Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача про усунення від права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона разом із своєю покійною матірю, [PERSON], [INFO], проживала у житловому будинку №147 по вул. Гришунова у м. Токмак Запорізької області. В 2013 році матері ампутували ногу і з того часу вона самостійно не пересувалася і потребувала постійного стороннього догляду, тому вона вимушена була забрати її до себе додому, так як їй було так зручніше і не приходилося їздити до неї. За її життя вона доглядала за нею, готувала їй їжу, прала білизну та одяг, возила на прогулянки тощо. Її сестра [PERSON] під час хвороби матері ухилялася від надання їй допомоги і не давала грошей на придбання ліків. 07 липня 2015 року її мати померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок по вул. Енгельса Токмак Запорізької області. Її спадкоємцями першої черги за законом є в рівних частках вона і її сестра [PERSON]. На початку вересня 2015 року [PERSON] звернулася до Токмацької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач вважає, що відповідача може бути усунено від права на спадкування, оскільки за життя матері, яка через похилий вік і тяжку хворобу була у безпорадному стані, вона ухилялася від надання їй допомоги. У звязку з чим позивач звернулася до суду з позовом, в яком просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON], [INFO], яка померла 07 липня 2015 року в м. Токмак Запорізькі області. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові та просив їх задовольнити. Позивач, [PERSON] пояснила, що після того, як матері, в 2013 році, ампутували ногу вона доглядала за нею. З лікарні вона забрала матір до себе додому. Відповідач навідувала матір рідко, приносила їй продукти харчування. Відповідач телефонувала матері. За два роки відповідач жодного разу не забрала матір до себе. В свою чергу вона, весь цей період, з 2013 року по день смерті, доглядала за матірю, витрачала кошти на її лікування. Відповідач, [PERSON], заперечувала проти задоволення позовних вимог та в судовому засіданні пояснила, що в їхній сімї діти були розділені. Коли мати захворіла позивач повезла її до знахарів, які щось приліпили до ніг. Лікування знахарів спровокували у матері гангрену, після чого їй ампутували ногу. Коли мати перебувала в лікарні вона доглядала її, купувала необхідні їй ліки. Після того як матір виписали, позивач забрала матір до себе. Вона відвідувала матір, тоді коли її чоловік, [PERSON], привозив її до матері, оскільки у неї дуже боліли ноги і вона пересувалася лише за допомогою чоловіка. Кожного разу коли відвідувала матір приносила продукти харчування. Вона не ухилялася від надання матері допомоги. Мати безпосередньо до неї за допомогою не зверталася. За життя мати казала щоб обидві дочки спадкували, заповіту вона не складала. Позивачка доглядаючи матір користувалася її пенсією, а також отримувала допомогу по догляду за матірю. Вона була на похороні, допомагала в похованні матері. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є чоловіком позивача, [PERSON] В 2013 році мати його дружини, [PERSON], потрапила в лікарню де їй ампутували ногу. Його дружина доглядала за матірю. Відповідач лише одного разу залишилася в лікарні і пояснила, що їй важко доглядати матір, оскільки в неї болять ноги. Після лікарні його дружина, [PERSON] забрала матір до себе додому. Вони пропонували матері переписати належне їй майно на позивачку, але не примушували її до даних дій. Як і в кожній сімї були сварки, але матір з дому не виганяв, просив лише [PERSON] не знущатися з його дружини. [PERSON] проживала в них дома, у житловому будинку №147 по вул. Гришунова у м. Токмак Запорізької області, з червня 2013 року по день смерті, 07 липня 2015 року. Відповідач інколи навідувала матір, привозила їй їжу. Відповідач скаржилася на біль в ногах. [PERSON] допомоги відповідача не потребувала. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є чоловіком відповідача, [PERSON] і вважає що спадщину після померлої, [PERSON], необхідно ділити порівну між позивачем та відповідачем, оскільки його дружина не ухилялася від надання матері допомоги. Вона в силу своїх можливостей допомагала матері. Коли матері, в 2013 році, ампутували ногу, його дружина ходила в лікарню, ночувала там, доглядала матір, купувала необхідні ліки. Після того як матір виписали, позивач забрала її до себе. Він відвозив свою дружину, [PERSON] до матері, оскільки у неї дуже боліли ноги і вона пересувалася лише за його допомогою. Вони привозили їй продукти харчування. [PERSON] до відповідача за допомогою не зверталася і її допомоги не потребувала, оскільки у померлої була непогана пенсія, якою розпоряджалася позивач. Коли мати проживала в належному їй будинку № 14 по вул. Енгельса в м. Токмак вони з дружиною частіше її навідували. В 2013 році коли в черговий раз відвідали матір побачили, що її нога почорніла і наполягли на виклику швидкої допомоги і він допомагав переносити матір в автомобіль швидкої допомоги. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 07 липня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 328793 (а.с. 7, 37). Причиною смерті спадкодавця стала прогресуюча судинна лейкоенцефалопатія, що підтверджується довідкою про причини смерті (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок № 14 по вул. Енгельса в м. Токмак Запорізької області, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 14-16). [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Токмацької центральної районної лікарні з 04.09.2013 року по 16.09.2013 року з діагнозом закритий чрезвертельний перелом правого стегна зі зміщенням. Виписана у задовільному стані та рекомендовано спостерігання у травматолога, терапевта, фіксація в гіпсовій повязці 3 міс., ходьба на костилях та ЛФК, що підтверджується виписним епікризом з історії хвороби № 3956 (а.с. 9). [PERSON] є матірю позивача, [PERSON], та відповідача, [PERSON] Статтями 202, 203 СК України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. В матеріалах справи немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю. Як повідомили допитані в судовому засіданні свідки, [PERSON] та [PERSON], відповідач навідувала матір, привозила їй їжу. [PERSON] допомоги відповідача не потребувала. Відповідач скаржилася на біль в ногах. З дослідженої в судовому засіданні медичної документації відповідача, [PERSON] слідує, що вона неодноразово зверталася за медичною допомогою до лікарів з 2009 року, зі скаргами на біль в правому колінному суглобі (а.с. 46-52). [PERSON] є пенсіонером та отримувала пенсію в розмірі 1\~148,61 грн., що підтверджується довідкою № 1880 від 25 грудня 2015 року (а.с. 45). Таким чином, з досліджених в судовому засіданні доказів слідує, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що [PERSON] умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцю, [PERSON], не доведено фактів звернення померлої до відповідача за матеріальною чи фізичною допомогою, і потреби в такій допомозі саме від відповідача. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицію Верховного Суду України висловленою в ухвалі від 12 червня 2008 року у справі за позовом до Н., П. і Б. про усунення їх від права на спадкування за законом на спадщину, де в задоволенні позовних вимог відмовлено, оскільки позивачкою не доведено в судовому засіданні факту ухилення відповідачів від надання спадкодавцю допомоги; в ухвалі від 15 вересня 2010 року у справі № 6-7711св10 за позовом про усунення від права на спадкування; за зустрічним позовом про визнання заповіту частково недійсним та визнання права на спадкування; в ухвалі від 22 грудня 2005 року у справі за позовом про усунення від права на спадкування; в ухвалі від 15 лютого 2006 року у справі № 6-211св05 за позовом про усунення від права на спадкування; в ухвалі від 19 березня 2008 року у справі № 6-2087св08 за позовом про усунення від права на спадкування, визнання права власності на 1/2 частину будинку в порядку спадкування та встановлення факту родинних стосунків. А також узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловленою в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 вересня 2011 року у справі № 6-3077св11 за позовом про усунення від права на спадкування; в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі № 6-42981св11 за позовом про усунення від права на спадкування; в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року у справі № 6-11413св12 за позовом про усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом; в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року у справі № 6-16525св14 за позовом про усунення від права на спадкування за законом, визначення часток співвласників у праві спільної власності та за зустрічним позовом про усунення від права на спадкування та правовою позицією висловленою в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed