Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на підставі договору дарування від 28.01.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М., зареєстрованого в реєстрі №346, належить домоволодіння [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , який є сином позивачки, зареєстрований у вказаному домоволодіння, проте з 2012 року у ньому не проживає. Посилаючись на те, що відповідач у вказаному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, тому позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила слухати за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином через офіційний веб-сайт судової влади України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 28.01.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М., зареєстрованого в реєстрі №346, належить домоволодіння [ADDRESS] (а.с.15-16). Відповідач [PERSON] є сином [PERSON] , зареєстрований у вказаному будинку, проте з 2012 року у ньому не проживає, що підтверджується довідкою №052774 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.08.2020 року (а.с.18), а також актом від 27.08.2020 року, затвердженим головою квартального комітету №3 [PERSON] (а.с.21). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки син позивача [PERSON] не проживає у будинку більше року, у зв`язку з реєстрацією відповідача за вказаною адресою позивач змушена нести витрати по сплаті поточних платежів з урахуванням кількості зареєстрованих осіб та не може реалізувати своє право на надання субсидії, тому суд вважає визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Витрати по справі віднести на рахунок сторони, яка їх понесла.

Outcome: approved