Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.\~Києва із вказаним позовом до відповідача ПАТ «ОТП Банк» в якому просила:визнати п. З частини 1 Договору стосовно механізму визначення розміру щомісячних платежів з обслуговування кредиту таким, що не відповідає вимогам частини 3 пункту 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та зобов'язати Банк змінити формулу розрахунку плаваючої відсоткової ставки таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредиту не перевищувала 35 % сукупного місячного доходу позивача;визнати Банк винним у порушенні п. 2.1.6 Договору щодо застосування дати зміни плаваючої ставки та стягненні відсотків за користування кредитними коштами за завищеною ставкою за період з 01.02.2013р. по 07.02.2014р. у сумі 5004.42 грн.; у відповідності до ч. 2 ст.1214, ч.2 ст. 652 та ст. 536 ЦК України стягнути з Банку зайво сплачені відсотки за період з 01.02.2013р. по 07.02.2014р. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 6814.50 та 3 % річних від простроченої суми з дати виникнення першої зайво сплаченої суми відсотків (за станом на 25.03.2015р. сума 3% складає 257,11грн.; згідно ст.ст. 22, 612 ЦК України стягнути з Банка збитки, нанесені невиконанням заяви про часткове дострокове погашення кредиту у розмірі 105,56 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № ML-300/245/2008 з метою придбання нерухомого майна. Однак, банком був відповідно до п.2.1.4.3 додаткової угоди №5 від 1.03.2012 до договору проведений перегляд плаваючої відсоткової ставки до 19,64%. Позивачка звернулась з проханням зменшення кредитного навантаження шляхом зменшення розміру кредитної ставки внаслідок чого було укладено додатковий договір №6 від 22.03.2013 яким визначений механізм ануїтетної схеми сплати платежів. Однак, незважаючи на проведену реструктуризацію заборгованості, розмір платежу з обслуговування кредиту став більше, наж 60% від підтвердженого доходу позивача. А вказане порушує вимоги ч.3 п.12 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що рекстуктуризація, зокрема, здійснюється шляхом зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї.Крім того, посилається на те, що банк невірно застосував п.2.1.6.договору щодо застосування дати зміни плаваючої ставки, а саме: замість ставки UIRD станом на 27.02.2013 (18,32%) та застосування її з 1.03.2013, банк змінив ставку UIRD станом на 30.01.2013 (19,03%) та застосував збільшену ставку з 1.02.2013. Така помилка банку призвела, на думку позивача, до завищення суми платежів за період з 1.02.2013 по 7.02.2014 на суму 5004,42 грн. В подальшому банк після чисельних звернень позивачки зайво сплачені кошти так і не перерахував на її поточний рахунок і тому на вказану суму у відповідності до ст.625 ЦК України нараховані 3% річних та індекс інфляції у сумі 527,11 грн. та 6814,50 грн. відповідно. Також, за порушення відповідачем часткового дострокового погашення заборгованості, порушення п.1.8 договору та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач вважає, що відповідач своїми діями завдав прямі збитки у розмірі 105,56 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити в зазначеному обсязі, враховуючи викладені в позовній заяві обставини та додаткові письмові пояснення. Не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача направив до суду письмові заперечення проти позову, однак в судове засідання не зявився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у свою відсутність до суду не направив, тому суд зі згоди позивача розглядає справу в порядку заочного провадження відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 02 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № МL-300/245/2008 (надалі - Кредитний договір) та надано кредит в сумі 100\~000,00 доларів США на купівлю нерухомого майна. 01.03.2012 з Позивачем було підписано Додаткову угоду № 5 до Кредитного договору, згідно п. 2.1.1 на період з 01 березня 2012 року до повного виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі: 0,61 %+ UIRD). Пунктом 2.1.4.3 Додаткової угоди № 5 до Кредитного договору, визначено, що за базовий UIRD сторони приймають ставку UIRD що була встановлена (діяла) в передостанній робочий день календарного місяця, що передував даті укладення даті цього договору, тобто -28.02.2012 (місяць має 29 днів). Згідно інформації з сайту НБУ станом на 28.02.2012 UIRDскладав 16,07%. Представник відповідача в письмових запереченнях визнає, що коректна відсоткова ставка мала складати 0,61 % + 16,07%= 16,68%. Однак, у графіку платежів Додаткової угоди, що був складений та підписаний з клієнтом була зазначена некоректна % ставка - 16.49%. (за основу було взято невірне значення UIRD 15,88% (15,88%,-0,61%=16,49%) замість вірних - 16,68%. Вказана технічна помилка призвела до не донарахуванню та недоплаті відсотків за період з 01.03.2012г по 31.01.2013г. (наведено в розрахунку нарахування відсотків Позивача за період з 01.03.2012 по 15.01.2014, який додається) Пунктом 2.1.4.5 Додаткової угоди № 5 до Кредитного договору передбачено, що плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року її дії. підлягає коригуванню після перебігу 11 (одинадцятого календарного місяця), починаючи з дати її застосування. Згідно загального розрахунку недоплат/переплат відсотків за період з 01.03.2012 по 15.01.2014 Позивачем надлишково погашено відсотків на загальну суму 3845,52 грн., а не 5004,42 грн., як вказує позивач у своїх розрахунках. Згідно листів від 12.06.14 та від 02.07.14 АТ «ОТП Банк» повідомило Позивачу, що у розрахунку відсоткової ставки за кредитним договором № МL-300/245/2008 від 02.06.2008 була допущена помилка, в результаті якої за період з 07 лютого 2012 року по 07 лютого 2014 року виникла переплата у сумі 3842.52 грн. Також позивачу було повідомлено, що Банк може зарахувати вказану суму переплати на її поточний рахунок після підписання відповідного акту звірки. Однак, доказів тому, що позивач з'явилась з метою підписання акту звірки до Банку та надала свою згоду із вказаною сумою переплат або заперечень у вигляді контррозрахунку до Банку суду надано не було. Позивач зазначає, що у звязку із тим, що відповідач не повернув суму передплати, а тому просить стягнути з банку 3% річних та інфляційні втрати. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто підставою для застосування відповідальності, встановленою вищенаведеною нормою матеріального права, є наявність грошового зобовязання та його прострочення. Проте, зважаючи на правовідносини, які виникли між сторонами, а саме щодо укладання та виконання кредитного договору, суд приходить до висновку, що розумінні положень ч. 2 ст. 625 ЦК України відсутні підстави для застосування відповідальності за відсутності порушення грошових зобовязань. Щодо інших заявлених [PERSON] вимог слід зазначити наступне. Згідно вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦПК України. Вищенаведеною нормою права не передбачено такого способу захисту порушеного права як визнання особи винною, у будь-яких діях. З огляду на викладене, вказані позовні вимоги: визнати Банк винним у порушенні п. 2.1.6 Договору щодо застосування дати зміни плаваючої ставки та стягненні відсотків за користування кредитними коштами за завищеною ставкою за період з 01.02.2013р. по 07.02.2014р. у сумі 5004,42 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо визнання п. 3 частини 1 договору стосовно механізму визначення розміру щомісячних платежів з обслуговування кредиту таким, що не відповідає вимогам частини 3 пункту 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та зобовязання банк змінити формулу розрахунку плаваючої відсоткової ставки таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредиту не перевищувала 35 % сукупного місячного доходу, то зазначена вимога також по перше не відповідає встановленим способам захисту. А по-друге позивач фактично просить суд зобов'язати Банк внести зміни до Кредитного договору в частині зменшення розміру щомісячного платежу за кредитом, щоб сума такого платежу не перевищувала 35 % її сукупного місячного доходу. Однак, і в даному випадку суд погоджується з письмовими запереченнями представника відповідача в цій частині, що позивачем не вказано, який його сукупний місячний дохід, яка сума платежу за кредитом не перевищувала б 35 % його сукупного місячного доходу. Крім того, в розділі «Застереження» п. 1.4.1.5.4 Кредитного договору сторони висловили свою цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони також підтвердили, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього порядку. Щодо визнання п. 3 частини 1 договору стосовно механізму визначення розміру щомісячних платежів з обслуговування кредиту таким, що не відповідає вимогам частини 3 пункту 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та зобовязання банк змінити формулу розрахунку плаваючої відсоткової ставки таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредиту не перевищувала 35 % сукупного місячного доходу, то зазначена вимога також по перше не відповідає встановленим способам захисту. А по-друге позивач фактично просить суд зобов'язати Банк внести зміни до Кредитного договору в частині зменшення розміру щомісячного платежу за кредитом, щоб сума такого платежу не перевищувала 35 % її сукупного місячного доходу. Однак, і в даному випадку суд погоджується з письмовими запереченнями представника відповідача в цій частині, що позивачем не вказано, який його сукупний місячний дохід, яка сума платежу за кредитом не перевищувала б 35 % його сукупного місячного доходу. Крім того, в розділі «Застереження» п. 1.4.1.5.4 Кредитного договору сторони висловили свою цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони також підтвердили, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього порядку. Положеннями ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки): 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Проте, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання позивача щодо того, яких саме збитків їй було завдано відповідачем та в чому вони полягають та не доведено причинного зв'язку між протиправною поведінкою банку та завданими збитками та його вини у завданих збитках в зазначеному розмірі. Зважаючи на все вищенаведене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини, з якими законодавець повязує можливість визнання договору (частини договору) недійсним. Обставини справи свідчать про те, що під час укладання договору сторони були вільні як у виборі контрагента так і умов договору. Крім того, відсутні і докази, які свідчать про спричинення позивачу збитків та наявності у відповідача простроченого грошового зобовязання перед позивачем. За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed