Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із наведеним вище позовом, в якому посилаючись на норми ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції 2001 року) та ст. 377 Цивільного кодексу України просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,0319 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позову вказала, що відповідно до договору дарування за № 1772 від 11.06.1999 р. батько позивача [PERSON] подарував їй 55/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] У 2014 році [PERSON] стало відомо, що при оформленні вказаного вище договору дарування 55/100 частин будинковолодіння на ім'я позивача не було оформлено перехід права власності на частину земельної ділянки, площею 0,0319 га, що належала батьку. [INFO] р. [PERSON] помер. Сторони у судове засідання 22.10.2014 р. не з'явились. [PERSON] надала суду заяву, в якій підтримала повністю заявлені вимоги з підстав, викладених, у позові та просила розглянути справу без її особистої участі. /а.с. 47/ [PERSON] позов визнав у повному обсязі. ЖМР про час і місце розгляду справи завчасно повідомлялась судом відповідно до норм, встановлених ст.ст. 74-76 ЦПК України, що підтверджується наявними матеріалами справи. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалось. /а.с. 48/ Відповідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи те, що у справі зібрано достатньо матеріалів, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у відсутності сторін на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. У відповідності із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16, ст. 316 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Із матеріалів справи судом встановлені наступні юридичні факти. Зі змісту копії договору дарування під № 1772 від 11.06.1999 р. вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] 55/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] /а.с. 6/ При цьому, питання щодо переходу права власності на земельну ділянку не вирішувалося. Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 58 від 12.02.1998 р. земельна ділянка загальною площею 0,580 га за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] була передана у приватну власність у таких частках: [PERSON] - 0,0110 га, [PERSON] - 0,0151 га, [PERSON] - 0,0319 га. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.12.2000 р. [PERSON] помер [INFO] р. /а.с. 10/ Після його смерті відкрилася спадщина. Встановлено, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] - не заводилась, що підтверджується листом Житомирського обласного державного нотаріального архіву № 1171 від 11.08.2014 р. /а.с. 30, 31/ З урахуванням наведеного, спір про право на землю при переході права власності на будівлю суд вирішує виходячи з положень земельного законодавства, яке було чинним на час переходу права власності на будівлю. Відповідно з ч. 1 ст. 30 ЗК України у редакції 1990 року при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, в розмірах, передбачених ст. 67 цього кодексу, якщо інше не передбачено договором відчуження будівлі або споруди. Згідно ст. 67 ЗК України (1990 року) розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше у містах - 0,1 гектара, тобто 1000 кв.м. Суд при ухваленні рішення враховує такі обставини: у позасудовому порядку спір вирішити неможливо, оскільки [PERSON] помер; відсутність рішення щодо права власності на вищевказану земельну ділянку позбавляє [PERSON] на власний розсуд вільно розпоряджатися нерухомим майном. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви [PERSON] щодо визнання за нею права власності на землю. Оскільки позивач не заявляв вимоги щодо стягнення із відповідача понесених судових витрат, суд,

Outcome: approved