Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачці на праві власності належить будинок № 13 по вул. Леніна (після перейменування Шкільній) в м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області. Зазначений будинок належить їй на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.1988 року. Крім неї, в даному будинку зареєстрована колишня дружина її сина [PERSON], [INFO], яка з дня реєстрації, а саме з 13.03.2013 року у вказаному будинку не проживає, її особисті речі відсутні. У звязку з тим, що реєстрація відповідачки, яка не є членом її сімї, не проживає в зазначеному будинку та не несе витрат на утримання будинку, порушує її права, як власника, тому вважає, що відповідач є такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Виходячи з вищевикладеного, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, - житловим будинком № 13 по вул. Леніна (після перейменування Шкільна) в м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області. Ухвалою суду від 16 березня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження. Представник позивача подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить справу розглядати за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась про час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України; заперечень проти позову не надала, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. За змістом зазначених норм праву користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Якщо особи, зазначені в частині другій статті 64, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї (ч. 3 ст. 64 ЖК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 13 по вул. Шкільній (до перейменування Леніна) в м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області з 14.12.1988 року, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 14.12.1998. У належному позивачу житловому будинку з 13.03.2013 року зареєстрована колишня невістка позивача [PERSON] - відповідач [PERSON], що підтверджується записами в домовій книзі будинку № 13 по вул. Шкільній (до перейменування Леніна) в м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області та довідкою про реєстрацію місця проживання за № 64 від 12.03.2018 року. Відповідач [PERSON] є колишньою невісткою позивача [PERSON], не проживає за місцем реєстрації з січня 2017 року, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Молочанської міської Ради Запорізької області за № 1010 від 23.05.2018 року. Відповідач не є членом сім`ї позивача, позивач у позовній заяві заперечує наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачем стосовно обставин права користування спірним житлом. Щодо застосування норм матеріального права, які регулюють спірні права і обов'язки, то суд ураховує наступне. З'ясовано, що спір виник між позивачем, - власником житлового приміщення, як фізичною особою та відповідачем, яка є колишніми членом сім'ї власника житлового приміщення, а саме - колишньою невісткою. Тому суд вважає, що при вирішенні спірних відносин до застосування підлягають положення ст. 405 ЦК України. Відповідно до цієї статті члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Отже, припинивши користуватися житлом, належним позивачу, з січня 2017 року, відповідач втратила таке речове право через один рік, тобто в січні 2018 року. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сімї права користування помешканням. У своїй практиці Європейський Суд з прав людини зазначає, що оцінюючи цю пропорційність, необхідно звертати увагу на те, чи було забезпечено справедливий баланс між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту основоположних прав особи. У цьому контексті необхідно мати на увазі важливе значення права на повагу до житла, яке стосується безпеки та добробуту особи, при цьому враховується також сила зв'язку осіб із житлом (рішення від 24 березня 1988 року у справі «Олсон проти Швеції», заява № 10465/83). Суд бере до уваги ті обставини, що відповідач [PERSON] добровільно залишила місце проживання у [INFO] (до перейменування Леніна) в м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області, тобто, що матеріально-правовий зв'язок між нею та зазначеним житловим будинком втрачено в січні 2017 року через її вибуття, а також те, що в судовому засіданні не встановлено, що відповідач мала наміри відновити втрачений зв'язок та вселитися протягом часу із дня виїзду до пред'явлення позивачем позову і вирішення справи судом до вищезазначеного житлового приміщення. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові [PERSON] житловому будинку, оскільки вона вийшла зі складу сімї останньої, припинила з нею сімейні стосунки, не була повязана з нею спільним побутом, упродовж тривалого часу (понад один рік) не вела з нею спільного господарства та залишила місце проживання у [INFO] (до перейменування Леніна) в м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області. Окрім того, не будучи членом сімї власника будинку № 13 по вул. Шкільній (до перейменування Леніна) в м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області та не проживаючи там з січня 2017 року, [PERSON], яка зареєстрована за цією адресою, не приймає участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території, проведенню ремонту, не вносить плату за комунальні послуги, чим створює власнику перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За даних обставин суд, відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з якими погоджується суд, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, - житловим будинком № 13 по вул. вул. Леніна (після перейменування Шкільній) в м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області.

Outcome: approved