Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до обслуговуючого кооперативу «Парк-Престиж» (надалі - ОК «Парк-Престиж»), товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Престижбуд» (надалі - ТОВ «Компанія Престижбуд») про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач вказала, що вона є учасником пайового будівництва багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору [ADDRESS] від 11 лютого 2013 року. Згідно умов договору, ОК «Парк-Престиж» за рахунок пайових внесків пайовиків здійснював фінансування будівництва квартири за [ADDRESS] , а ТОВ «Компанія Престижбуд» як забудовник, зобов`язалась забезпечити спорудження даного об`єкту і передати позивачу у власність. Відповідно до умов п.п. 2.1, 2.3 вищезгаданого договору вона зобов`язана була сплатити 458 735 грн. пайових внесків у строк до 10 червня 2015 року. У період з 11 лютого 2013 року по 21 січня 2015 року вона сплатила повну вартість квартири у розмірі 458 735 грн. У грудні 2015 року спірна квартира у житловому будинку була здана в експлуатацію та могла бути передана їй у власність. Однак, відповідач своїх зобов`язань не виконав. Після повної сплати вартості квартири, вона дізналась, що 01 серпня 2014 року рішенням Правління ОК «Парк-Престиж» було збільшено вартість квадратного метра пл. до 7400грн., а 10 грудня 2014 року з 01 січня 2015 року до 13 000грн. Як наслідок, рішенням правління ОК «Парк-Престиж» її виключено із членів кооперативу за систематичну несплату пайових внесків. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року задоволено її позов та визнано незаконним рішення ОК «Парк-Престиж» про виключення її із членів ОК «Парк-Престиж». 27 вересня 2017 року, 04 листопада 2020 та 11 лютого 2021 року вона звернулася до відповідачів із вимогою виконати умови договору [ADDRESS] від 11 лютого 2013 року та передати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру за [ADDRESS] . Однак, жодної відповіді не отримала. Вважає, що діями відповідачів порушуються умови договору та її право власності. Без отримання довідки про повний розрахунок, акту приймання-передачі квартири та фактичного доступу до квартири з метою виготовлення технічного паспорту, вона позбавлена можливості оформити право власності на квартиру. Згідно відповіді ОК «Парк-Престиж», після здачі будинку в експлуатацію, адресний номер № [NUMBER] був присвоєний двокімнатній квартирі на шостому поверсі другого під`їзду заг. пл. 67,7 кв.м., власником якої є [PERSON] . Квартира за [ADDRESS] пл. 81,7 кв.м. на шостому поверсі 2 під`їзду даного будинку є вільною, власник невідомий. Відтак, вважає, що по завершенню будівництва та введення будинку в експлуатацію відбулось зміщення нумерації квартири, та трикімнатна квартира, проек. пл. 79,78 кв.м. на 6 поверсі, другого під`їзду придбана нею згідно договору [ADDRESS] від 11 лютого 2013 отримала адресний номер 73. Посилаючись на наведене, просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правила загального провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідачі відзив на позов не подавали. У судовому засіданні позивач та її представник, позовні вимоги підтримали з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, просили його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча судом вживались заходи щодо їх належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання. Заяв про розгляд справи у їх відсутності суду не подавали. На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 11 лютого 2013 року ТзОВ «Компанія Престижбуд» (Забудовник), ОК «Парк-Престиж» (Кооператив) та [PERSON] ( Пайовик ) уклали договір [ADDRESS] (надалі - Договір), згідно п.1.1. якого Кооператив за рахунок пайових внесків [PERSON] здійснює фінансування будівництва квартири [ADDRESS] проектною площею 79,78 кв.м. на 6 поверсі 2 під`їзду багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями соціальної інфраструктури (для фізкультурно-оздоровчих занять) та творчими майстернями по [ADDRESS] (об`єкт будівництва), а Забудовник зобов`язується забезпечити спорудження об`єкта будівництва та передати останній Пайовику у власність. Згідно п.2.1. Договору, планова вартість (ціна) об`єкта будівництва на день укладення договору складає 458 735грн. 00 коп. Підпунктом 2.2 Договору передбачено, що у випадках, якщо фактична загальна площа збудованого об`єкта будівництва (згідно даних БТІ), перевищує проектну площу, вказану в п.1.1 цього Договору, то відповідна різниця протягом 15 робочих днів оплачується Пайовиком за ціною, вказаною в п.2.1. Договору . Згідно наданих позивачем квитанції, останньою сплачено на виконання умов даного договору 458 735 грн. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року (справа №607/7338/16-ц) скасовано рішення суду першої інстанції та визнано незаконним рішення правління ОК «Парк-Престиж» № 1510/1 від 15 жовтня 2015 року про виключення із членів кооперативу [PERSON] , Ухвалою Верховного суду від 22 серпня 2019 року рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року залишено без змін. 05 жовтня 2015 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями соціальної інфраструктури (для фізкультурно-оздоровчих занять) та творчими майстернями по [ADDRESS] до експлуатації. Розпорядженням Тернопільської міської ради за №157 від 08 грудня 2015 року присвоєно прийнятому в експлуатацію багатоквартирному житловому будинку за адресою [ADDRESS] . 27 вересня 2017 року, 04 листопада 2020 року та 11 лютого 2021 року [PERSON] зверталася до ОК «Парк-Престиж», ТОВ «Компанія «Престижбуд» із листами, в яких просила відповідачів виконати зобов`язання та передати документи, необхідні для державної реєстрації за нею права власності на квартиру [ADDRESS] , зокрема адресну довідку та завірену копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а також оформити за нею право власності на дану квартиру. Однак вказані звернення залишено відповідачами без реагування. Згідно відповіді ОК «Парк-Престиж» від 2 березня 2021 року, після здачі будинку в експлуатацію, адресний номер № [NUMBER] був присвоєний двокімнатній квартирі на шостому поверсі другого під`їзду за. пл. 67,7 кв.м., власником якої є [PERSON] . Квартира за [ADDRESS] пл. 81,7 кв.м. на шостому поверсі 2 під`їзду даного будинку з невідомим власником. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав від 11 лютого 2021 року, відомості про реєстрацію права власності на квартиру за [ADDRESS] відсутні. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав від 02 лютого 2021 року, право власності на двокімнатну квартиру за [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч. 6 ст. 81 ЦПК). Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В силу вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про кооперацію» (надалі - Закон) кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону (ч. 2 ст. 19-1 Закону). В силу вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 384 ЦК України передбачено, що будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним(житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного(житлового)кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу-і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). В судовому засіданні встановлено та вбачається з матеріалів справи, що багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями соціальної інфраструктури (для фізкультурно-оздоровчих занять) та творчими майстернями по [ADDRESS] , завершений будівництвом та прийнятий до експлуатації. Згідно договору за [ADDRESS] від 11 лютого 2013 року позивач здійснювала фінансування будівництва квартири [ADDRESS] проектною площею 79,78 кв.м. на 6 поверсі 2 під`їзду багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями соціальної інфраструктури (для фізкультурно-оздоровчих занять) та творчими майстернями по [ADDRESS] (об`єкт будівництва). Позивачем не надано, а судом не встановлено будь-яких доказів на підтвердження того факту, що позивач здійснювала фінансування будівництва квартири за [ADDRESS] , факт відсутності інших осіб, які здійснювали фінансування квартири за [ADDRESS] та також претендують на набуття права власності на дану квартиру. Належних та беззаперечних доказів, які б підтверджували доводи позивача про те, що після завершення будівництва змінилась нумерація квартир та квартирі із проектним номером [ADDRESS] (фінансування якої здійснювала позивач) присвоєно адресний номер [ADDRESS] , позивачем не надано. Таким чином, позивачем не доведено, що квартира за [ADDRESS] на яку остання просить визнати право власності є квартирою із проектною нумерацією [ADDRESS], фінансування будівництва якої здійснювала саме вона. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову про визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом даної справи.

Outcome: dismissed