Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], вказавши, що 12.06.2015 року позивач позичила відповідачеві грошові кошти в сумі 22338,79 гривень строком до 01.07.2015 року. Оскільки відповідач позику у встановлений строк не повернула, просить стягнути 22338,79 гривень в рахунок погашення заборгованості за договором позики, а також судовий збір. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, вказавши, що 12.06.2015 року позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 22338,79 гривень. При цьому заздалегідь сторони домовлялись про суму позики у 22000 гривень, але при передачі коштів [PERSON] запитала чи може [PERSON] надати більшу позику, на що [PERSON] віддала відповідачеві додатково усі наявні при собі гроші. Оскільки у визначений строк [PERSON] грошові кошти не повернула, просить стягнути на свою користь суму позики. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги на вказаних підставах, вказавши додатково, що [PERSON] дійсно колись працювала на ТОВ «ТД «Петра», директором якого є представник позивача, а бухгалтером [PERSON], але на момент укладення договору позики трудових стосунків між підприємством та [PERSON] не було. Посилаючись, що розпискою підтверджено факт отримання відповідачем коштів у присутності свідків, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала повністю, вказавши, що з жовтня 2014 року працювала на ТОВ «ТД «Петра» торговим представником. При цьому з наказом про прийняття на роботу вона ознайомлена не була, але її трудова книжка перебувала на підприємстві, вона отримувала заробітну плату, тому вважала, що є офіційно працевлаштованою. До обов'язків [PERSON] входило серед іншого збирання коштів з покупців за поставлені підприємством товари, що підтверджується довіреністю на отримання матеріальних цінностей. 12.06.2015 року [PERSON] зібрала грошові кошти в сумі 22338,79 гривень, але ці гроші у неї вкрали. До міліції вона з цього приводу не зверталась, а на ТОВ «ТД «Петра» того вечора, перебуваючи у шоковому стані та внаслідок застосування психологічного тиску з боку директора, бухгалтера та керівника служби безпеки ТОВ «ТД «Петра» написала розписку, після чого її повідомили про звільнення. Посилаючись, що фактично грошових коштів не отримувала, а розписка була написана при застосуванні психологічного примусу, просила у позові відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись, що між сторонами фактично склалися інші правовідносини, які не пов'язані з укладенням договору позики, грошові кошти за договором [PERSON] не отримувала, тому договір позики не був укладеним, а розписка написана під психологічним тиском. В ході розгляду справи судом була допитана в якості свідка [PERSON], яка суду пояснила, що працює економістом з договірної праці ТОВ «ТД «Петра». Влітку 2015 року ввечері до неї звернулась [PERSON], яка також є співробітником підприємства, з проханням засвідчити передання коштів та написання розписки. У кабінеті [PERSON] у присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти, точну суму яких свідок не знає, а [PERSON] у свою чергу написала розписку. Судом в судове засіданні також викликався для допиту в якості свідка [PERSON], однак, на судові виклики він не з'явився, повістки до суду повернулись за закінченням терміну зберігання, а при здійсненні дзвінків на номер телефону, зазначений сторонами, абонент не відповідав. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. Згідно до розписки від 12.06.2015 року (а.с. 3) [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 22338,79 гривень в позику, зобовязавшись повернути їх д 01.07.2015 року. Факт того, що розписка була написана [PERSON] власноруч, відповідачем не оспорювався. Оцінюючи текст наданої позивачем розписки, пояснення сторін та свідка у їх сукупності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13. Так, як зазначено у Постанові ВСУ письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки Як вказує ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Стаття 60 ч. 1 ЦПК України зобовязує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, оскільки розписка написана власноруч [PERSON], що нею визнано, в тексті розписки містяться як відомості про отримання грошових коштів, так і обовязок їх повернути у визначений термін, суд вважає доведеним факт отримання коштів [PERSON] від [PERSON] та укладення договору позики. Суд не може погодитись з доводами відповідачки та її представника про те, що нерівність суми свідчить про існування між сторонами інших правовідносин, ніж за договором позики, оскільки чинне законодавство не містить у собі як обовязку надавати позику лише рівними сумами, так і заборони надавати позику іншими сумами. Твердження відповідача про те, що вона працювала на ТОВ «ТД «Петра» суд не приймає до уваги, оскільки належних документів на підтвердження існування між [PERSON] та ТОВ «ТД «Петра» трудових правовідносин, як то трудова книжка, наказ про прийняття на роботу, трудовий договір, тощо, відповідачем не надано. Для встановлення факту перебування її у трудових відносинах з підприємством в судовому порядку [PERSON] не зверталась, хоча і не позбавлена цього права на цей час. Крім того, навіть існування між ТОВ «ТД «Петра» та відповідачем трудових відносин не є перешкодою для укладення договорів між працівниками цього підприємства. Заперечення відповідача про те, що грошова сума, зазначена у розписці, була у неї викрадена, а розписка написана нею під психологічним примусом, суд оцінює критично, оскільки як пояснила [PERSON] до правоохоронних органів з заявою про вчинення крадіжки або з заявою про вчинення протиправних дій з боку працівників ТОВ «ТД «Петра» вона не зверталась ані одразу після скоєння крадіжки, ані до часу розгляду справи судом. Також [PERSON] на час розгляду справи не скористалась і своїм правом оспорювання договору позики в судовому порядку на підставі ст. 231 ЦК України або іншій підставі, передбаченої ЦК України. За таких обставин, враховуючи визначену ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, у суду немає підстав вважати договір позики недійсним або неукладеним. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вказує ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми позики. З урахуванням вимог ст. 88 ч. 1 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved