Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. В позові вказувала, що 08.08.2006 року у виконкомі Міліївської сільської ради Вижницького району зареєструвала шлюб з [PERSON] і прийняла його прізвище, її дошлюбне прізвище - [PERSON]. У шлюбі [INFO] народилась дочка [PERSON], яка проживає з нею та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Посилалася на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось, одруження з ним виявилось невдалим по тій причині, що він не поважав її, як дружину, влаштовував сварки, скандали, ображав її, принижуючи її честь і гідність, висловлювався на її адресу нецензурними словами, зловживав спиртними напоями. Це привело до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства і вже більше шести місяців разом не проживають. Вона прийшла до висновку, що надалі їх спільне життя неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дитини, адже такі відносини між батьками будуть негативно впливати на її виховання. Спільного майна немає. Спору про місце проживання дочки немає, вона проживає і буде проживати з нею. Просила: розірвати шлюб між нею та [PERSON], що зареєстрований 08.08.2010 року у виконкомі Міліївської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №16; дитину залишити їй на виховання; після розірвання шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище - [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини просила позовні вимоги задовольнити, на примирення не згідна. Також просила після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2006 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Міліївської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №16, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 08.08.2006 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON]. прийняла прізвище [PERSON]. У шлюбі [INFO] народилася дочка - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серія [NUMBER] від 21.06.2010 року, виданого виконавчим комітетом Міліївської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз'яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, спільно не проживають протягом десяти місяців, спільного господарства не ведуть, позивач на примирення не згідна, вона довела, а відповідач визнав, що їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, їх сім'я розпалась остаточно, а тому вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Надані судом чотири місяці строку на примирення результату не дали. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] надалі іменуватися шлюбним прізвищем [PERSON]. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами. Вирішуючи питання про залишення неповнолітньої дитини на виховання позивача, суд вважає доцільним у задоволенні цієї вимоги відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Крім того, спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються органом опіки та піклування за заявою батька, матері дитини, як визначено ст.158 СК України. Суд роз'яснює, що спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються судом у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ст.159 СК України). З позову вбачається, що спору про участь батьків у вихованні дитини між сторонами немає, і органом опіки та піклування не вирішувався. Вимога щодо визначення місця проживання дитини перед судом не ставиться. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача в дохід держави судового збору відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.110, 112, 114, 157 СК України,

Outcome: partial