Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду, з вимогами: розірвати шлюб між нею та [PERSON]; стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття; та залишити синів проживати разом із матірю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, якими позовні вимоги просили задовольнити, розглянувши справу без їх участі. Положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України зазначають, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON]зареєстрували шлюб 19 березня 2011 року, про що Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 216. 09 червня 2006 року, в сторін народилась дитина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 046947. Крім того, 12 березня 2012 року,в сторін народилась дитина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 301485. Майнового спору на час розгляду справи судом не встановлено. Сторони взаємно згодні на розірвання шлюбу. При таких обставинах суд вважає недоцільним вживати заходи щодо примирення подружжя, так як збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на морально-правовій основі шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свій юридичний та соціальний обов'язок по утриманню дітей і позбавляли б його реальної можливості платити аліменти у зазначеному позивачем розмірі. Однак, в положеннях ч. 2 ст. 183 СК України зазначено, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, суд вважає, що аліменти слід стягувати саме до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, в частині 1 статті 161 СК України зазначається, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає, що дітей слід залишити проживати разом із матірю. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів такими, що підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial