Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13 березня 2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом з нею, вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Після розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляду за дитиною не бере, розвитком не цікавиться. Більш того відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, так як відмовляється надати дозвіл на виїзд у її супроводі їхній дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. На її неодноразові прохання надати дозвіл на виїзд за кордон та оформлення проїзного документу неповнолітньої дитини відповідачем ігноруються, а тому це питання в добровільному порядку між ними не врегульовано. Оскільки відповідач, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання згоди на виїзд доньки за кордон для відпочинку за межі України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів малолітньої доньки [PERSON], з метою захисту прав дитини, позивач вимушена звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на її тимчасовий виїзд за кордон. У зв'язку з наведеним просила суд надати дозвіл на одноразовий, тимчасовий виїзд дитини - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Біловодського районного управління юстиції у Луганській обл., 13.04.2011 р.) , за кордон, виключно в супроводі матері - [PERSON], без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON], на період з 25 липня до 30 серпня 2017 року до Турції, Єгипту та Ізраїлю. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду з заяву в якій просила справу слухати за її відсутності. Позов підтримує. Представник Органу опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації, надала суду заяву в якій просила справу слухати за її відсутності. Позовні вимоги пітримує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає, не зар\\перечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13 березня 2013 року між позивачем та відповідачем розірвано шлюб, що підтверджується копією рішення по справі 408/87/13-ц (а.с.6). Зі свідоцтва про народження дитини, виданого ВДРАЦС Біловодського РУЮ у Луганській області вбачається, що [PERSON], яка народилася [INFO], на даний час є малолітньою особою, її батьками є позивач та відповідач по даній справі (а.с.5). Конвенцією про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). З указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII). Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом також встановлено, що надання позивачу дозволу на виїзд її малолітній донці за кордон необхідне для оздоровлення в країнах Турції, Єгипту та Ізраїлю. Виходячи зі змісту вищенаведених норм та встановлених по справі обставин, враховуючи що відповідач позов визнав, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про надання дозволу їхній малолітній доньці на виїзд за кордон у супроводі матері без згоди батька в період з 25 липня 2017 року по 30 серпня 2017 року, оскільки це не суперечить інтересам дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги про надання дозволу на виїзд підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved