Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Стецівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області та прокуратура Черкаського району Черкаської області про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано у 2005 році, від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З 2011 року відповідач життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні, про стан здоров'я сина не піклується, матеріально не забезпечує. Згідно судового рішення у 2003 році з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, однак він їх не сплачує і на даний час виникла заборгованість у сумі 24464,75 грн.. З врахуванням вказаних обставин позивачка просить позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не виявили бажання примати участь, але надали суду заяву, в котрій просили розглядати справу без їх участі, вказали, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просять позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], проти заочного розгляду справи не заперечують. Прокурор Замотайло А.С. позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки для цього наявні всі законні підстави. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Стецівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги [PERSON] підтримують та не заперечують проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Сільські обрії» № 40 від 09 жовтня 2015 року. З письмової згоди позивачки суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 11 жовтня 2005 року. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню динину - сина [PERSON], [INFO]. Згідно виконавчого листа виданого Черкаським районним судом Черкаської області від 24 грудня 2003 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всих видів заробітку щомісячно. Однак відповідач не сплачує аліменти на утримання сина в зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 01.08.2014 року становить 24464, 75 грн. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, з нею не проживає, не спілкується, матеріальної допомоги не надає та не цікавиться її станом здоров'я. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно сина [PERSON], наданого органом опіки та піклування виконавчого комітету Стецівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, позивачкою у справі створені належні умови для проживання, виховання і всестороннього розвитку сина [PERSON], [PERSON] у вихованні сина участі не приймає, тому позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина є доцільним. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, з ним не проживає, не спілкується, матеріальної допомоги не надає.

Outcome: approved