Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 13.09.2003 р. між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 756. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей, які проживають окремо від батьків. З відповідачем спільне життя не склалось, внаслідок несумісності характерів і різних поглядів на шлюб та сім»ю сторони не могли знайти спільної думки при вирішенні повсякденних побутових проблем. Чоловік застосовував фізичну силу, постійно погрожував і ображав. За таких обставин позивач змушена була переїхати до сина у лютому 2014 року. З цього часу позивач та відповідач проживають окремо один від одного, ведення спільного господарства припинення остаточно, спільний бюджет не ведеться і шлюб є формальним. Подальше перебування у шлюбі лише погіршить відносини, спроби примирення між сторонами у минулому, даний шлюб між позивачем та відповідачем зареєстровано повторно, перший було розірвано 03.12.10094 р. Таким чином збереження сім»ї не відповідає інтересам позивача. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали вимоги про розірвання шлюбу, просили задовольнити. Позивач зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити отримане прізвище «[PERSON]» та просить покласти на неї судової витрати. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу, проте зазначив, що з позивачем проживають окремо один від одного з січня 2016 р., коли вона переїхала в новий будинок збудований за сімейні кошти. Позицію [PERSON] підтримав і його представник. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає. що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 13.09.2003 року було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 756. Як свідчать матеріали справи, шлюб між сторонами укладався повторно. Попередній шлюб, і це підтверджується відповідним свідоцтвом, копія якого долучена до матеріалів справи, було розірвано 03.12.1994 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. За положеннями ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як пояснили в судовому засіданні сторони, на момент розгляду справи вони проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства та мають окремі бюджети. [PERSON] наполягала на розірванні шлюбу. Зазначила, що примирення не є можливим та рішення щодо розірвання шлюбу є остаточним. Під час розгляду справи доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача, відповідача отримано не було. Як не було встановлено і обставин, які б свідчили про перешкоди щодо розірвання шлюбу між сторонами. Як пояснили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивач змушена була піти від чоловіка у лютому 2014 року і з цього часу вона не проживає разом з [PERSON] Зважаючи на викладене, пояснення сторін та свідків, суд приходить до висновку, що позивач та відповідач проживали разом до лютого 2014 року, оскільки відповідачем не надано, як це передбачено положеннями ст. 60 ЦПК України, доказів, які б свідчили про остаточне припинення відносин у січні 2016 року. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, беручи до уваги фактичну відсутність заперечень відповідача щодо розірвання шлюбу, обставини встановлені в судовому засіданні, які свідчать про те, що збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, вимога [PERSON] щодо розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивач зазначила, що бажає і надалі мати прізвище «[PERSON]». Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивача покласти останні на неї. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved