Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила: визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла16.12.2003 року, право власності на 2/7 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що в\~ [ADDRESS] , зокрема: житловий будинок (А), побудований із цегли, загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 33,3 кв.м., сарай (В), побудований із каменю, загальною площею 58,8 кв.м., погріб (Г), побудований із цегли, загальною площею 22,4 кв.м., металеві ворота (№ 1), загальною площею 5,0 кв.м., огорожу (№ 2), із штахетника, загальною площею 13,2 кв.м. та визнати за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 5/7 частки цього ж будинковолодіння. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її свекрусі [PERSON] , як голові колгоспного двору, видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, що в [ADDRESS] , який складався із 7 (семи) членів. Членами колгоспного двору, окрім [PERSON] , були: свекор позивача [PERSON] (помер [INFO] ), позивач [PERSON] та відповідачі: чоловік позивача [PERSON] , діти позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Вказує, що на день смерті її свекра [PERSON] із ним постійно проживали: [PERSON] (її свекруха), [PERSON] (її чоловік), [PERSON] (сама позивач), [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (її діти). Відтак, вважає, що її свекруха [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст.549 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент смерті її свекра [PERSON] ), прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , так як була зареєстрована, постійно проживала із ним на час відкриття спадщини та фактично вступила в управління спадковим майном. [INFO] її свекруха [PERSON] померла. За життя вона розпорядилася своїм майном та склала 15.12.2003 року заповіт, згідно якого заповіла все належне їй на час смерті майно [PERSON] .. Після смерті свекрухи вона звернулася до Козівської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що власність колгоспного двору не передбачена. На даний час, вона бажає оформити право власності на цілий житловий будинок після смерті свекрухи, а інші члени колгоспного двору не заперечують щодо цього, тому просить у судовому порядку визнати її власником цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . На підставі вказаного, просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 14.08.2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у ній. 28.01.2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, у якій він вказує, що позовні вимоги його матері [PERSON] визнає та просить розглядати справ у його відсутності (а.с.58). 31.01.2019 року [PERSON] подав до Козівського районного суду Тернопільської області заяву про визнання позову його дружини [PERSON] в повному обсязі та просив здійснювати розгляд цієї справи у його відсутності (а.с.61). 31.10.2019 року аналогічна заява про визнання позову надійшла і від сина позивача [PERSON] відповідача [PERSON] (а.с.65). Крім того, 11.06.2019 року від відповідача [PERSON] сина позивача [PERSON] також надійшла заява про визнання позову його матері в повному обсязі та здійснення розгляду справи у його відсутності (а.с.89). 11.06.2019 року від позивача [PERSON] до Козівського районного суду Тернопільської області надійшла заява про розгляд справи за її позовом у її відсутності. При цьому, позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.92). Позивач та її представник у підготовче засідання не з`явилися, однак позивач подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, а справу слухати у її відсутності (а.с.92). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у підготовче засідання не з`явилися, однак подали заяви, згідно яких відмовляються від своїх часток у майні колишнього колгоспного двору на користь позивача, позовні вимоги визнають повністю, просять їх задовольнити, а справу слухати у їх відсутності (а.с.58, 61, 65, 89). Відповідно до ч.1 ст.198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими\~главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Оскільки учасники справи, які були повідомлені належним чином про місце, дату та час розгляду справи в підготовче засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено,\~що житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~за адресою:[ADDRESS] належить колгоспному двору, який складається з семи членів, головою якого є [PERSON] , що підтверджується оригіналом свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.05.1990 року (а.с.26). Як вбачається із виписки з погосподарської книги від 12.04.2018 року станом на 15.04.1991 року членами зазначеного колгоспного двору були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.21). Згідно з довідкою Козівського РБТІ від 18.12.2017 року №124 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] належить на праві власності « [PERSON] », [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. При цьому, кожній із зазначених осіб належить 1/7 (а.с.23). Згідно з копією рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12.10.2005 року, останнім встановлено, що свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що в [ADDRESS] , видане виконавчим комітетом Козівської районної ради 30.05.1990 року за №160 на ім`я [PERSON] , належало [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки це одна і та ж особа (а.с.27). Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 20.03.2018 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.17). На момент смерті [PERSON] , згідно з довідкою виконавчого комітету Будилівської сільської ради Козівського району Тернопільської області №272 від 12.04.2018 року, з ним, серед іншого, проживала [PERSON] (а.с.20). Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції від 27.12.1996 року), яка діяла на час відкриття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] , як встановлено судом, не заявляла про відмову від спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] , а відтак, суд дійшов до висновку, що її слід вважати такою, що прийняла спадщину після його смерті, в тому числі й 1/7 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд у [ADDRESS] . Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.12.2003 року [PERSON] померла [INFO] (а.с.18). При цьому, 15.12.2003 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла усе належне їй на момент смерті майно [PERSON] (а.с.29). Крім того, встановлено, що на момент смерті [PERSON] з нею проживали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Будилівської сільської ради Козівського району Тернопільської області №273 від 12.04.2018 року (а.с.19). Позивач після смерті [PERSON] , зверталася до Козівської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що власність колгоспного двору, як правова категорія та форма власності відсутня у чинному законодавстві (а.с.22). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями\~ст.1218\~ЦК України\~до\~складу спадщини\~входять всі\~права та\~обов`язки,\~що належали\~спадкодавцеві на\~момент відкриття\~спадщини і\~не припинялися\~в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі вищевказаного, враховуючи вимоги ст.549 ЦК Української РСР (в редакції від 30.10.1999 року), що [PERSON] помела 16.12.2003 року і вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , усе своє майно вона на випадок смерті заповіла позивачу, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.392 ЦК України, суд вважає, що слід визнати за позивачем право власності на 2/7 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на [ADDRESS] , задовольнивши позов в цій частині. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 5/7 частин будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з наступних об`єктів: житловий будинок (А), побудований із цегли,загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 33,3 кв.м., сарай (В), побудований із каменю, загальною площею 58,8 кв.м., погріб (Г), побудований із цегли, загальною площею 22,4 кв.м., металеві ворота (№ 1), загальною площею 5,0 кв.м., огорожу (№ 2), із штахетника, загальною площею 13,2 кв.м., суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правозастосування цієї норми роз`яснено в абзаці 2 п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого, виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності, як визнання права, виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що право звернення із таким позовом має лише власник того чи іншого майна. Як встановлено судом та зазначалося вище, на підставі довідки Козівського РБТІ №26 від 08.05.2018 року, співвласниками спірного майна є [PERSON] (померла), [PERSON] (помер), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожному з яких належить по 1/7 частині спірного будинковолодіння. Позивач звернулась в суд із позовом про визнання за нею права власності на 2/7 частини цього будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї свекрухи та на 5/7 частин цього будинковолодіння як за членом колишнього колгоспного двору, покликаючись на те, що члени її сім`ї відмовляються від своїх часток у колишньому колгоспному дворі (в сукупності їхні частки становлять 4/7 частини будинковолодіння) на її користь та визнають позов в цій частині, хоча із вказаних 5/7 частин спірного майна позивачу належить лише 1/7 частина. Таким чином,\~суд,\~встановивши,\~що позивачу\~належить лише\~1/7\~частина спірного\~будинковолодіння,\~вважає необґрунтованою\~та безпідставною\~позовну вимогу\~про визнання\~права власності\~за [PERSON] як\~членом колишнього\~колгоспного двору на 5/7 частин будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] в частині визнання за позивачем права власності на 4/7 цього будинковолодіння як членом колишнього колгоспного двору оскільки вона не є власником цих 4/7, а тому не може просити суд визнати за нею право власності на це майно в порядку ст.392 ЦК України. Відтак, суд дійшов до висновку, що позовну вимогу [PERSON] про визнання за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 5/7 частин будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial