1/2 частини житлового будинку по вул. Західна, 12, в смт. Віньківці від 29.02.2016 року, складеного депутатом Віньковецької селищної ради [PERSON] з участю [PERSON] та [PERSON], [PERSON] більше шести місяців за вказаною адресою не проживає. При розгляді спорів, повязаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу Ш ЖК України про користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлені строки, провадиться в судовому порядку. За законом тимчасова відсутність особи за місцем реєстрації повинна бути безперервною і, за загальним правилом, не повинна перевищувати шести місяців. Початок спливання часу відсутності визначається від дня не проживання особи в займаному приміщенні. За змістом ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема другий з подружжя. Члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири ) не позбавляє членів сім`ї власника права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідач вселився та був зареєстрований у спірному будинку за згодою позивача, та оскільки сторони фактично перебували у цивільному шлюбі, то [PERSON] був членом сім`ї [PERSON] До часу відїзду із смт. Віньківці восени 2015 року він постійно мешкав у будинку по вул. Західна, 12, смт. Віньківці, проте після цього перестав бути членом сім`ї власника будинку в розумінні ст. 64 Житлового Кодексу. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Так, згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу приписів ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 383 ч. 1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Таким чином, враховуючи, що після припинення фактичних шлюбних відносин відповідач перестав бути членом сім`ї позивача, протягом останніх шести місяців у спірному будинку не проживає, то відтак він втратив право на користування спірним житлом, у звязку з чим позов підлягає до задоволення. Згідно з приписами ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати.

Outcome: approved