Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якому зазначила, що з 12.12.2017 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від спільного проживання мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Їх сімейне життя не склалось, останнім часом вони не можуть проживати разом, подружні відносини носять формальний характер, між нимим відсутня розуміння і довіра. Донька повністю перебуває на її утриманні. Чоловік не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. За таких обставин збереження сім`ї та примирення з відповідачем неможливе. Просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12.12.2017 року, який було зареєстровано Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 2535. Мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. До того ж, малолітня дитина перебуває на утриманні матері, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання, хоча працездатний та має таку можливість. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.ст.180,182 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене, та аналізуючи норми закону, суд вважає, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати допомогу в розмірі, передбаченому законодавством на утримання малолітньої дитини, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати суд стягує з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved