Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 26.08.2009 року між нею та ФОП [PERSON], який було зареєстровано у Комсомольському міському центрі зайнятості 26.08.2009 року за №1654090059. Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що 26.08.2009 року між нею та відповідачем було укладено зазначений вище трудовий договір, який зареєстровано у центрі зайнятості. З листопада 2009 року відповідач припинив трудову діяльність і встановити місцезнаходження роботодавця встановити не вдалось. Відсутність відповідача не дає можливості позивачу належним чином звільнитись з роботи та розірвати трудовий договір у встановленому законом порядку, у зв'язку із чим виникла необхідність у зверненні до суду. Позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду за ухвалою суду від 05.07.2018 року із відкриттям провадження та призначенням до розгляду в порядку спрощеного провадження. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, 25.09.2018 року судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позов прохає задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В ході розгляду справи, під час судового засідання 02.08.2018 року позивач [PERSON] та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався. Представник Горішньоплавнівської міської філії Полтавського обласного центру зайнятості (третя особа) в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Звернувся на адресу суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. З'ясувавши правові позиції учасників процесу, дослідивши приєднані до справи матеріали, судом встановлено, що 26.08.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, за яким остання була прийнята на роботу барменом безстроково. Того ж дня вказаний трудовий договір було зареєстровано Комсомольським міським центром зайнятості за номером 16 (а.с.5). Відповідно до п.1 трудового договору, цей договір було укладено безстроково. Згідно з наданим свідоцтвом про одруження (а.с.7), після укладення 12.11.2011 року шлюбу з [PERSON], [PERSON] прийняла прізвище чоловіка. Виходячи із змісту позовної заяви, трудові відносини між сторонами у справі були припинені у листопаді 2009 року, проте трудовий договір розірвано не було. У зв'язку із тим, що місцезнаходження роботодавця позивачу невідомо, остання не має можливості розірвати вказаний договір а й відповідно працевлаштуватись на законних підставах. При зверненні до центру зайнятості у знятті вказаного договору з реєстрації позивачу було відмовлено. Як убачається з листа Горішньоплавнівської міської філії Полтавського обласного центру зайнятості від 28.03.2018 року (а.с.6), адресованого на ім'я [PERSON] у розірванні та знятті з реєстрації трудового договору останній було відмовлено з огляду на обов'язкову присутність при цьому сторін договору. Встановивши фактичні обставини справи та оцінивши досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості достовірності та достатності, суд зауважує про наступне. Згідно з частиною 1статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами статті 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообов'язковому соціальному страхуванні. В пункті 4 статті 36 КЗпП України, чітко визначено, що підставою для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу. Згідно із ст. 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст.21 Кодексу законів про працю України). Розірвання трудового договору, укладеного між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, має свої особливості. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони повідомляють центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір. Пунктом 9 вказаного Порядку визначено, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Фізична особа робить запис про підстави припинення трудового договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України в третьому примірнику трудового договору, який після реєстрації зберігається в центрі зайнятості, і найманий працівник засвідчує своїм підписом припинення в третьому примірнику. На підставі цього відповідальна особа центру зайнятості знімає трудовий договір з реєстрації, про що робиться запис у книзі реєстрації трудових договорів та запис на трьох примірниках трудового договору про зняття з реєстрації трудового договору. Таким чином, запис на примірниках трудового договору про його зняття з реєстрації робиться на підставі здійсненого фізичною особою - підприємцем запису про підстави припинення такого договору. Із змісту ст. 21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов'язки. Інші суб'єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством. В силу відсутності самого відповідача за місцем реєстрації, позивачка позбавлена можливості звільнитися у встановленому законодавством (ст. 38 КЗпПУ) порядком, не має можливості розірвати укладений між нею та відповідачем трудовий договір за власною ініціативою, що порушує її конституційні права - право на працю, на оплату праці, та здійснення обов'язкових соціальних внесків, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача до відповідача в частині розірвання трудового договору, на підставі ст. 38 КЗпП України, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Підставою для зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Згідно з Наказом міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Таким чином, вимоги позивача є законними обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved