Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], та просить визнати недійсними п. 2.7.1, 2.7.1.1, 2.7.1.2, 2.7.2, 2.7.3, 2.7.4, 3.2.4, 3.2.6, 3.2.13, 3.3.9, 5.2 кредитного договору №498/07ф від 17 грудня 2007 року, укладеного між нею та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]». В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 17 грудня 2007 року між нею та Банком був укладений кредитний договір №498/07ф, за яким банк надав їй грошові кошти у розмірі 150\~000, 00 дол. США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних, строком до 16 грудня 2015 року. У забезпечення цього договору між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» був укладений договір поруки від 17 грудня 2007 року, за умовами якого [PERSON] поручився перед Банком за належне виконання позивачкою зобовязань згідно Кредитного договору №498/07ф від 17 грудня 2007 року. Крім того, між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» був укладений іпотечний договір, за умовами якого позивачка передала в іпотеку Банку будинок №25/14 по вул. Педагогічній в м. Одесі, який складається в цілому з одного житлового будинку загальною пл. 270, 2 кв. м., у тому числі житловою пл. 104, 1 кв. м., та земельну ділянку, що знаходиться в м. Одесі по вул. Педагогічній за №25/14, загальною пл. 0, 0314 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель. Позивачка вважає недійсними п. 2.7.1, 2.7.1.1, 2.7.1.2, 2.7.2, 2.7.3, 2.7.4, 3.2.4, 3.2.6, 3.2.13, 3.3.9, 5.2 кредитного договору №498/07ф від 17 грудня 2007 року, оскільки вказані пункти договору суперечать вимогам п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який встановлює виключний перелік умов, за яких [PERSON] може достроково вимагати повернення кредиту. Також зазначила, що при укладенні кредитного договору [PERSON] не розяснив їй а ні змісту кредитного договору, а ні його основних умов, ні ризиків, які повязані з укладенням цього договору. [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги [PERSON] вважає обґрунтованими. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 грудня 2007 року між [PERSON] та Банком був укладений кредитний договір №498/07ф, за яким банк надав позивачці грошові кошти у розмірі 150\~000, 00 дол. США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних, строком до 16 грудня 2015 року. У забезпечення цього договору між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» був укладений іпотечний договір, за умовами якого позивачка передала в іпотеку Банку будинок №25/14 по вул. Педагогічній в м. Одесі, який складається в цілому з одного житлового будинку загальною пл. 270, 2 кв. м., у тому числі житловою пл. 104, 1 кв. м., та земельну ділянку, що знаходиться в м. Одесі по вул. Педагогічній за №25/14, загальною пл. 0, 0314 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель. Також у забезпечення виконання кредитного договору між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» був укладений договір поруки від 17 грудня 2007 року, за умовами якого [PERSON] поручився перед Банком за належне виконання позивачкою зобовязань згідно Кредитного договору №498/07ф від 17 грудня 2007 року. Твердження позивачки про те, що [PERSON] не попередив її про валютні ризики, порушуючи при цьому вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», спростовуються тим, що на час укладення кредитного договору позивачка була ознайомлена зі змістом договору і наслідками порушення зобов'язань за цим договором, що підтверджується підписом [PERSON] у кредитному договорі. До того ж, п. 2.9.3 кредитного договору передбачено, що підписанням цього договору позичальник стверджує, що він попереджений про можливі коливання курсів валют відносно національної валюти та погоджується нести валютні курсові ризики, що можуть виникнути під час купівлі іноземної валюти з метою погашення кредиту. Тому, підпис позивачки, як позичальника, у цьому договорі дає підставу для висновку, що вона була ознайомлена зі всіма умовами договору, і погодилась з ними шляхом вчинення свого підпису. Крім того, в п. 5.3. кредитного договору передбачено, що підписанням цього договору позичальник погоджується, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно п. п. 2.7.1, 2.7.1.1, 2.7.1.2, 2.7.2, 2.7.3, 2.7.4, 3.2.4, 3.2.6, 3.2.13, 3.3.9, 5.2 кредитного договору №498/07ф від 17 грудня 2007 року передбачені відповідні умови, за яких [PERSON] має право достроково вимагати від позивачки повернення кредитних коштів, сплати процентів та неустойки. Зокрема, згідно п. 2.7 кредитного договору, [PERSON] має право вимагати достроково виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначеній частині у випадку порушення позичальником будь-якої з умов договору, підписаного власноручно позивачкою. Тому, суд вважає необґрунтованими посилання [PERSON] на порушення Банком п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який встановлює виключний перелік умов, за яких [PERSON] може достроково вимагати повернення кредиту. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Посилання позивачки на недійсність вищевказаних пунктів договору спростовуються також наступним. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно п. 14 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). У судовому засіданні доведено, що кредитний договір був укладений з дотриманням норм чинного законодавства, та не порушував права позивачки. Тому, вимоги позивачки щодо визнання п. 2.7.1, 2.7.1.1, 2.7.1.2, 2.7.2, 2.7.3, 2.7.4, 3.2.4, 3.2.6, 3.2.13, 3.3.9, 5.2 кредитного договору №498/07ф від 17 грудня 2007 року недійсними є безпідставними і такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: dismissed