Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві викладено наступну позицію: 11.01.2017 року між сторонами було укладено шлюб, від якого народився син [PERSON], [INFO] року народження. Дитина проживає із нею та перебуває на її утриманні. Наприкінці березня 2018 року відповідач нічого не пояснюючи, зібрав особисті речі та пішов. На той час він працював у ФОП [PERSON], але як вона з'ясувала, відповідач наступного дня звільнився з роботи, і де він перебуває нікому не відомо. Відповідач участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини не приймає. Окрім їх спільної дитини у відповідача є дочка [PERSON], [INFO], на утримання якої із відповідача за рішенням суду стягуються аліменти в розмірі 550 грн. щомісячно. Непрацездатних батьків відповідач не має. Її матеріальний стан не дає можливості в повній мірі утримувати їх із відповідачем спільну дитину, а тому вимушена звернутися до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-3) Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву (а.с. 22-24), у якому викладено наступну позицію. Відповідач вважає, що позовна вимога позивачки не підлягає задоволенню, оскільки фактичні обставини викладені у позові не відповідають дійсності. Так, відповідач не погоджується із твердженням позивачки щодо неможливості позивачки зв'язатися із ним, оскільки він проживає за зареєстрованим місцем проживання, спілкується із нею і спільними знайомими. У вихованні сина він по мірі можливості приймає участь, надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому твердження позивачки про те, що дитина перебуває на повному її утриманні також вважає неправдивим. На даний час він офіційно не працевлаштований, не має постійних заробітків, знайти роботу за спеціальністю в цій місцевості йому вкрай важко. Окрім того, на його утриманні перебуває малолітня дочка [PERSON], [INFO], за рішенням Ружинського районного суду Житомирської області із нього стягуються аліменти в розмірі 550 грн. щомісячно. Враховуючи, що утримання неповнолітньої дитини є спільним обов'язком обох батьків, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, погоджується на стягнення із нього на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1100 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. До відзиву додано квитанцію про направлення його копії позивачу (а.с. 21) Позивачкою [PERSON] подано відповідь на відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, у якій викладено наступну позицію. Позивачка вважає відзив на позовну заяву невдалою спробою відповідача затягнути процесс, оскільки не надано жодного доказу на спростування наведених нею у позові фактів. А наданий в якості доказу стягнення із відповідача аліментів виконавчий лист не є доказом, оскільки не підтверджує сплату відповідачем аліментів на теперішній час. Також позивачка заперечує твердження відповідача щодо постійного проживання за місцем реєстрації та перебування на зв'язку, оскільки має інформацію про те, що відповідач переїхав проживати разом із колишньою дружиною [PERSON] до м. Києва; відповідач не бачиться із сином. Також позивачка вважає, що вказуючи, що постійно надавав їй матеріальну допомогу на утримання дитини ставить під сумнів правдивість довідки сільської ради про те, що дитина перебуває на її утриманні, при цьому не надавши доказів на спростування тому. Запевняння відповідача про неможливість знайти роботу за професією, вважає лише привід для уникнення від обов»язку по утриманню дитини. Адже дитина потребує постійного утримання у вигляді продуктів харчування, одягу, іноді ліків. До того ж їх дитина має захворювання - криптохізм. Дитина після досягнення одного року потребує оператиного втручання, і відповідачу про це відомо. Оскільки відповідач не надавав матеріальної допомоги, все лікування дитини було здійснено за її кошти. Окрім того, під час їх спільного проживання, відповідач умовив її взяти кредит для купівлі мобільного телефону для нього. В розмірі 4900 грн., який відповідач також не погашає, це робить вона. А тому просить врахувати дану інформацію та задоволити її позов в повному обсязі. До відповіді на відзив додано квитанцію про направлення його копії відповідачу (а.с. 27, 28-29) Позивач клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не надавала. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідачем не подано. Правом на надання суду заперечення на відповіді на відзив у строк, встановлений в ухвалі по відкриття провадження, відповідач не скористався. Ухвалою суду від 25.10.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 15) Відповідачу було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї (а.с. 16, 18). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом, на підставі безпосередньо досліджених доказів, встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з позовної заяви, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказала, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач офіційно не працює, має нерегулярний дохід, працездатний, здоровий, а тому вважає, що із відповідача слід стягувати аліменти в сумі 2000,00 грн. на утримання дитини, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Підставою позову є неоспорюване батьківство відповідача та невиконання ним вимог закону щодо надання необхідних коштів на утримання дитини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб сторони 11.01.2017 року зареєстрували шлюб (а.с. 7) Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до довідки виконавчого комітету Леляцької сільської ради №2010 від 09.10.2018 року (а.с. 9) дитина [PERSON] [INFO], проживає разом із матір'ю - позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. З направлення, виданого КУ «Жмеринський РМЦ ПМСД», дитина [PERSON], [INFO], направляється до ВОКЛ ім. Пирогова до генетика за його викликом; основний діагноз - крипторхізм (а.с. 30) Згідно копії довідки №45 Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні (а.с. 31) та виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного)хворого 8038, дитина [PERSON] [INFO], з 23.07.2018 року по 27.07.2018 року перебував на лікуванні у Жмеринській ЦРЛ (а.с. 32), а 28.07.2018 року у Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні дитині проведено операцію. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими та достовірними, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Також суд приймає до уваги інформацію, що міститься у копії виконавчого листа виданого Ружинським районним судом Житомирської області, виданого 25.05.2017 року, про стягнення із відповідача [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн. щомісячно починаючи з 19.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року (а.с. 25), тобто про те, що у відповідача існує також обов'язок по утриманню іншої неповнолітньої дитини. Однак саме в якості доказу стягнення із відповідача на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] даний документ не може слугувати, адже із нього не вбачається, що за цим виконавчим листом відкрито виконавче провадження та за ним проводяться стягнення із відповідача. Інших доказів примусового стягнення коштів, відповідачем суду не представлено. Також суд не приймає в якості доказу копію довідки про відкритий [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» карткового рахунку, адже окрім банківських реквізитів даний документ не містить жодної інформації про те, що відповідачем здійснюється переказ коштів на утримання дитини [PERSON] З огляду на викладене суд також відхиляє і аргумент позивачки, що із відповідача повинні стягуватись аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно, оскільки нею не зазначено обгрунтований розмір таких витрат на дитину у щомісячному розмірі, з врахуванням рівності обов'язку батьків на утримання дитини, не зазначено взагалі який дохід у позивача та відповідача та чи може відповідач сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, не зазначені та не надані відповідні докази. Крім того, оцінюючи викладені позовні вимоги у виді стягнення аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд звертає увагу, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, та визначення їх розміру, у тому числі у твердій грошовій сумі, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Також суд вважає обов»язком роз»яснити позивачу, що участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, хворобою, має бути предметом окремого судового розгляду, та стягнення таких додаткових витрат в межах поданого позову про стягнення аліментів суперечить положенням ст.ст. 12, 13 ЦПК України, а докази хвороби дитини судом приймаються до уваги лише в контексті положень ч.1 ст. 182 СК України, як обставина, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Однак відповідач не надає відповідної матеріальної допомоги на утримання сина, а відтак права позивачки порушені та підлягають захисту. Вказаний спір регулюється положеннями Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини, на які посилалась і позивачка. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Тобто із аналізу вказаного положення закону вбачається, що для визначення розміру аліментів вище мінімального рекомендованого розміру, суд має встановити наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Для стягнення аліментів на рівні мінімального рекомендованого розміру, суд має встановити достатність заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років : з 1 грудня 2018 року складає 1626 гривень. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, що відповідач здоровий, працездатний, офіційно не працює, частково визнав позов, має іншу дитину - [PERSON], [INFO], (даний факт сторонами не оспорюється, а тому має її утримувати, що випливає із його обовязку як батька дитини, хоча і в рівній мірі цей обов»язок покладається також на мати даної дитини - [PERSON]), а також скрутне матеріальне становище дитини сторін, її незадовільний стан здоров'я, і приходить до висновку про задоволення позову частково та стягнення аліментів на користь позивачки в інтересах дитини в сумі 1100,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, що перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, однак не становить мінімального рекомендованного розміру аліментів для дитини відповідного віку в розумінні положень ст. 182 СК України. При цьому суд, враховує вимоги статтей 182, 184, 191 СК України та виходить із того, що позивачем жодними доказами не доведено наявність у відповідача достатності заробітку (доходу) витрат для визначення аліментів на рівні мінімального рекомендованого розміру аліментів, а так само не доведено наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати для визначення аліментів вище мінімального рекомендованого їх розміру. При цьому, суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість не може покласти в обгрунтування судового рішення будь-які припущення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини в розмірі 1100 гривень щомісячно. При цьому суд діє виключно в найкращих інтересах дитини - малолітнього [PERSON], [INFO] та враховує, що обов'язок по утриманню неповнолітньої дитини покладається на обох батьків в рівній мірі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежів за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial