Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Черкаської міської ради про надання тимчасового дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька. Позовні вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем вона має неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.02.2016 шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею. В липні 2015 роки відповідач виїхав по місцю свого попереднього проживання в [ADDRESS] До цього часу відповідач не приймав участі у вихованні та утриманні сина. З метою відпочинку та оздоровлення сина вона планує протягом вересня-листопада 2017 року, на нетривалий проміжок часу, без мети постійного проживання за межами України, виїхати до Арабської Республіки Єгипту або Турецької Республіки. Значний проміжок часу для виїзду викликаний особливістю її роботи. В зв'язку із небажанням відповідача спілкуватися вона позбавлена можливості звернутися до нього щодо отримання дозволу на виїзд за кордон їх неповнолітнього сина. На підставі вищевикладеного просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] до Арабської Республіки Єгипту та Турецької Республіки для відпочинку та оздоровлення, без дозволу (згоди) батька дитини - [PERSON], у супроводі його матері - [PERSON], на строк три місяці: з 07.09.2017 по 07.12.2017. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину не явки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Представник третьої особи служби у справах дітей Черкаської міської ради по довіреності [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Суд ухвалив: на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказах. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, на підставі їх повного, всебічного та об'єктивного дослідження, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] - колишній чоловік позивача [PERSON], з яким шлюб розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.02.2016. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 02.12.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1448. Відповідно до свідоцтва про зміну імені виданого 29.12.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]», актовий запис № 97. Судом встановлено, що позивач має намір в період часу з 07.09.2017 до 07.12.2017 поїхати зі своїм малолітнім сином - [PERSON], [INFO] на відпочинок до Арабської Республіки Єгипет та Турецької Республіки, але в зв'язку із відсутністю відповідача не має згоди на отримання від нього дозволу на виїзд дитини за межі Україні. Положеннями ч. 2 ст. 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків (ст. 51 Конституції України). Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Одним із питань, яка має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. У Сімейному кодексі України це питання не регламентовано. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються нормами Цивільного кодексу України. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок регулюється ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 в редакції постанови КМУ від 19.10.2016 № 733. У п. 3 Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Пунктом 4 вищезазначених правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно нормам ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень стосовно можливості виїзду дитини за кордон на відпочинок та оздоровлення не надав, тому суд вважає вимоги позивача такими, що не суперечать інтересам дитини, а лише сприяють її здоров'ю та розвитку. За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved