Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 26.07.2020 р. приблизно о 8 год. позивач йшла на роботу та проходячи по [ADDRESS] на неї допустив наїзд автомобіль. Від удару автомобіля вона впала та до неї підійшов водій, допоміг піднятися та почав на неї кричати. Вона, перебуваючи в шоковому стані, відповіла, що все гаразд та пішла на роботу. На роботі їй стало погано та вона звернулася до лікарні, де розповіла про ДТП. Після цього звернулася до поліції. Постановою Вінницького міського суду від 09.11.2020 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, ст.122-4 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців та штраф. Матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1202002001001453 від 26.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України встановлено, що автомобіль, на якому рухався правопорушник на момент ДТП належав [PERSON] згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Вищевказаними протиправними діями водія та власника джерела підвищеної небезпеки, [PERSON] була спричинена моральна шкода, що полягала в фізичному болю, ушкодженні здоров`я, шоком, в подальшому виникненням фобій щодо автомобілів та у душевних переживаннях, спричинених порушенням її прав та необхідністю їх захисту, судовим процесом, яким вирішувалось питання про притягнення водія до відповідальності, порушенням звичного способу життя. Також, позивач зазначила про те, що тривале небажання водія відшкодувати завдану шкоду, змушує її кожного дня переживати за завдання шкоди. Крім того, всі вище перелічені обставини спричиняють їй почуття незахищеності. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] майнової та моральної шкоди на її користь. Ухвалою суду від 21.04.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито прощене провадження у справі. Ухвалою суду від 05.05.2021 р. здійснено перехід до розгляду справи в спрощеному позовному провадженні в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін. 19.08.2021 р. на адресу суду представником відповідача [PERSON] - адвокатом Яворським С.С. надано відзив на позов, в якому він зазначає, що з 09.07.2019 р. власником транспортного засобу Nissan LEAF, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Матеріали справи містять копію договору оренди транспортних засобів від 26.07.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Бурєнніковою О.В. за реєстровим №737. Так, згідно з п. 1.1 договору оренди транспортних засобів [PERSON] передав, а Приватне підприємство «СІТІ КАР ВІННИЦЯ» прийняло за плату в тимчасове користування (оренду) транспортний засіб Nissan LEAF , реєстраційний номер [NUMBER] . Також до матеріалів справи долучені копії договору прокату автомобіля №0024 від 31.03.2020 р. та акту приймання-передачі транспортного засобу до Договору оренди (найму) транспортного засобу від 31.03.2020 р. № б/н. Тому вважає доводи позивача, про те що [PERSON] на відповідній правовій підставі не володів транспортним засобом Nissan LEAF , реєстраційний номер [NUMBER] , що на праві оренди перебував у володінні ПП «СІТІ КАР ВІННИЦЯ». Тому [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі. Доказів реєстрації [PERSON] у Єдиному державному реєстрі МВС України користувачем вказаного автомобіля теж не має. Крім того, [PERSON] не погоджується з долученим до матеріалів справи висновком експерта Вінницького НДЕКЦ від 31.05.2021 р. № СЕ-19/102-20/17993-ПС, що складений з порушенням вимог Інструкції з організації проведення та оформлення експертних проваджень у підрозділах Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 17.07.2017 р. №591 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.08.2017 р. №1024/30892. Враховуючи викладене вище [PERSON] заперечує щодо наведених позивачем обставин, не погоджується з правовими підставами позову та вимогами і просить відмовити у задоволені позову в частині вимог до [PERSON] . Представник позивача адвокат Захарчук М.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити, вказуючи, що права позивача є порушеними, вони підлягають відновленню, шкода повинна бути відшкодована солідарно обома відповідачами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, аргументуючи тим, що відповідно до договору оренди транспортних засобів від 26.07.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Бурєнніковою О.В. зареєстрованого в реєстрі за №737, [PERSON] передав, а Приватне підприємство «СІТІ КАР ВІННИЦЯ» прийняло за плату в тимчасове користування (оренду) транспортний засіб Nissan LEAF, реєстраційний номер [NUMBER] . Термін дії договору становить три роки. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Яворський С.С. заперечував щодо задоволення позову, аргументуючи мотивами, викладеними у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази в справі, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 26.07.2020 р транспортний засіб Nissan LEAF - таксі, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] здійснив наїзд на [PERSON] , у зв`язку із чим потерпіла отримала тілесні ушкодження, а сам водій залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Вінницького міського суду від 09.11.2020 року у справі №127/20050/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, ст.122-4 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців та штраф в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 105 грн. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з висновком експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України №802/812 від 07.08.2020 року встановлено, що у [PERSON] виявлено тілесні ушкодження: синці в ділянці підборіддя праворуч, в ділянці клубової кістки праворуч, в ділянці проекції правого ліктьового суглобу, на правому стегні; садна в ділянці проекції правого ліктьового суглобу, на правому та лівому передпліччях. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета, за давністю утворення відповідають терміну, вказаному у постанові про призначення експертизи - 26.07.2020 року, за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. Матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1202002001001453 від 26.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, встановлено те, що автомобіль, на якому рухався правопорушник на момент ДТП належав [PERSON] згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Відповідно до договору оренди транспортних засобів від 26.07.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Бурєнніковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 737, [PERSON] передав, а Приватне підприємство «СІТІ КАР ВІННИЦЯ» прийняло за плату в тимчасове користування (оренду) транспортний засіб Nissan LEAF, реєстраційний номер [NUMBER] . Термін дії договору становить три роки. Відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу до Договору оренди (найму) транспортного засобу від 31.03.2020 р. № б/н та згідно з пунктами 1.1, 1.2 договору прокату автомобіля №0024 Приватне підприємство «СІТІ КАР ВІННИЦЯ» передало за повну оплату на весь термін користування, а [PERSON] прийняв в тимчасове платне користування (оренду) транспортний засіб Nissan LEAF, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно з п. 6.1 договір оренди транспортних засобів набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом п`яти місяців з дати підписання до 31.08.2020р. або до дня дострокового припинення дії цього Договору. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №А0/6423207 від 31.07.2019р. Термін дії з 01.08.2019 р. по 31.07.2020 р, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 200 тис. грн., за шкоду, заподіяну майну - 100 тис. грн. Страховий випадок (ДТП) настав 26.07.2000 р. під час дії страхового полісу. 14.06.2021 р. позивач звернулась до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про отримання страхового відшкодування згідно із Законом. 06.08.2021 р. АТ «СГ «ТАС» (приватне) зроблений запит на адресу позивача щодо надання документів, що підтверджують лікування наслідків дорожньо-транспортної пригоди, згідно з п.п. «е» 35.2 ст. 35 Закону. Однак позивачем не надано необхідних документів, на підставі яких має здійснюватись страхова виплата. Відтак, 02.09.2021 р. АТ «СГ «ТАС» (приватне) прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі [PERSON] за відсутності правових підстав для такої виплати. Відповідно до п.37.1.3. ст.37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, страховик не має правових підстав для виплати страхового відшкодування та приймає рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі. Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Відтак позов пред`явлено належним позивачем, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдано матеріальну шкоду майну, яке належить позивачу на праві власності. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну потерпілого. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати стразового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування. Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 р. в справі №755/18006/15-ц. Тобто з аналізу вказаних норм слідує, що відшкодування шкоди винною особою, відповідальність якої застрахована, не виключається та настає в двох випадках : 1) коли в страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування; 2) коли ліміт застрахованої відповідальності відповідача є більшим від розміру зазначеної у позові шкоди, що була завдана позивачу внаслідок ДТП, зокрема, на вказане звернуто увагу Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. в справі №755/18006/15-ц. У даній справі судом встановлено, що страховик ПрАТ «Страхова група «ТАС» прийняло рішення про відмову [PERSON] у виплаті страхового відшкодування від 02.09.2021 р. 26.07.2020 р транспортний засіб Nissan LEAF, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] здійснив наїзд на [PERSON] у зв`язку із чим потерпіла отримала тілесні ушкодження, а сам водій залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Відповідачем [PERSON] не доведено суду, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Письмовими доказами в справі, зокрема, постановою про закриття кримінального провадження, постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, договором прокату доведено, що саме [PERSON] на відповідній правовій підставі на момент ДТП 26.07.2020 р. керував та володів транспортним засобом Nissan LEAF, реєстраційний номер [NUMBER] . Враховуючи вищевикладене належним відповідачем у справі є [PERSON] . Розмір заподіяної позивачу майнової шкоди становить 1110,05 грн., що доведено чеком «Оптика «Очі» від 05.08.2020 р. і полягає у ремонті пошкоджених при ДТП окулярів. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке. З матеріалів справи слідує, що внаслідок ДТП, окрім пошкодження майна (окулярів) позивач отримала легкі тілесні ушкодження. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині першій статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На переконання суду, своїми діями, які виразилися у вчиненні ДТП за результатом якого було завдано шкоди здоров`ю позивача відповідачем [PERSON] завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях потерпілої через фізичний біль та страждання, яких позивач зазнала у зв`язку з отриманою травмою, лікування після ДТП, необхідність звернення до суду для поновлення своїх порушених прав. Визначаючи розмір належної до компенсації моральної шкоди, суд виходить з наступного. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з висновком експерта від 31.05.2021 р. №СЕ-19/102-20/17993-ПС ситуація, яка пов`язана з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 26.07.2020 р. є психотравмувальною для [PERSON] , їй спричинена моральна шкода і можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) складає 12 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівнем розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (або у грошовому еквіваленті на момент складання даного висновку експерта - 72000 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 цієї статті жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь душевних страждань та пережитого фізичного болю у зв`язку із ДТП, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] належить стягнути 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодження її здоров`я внаслідок ДТП. В задоволенні решти розміру позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовляє. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог сума відшкодування на користь позивача витрат із сплати судового збору складає 38,14 грн.

Outcome: partial