Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON]\~\~про усунення\~перешкод у\~здійсненні права\~користування та\~розпорядження майном,\~шляхом визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим\~ приміщеннямта зняття\~реєстрації з\~місця проживання.Позов мотивує тим, що позивач є власником житлового будинку по вул. Пушкіна, 60-А у м. Генічеськ. Вказує, що [PERSON] є іншою особою, яка постійно проживала із [PERSON] колишнім власником будинку, який відчужила 16 вересня 2016 року. Фактично звільнивши житло та виїхавши до іншого місця проживання, відповідач дії зі зняття з реєстраційного обліку місця проживання не вчинив та наразі зареєстрований у будинку, що належить позивачу. Це створює для [PERSON] перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вона змушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від кількості зареєстрованих за адресою осіб. Також вищезазначена реєстрація місця проживання створює для неї перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Вказує, що відповідач не є членом її сім'ї та втратив правові підстави користування майном внаслідок відчуження майна, а також фактично не мешкає у її будинку більше року. Позивач у судовому засіданні була відсутня, її представник адвокат [PERSON]\~підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить суд задовольнити позов та не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] був повідомлений про день, час та місце розгляду справи судовою повісткою, яку отримав особисто, проте до судового засідання не з'явився, і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзиву, суд ухвалив, слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно\~ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні обставини по справі. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником будинку 60-А по вул. Пушкіна у м. Генічеськ на підставі договору дарування від 16 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] (номер запису про право власності 16470831). Відповідач зареєстрований вищевказаному будинку з 13 червня 2004 року, що підтверджується домовою книгою для запису реєстрації та довідкою, виданою виконавчим комітетом Генічеської міської ради. Факт того, що [PERSON] не мешкає у вищезазначеному будинку з лютого 2016 року підтверджується довідкою, наданою квартальною [PERSON] та посвідченою спеціалістом відділу з питань житлово-комунального господарства та надзвичайних ситуацій, а також сусідами [PERSON], [PERSON] Також, в судовому засіданні допитано свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили фактичні обставини справи та пояснили, що знайомі із сторонами по справі та знають, що [PERSON] мешкав разом із [PERSON], яка відчужила будинок [PERSON] Їм відомо, що [PERSON] вже більше року не мешкає у будинку. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку, належному позивачу без поважних причин з лютого 2016 року, не цікавиться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в її утриманні, не є членом сім'ї позивача. Згідно п. 1 ч. 1ст. 346 ЦК України, право власності припиняється, у разі відчуження власником свого майна. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст.317,319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно абз. 2,3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Згідно з ч. 1ст. 383 ЦК України та ч. 1ст. 150 ЖК України, власник квартири має право використовувати її для особистого проживання і проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до вимог статті 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 Житлового кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно\~ст. 72\~Житлового кодексу, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №638/13030/13 від 25.07.2018 року, предметом розгляду якої було питання про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, виселення. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] був особою, який постійно з 13 червня 2004 року проживав разом із [PERSON] та в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР був членом сім'ї колишнього власника. Разом з тим, після відчуження будинку колишнім власником відповідач фактично звільнив житло та виїхав до іншого місця проживання у лютому 2016 року, але дії зі зняття з реєстраційного обліку місця проживання не вчинив. Отже, відповідач на дату подання позову не входить до складу сім'ї позивача, проте залишається зареєстрованим у буд. 60-А, вул. Пушкіна у м. Генічеськ, що створює значні незручності новому власнику. За місцем реєстрації відповідач відсутній без поважних причин понад 6 місяців. Таким чином, виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки, як підтверджують наявні матеріали справи, відповідач з лютого 2016 року не проживає у належному позивачу будинку, ним не виконано зобов'язання щодо зняття з реєстраційного обліку, тому визначений позивачем спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам чинного законодавства. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її законного представника, та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, суд приходить до висновку про те, що вимога про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання задоволенню не підлягає і вирішується в позасудовому порядку на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке набуло законної сили. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial