overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Крижопільської селищної ради, про визнання права на спадщину. Вказала, що [INFO] в смт. Вапнярка Томашпільського району помер її батько - [PERSON], з яким вона на час смерті проживала разом з ним. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Право власності на будинок, за життя спадкодавця оформлено не було і він не був зареєстрований в державному реєстрі нерухомого майна. Все своє майно [PERSON] заповів [PERSON] і вона являється спадкоємцем за заповітом, однак оформити своє право на спадщину після смерті батька нотаріально не може через відсутність правовстановлюючих документів, тому з даним позовом позивач звернулась до суду. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву в якій позов підтримує з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в смт. Вапнярка Томашпільського району помер батько позивача - [PERSON], з яким вона на час смерті проживала. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Право власності на будинок, за життя спадкодавця оформлено не було і він не був зареєстрований в державному реєстрі нерухомого майна. За життя спадкодавцем складено заповіт на користь позивача. Відсутність оригінала правовстановлюючого документа стала причиною не можливості оформлення спадкових прав в державній нотаріа льній конторі, оскільки у відповідності до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріа льних дій нотаріусами України затвердженого наказом Мін'юсту України 22.02.2012 року № 296/5: «Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів що до належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або аре шту цього майна.» Згідно з ст. 1217 Цивільного кодексу України успадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідач позов визнав, а відповідно ст. 174 ЦПК визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Новокочубеївської сільської ради Чутівського району Полтавської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, який обґрунтовувала тим, що 28.04.1996 р. померла її баба [PERSON], яка була, відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 15.02.1990 р., власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в с. Нова Кочубеївка Чутівського району Полтавської області, вул. Комінника, 27 (до зміни нумерації будинків - № 13а), що складається з житлового будинку літ. А-1, літньої кухні літ. Б, б, сараїв літ. В, Г, погребу вхідного літ. Д, навісу літ. Е, вбиральні літ. Ж, воріт № 1, огорожі № 2, трубопроводу № 3. Після її смерті спадщину прийняла донька померлої - мати позивачки [PERSON] шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво на спадщину не отримала і померла 06.06.2012 р. Після смерті останньої заяву про прийняття спадщини за заповітом подала її донька [PERSON], але нотаріус своєю постановою від 01.11.2016 р. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв'язку з відсутністю оригіналу свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 15.02.1990 р. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в с. Нова Кочубеївка Чутівського району Полтавської області, вул. Комінника, 27 (до зміни нумерації будинків - № 13а). Позивачка в судове засідання надала заяву, в якій позов підтримала і просила справу розглянути в її відсутності. Новокочубеївська сільська рада Чутівського району Полтавської області надала заяву, в якій позов визнали і просили справу розглянути у відсутності їх представника. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, зясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Одеської міської Ради про визначення часток у спільній сумісній власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 травня 1999 року позивачка, [PERSON], (дошлюбне прізвище «[PERSON]» ) та її мати [PERSON] придбали у [PERSON] двокімнатну квартиру загальною площею 48,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу №1/99-00126 від 28 травня 1999 року посвідчений Регіональною товарною біржею м. Одеси, а також 28 травня 1999 року, зареєстрований в ОМБТІ та РОН. [INFO] померла позивачки [PERSON], та після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину вказаної квартири. Позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та вона відкрила спадкову справу за №7/2014. Однак нотаріус не змогла видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки в договорі купівлі-продажу не були визначені частки у праві спільної сумісної власності. На підставі викладеного, позивачка просить визначити, що ідеальні частки співвласників, [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними та складають по 1/2 частки за кожним. Згідно письмового клопотання представник позивача підтримав позовні вимоги, а також просив справу розглянути у його відсутність. Представники відповідача в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 28 травня 1999 року позивачка, [PERSON], (дошлюбне прізвище «[PERSON]» ) та її мати [PERSON] придбали у [PERSON] двокімнатну квартиру загальною площею 48,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу №1/99-00126 від 28 травня 1999 року, посвідчений Регіональною товарною біржею м. Одеси, а також 28 травня 1999 року, зареєстрований в ОМБТІ та РОН. [INFO] померла позивачка [PERSON], та після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину вказаної квартири. Позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та вона відкрила спадкову справу за №7/2014. Однак нотаріус не змогла видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки в договорі купівлі-продажу не були визначені частки у праві спільної сумісної власності. Суд вважає, що відповідно до ст.ст. 113, 115 ЦК України в редакції 1963р., яке було чинним нас укладення договору купівлі-продажу, покупці набуло право спільної сумісної власності на квартиру у рівних частках, тобто по 1/2 частки кожний. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до ПАТ «КБ «Актив-Банк», який неодноразово уточнювала розгляду справи, вказавши, що 21.03.2013 року між сторонами був укладений договір строкового банківського вкладу, за умовами якого відповідач відкрив позивачеві депозитний рахунок та прийняв від позивача грошові кошти в сумі 46000 гривень строком до 22.03.2014 року, зобов'язавшись сплачувати відсотки та повернути кошти після закінчення терміну договору. Однак, після спливу терміну депозиту відповідач грошові кошти позивачеві вчасно не повернув, депозит був повернутий з запізненням, відсотки сплачені лише у листопаді 2014 року. Посилаючись, що у зв'язку з неможливістю вчасного отримання коштів, вона перебувала у стані стресу, була вимушена неодноразово звертатися до адміністрації банку, витрачати час на повернення коштів, крім того, потребувала лікування, на здійснення якого збиралась витратити саме ці кошти, але не могла зробити це вчасно, просила стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 гривень. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягала на підставах зазначених в позовній заяві, вказуючи, що за рекомендацію лікаря потребувала хірургічного лікування у зв'язку з певними захворюваннями, на лікування збиралась витратити кошти, що поклала на депозитний рахунок, однак, у зв'язку з неналежним виконанням банком своїх зобов'язань була позбавлена можливості вчасного отримання медичної допомоги. Крім тог, була вимушена неодноразово звертатися до банку для отримання коштів, збирання необхідних документів, витрачати свій час, тож діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінює у 5000 гривень та просить стягнути з ПАТ «КБ «Актив-Банк». Після останнього уточнення позовних вимог позивач надала суду заяву про подальший розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлявся судовими повістками, врученими у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомив.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Райгородської сільської ради Луганської області про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 9.6600 га., яка знаходиться на території Райгородської сільської ради Сватівського району Луганської області, після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. У підтвердження позовних вимог позивач у позові вказала, що вона є єдиним спадкоємцем і інші особи не звернулись у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. При процедурі оформлення спадщини позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві - державного акту на право власності на земельну ділянку. Оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку було втрачено здійснити державну реєстрацію спадкового майна позивач не правомочний тому просить суд задовольнити позов. Представник відповідача у письмовому звернені позов визнав й просить суд розглядати справу за його відсутності. Суд, прийнявши заяву представника відповідача про визнання позову, встановивши, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі. Вказані правовідносини регулюються: ст. 16, ст. 392, ст. ст. 1216- 1218, ч.4 ст. 1268 ЦК України, ст. 158 ЗК України, На підставі викладеного

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду в грудні 2019 р., за яким просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що відповідач, хоч і зареєстрований за адресою квартири, проте з 2009 року в ній не проживає, що в свою чергу створює позивачу, як власнику квартири, перешкоди у користуванні. Позивач вважає, що відповідач втратив право на користування спірним жилим приміщенням, оскільки понад рік не проживає в квартирі без поважних причин на підставі ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319 ЦК України, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 06.12.2019 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відзив від відповідача до суду не надходив. Судом встановлено таке. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.01.1998 року, посвічений президентом Київської універсальної біржи Деточкою Н.Н.. Крім власника квартири [PERSON] зареєстрований чоловік позивача [PERSON] , який з 2009 року не проживає в спірній квартирі. Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, та перешкод у розпорядженні цим майном, тощо. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідношення (ст. 16 ЦК України). Тому, суд погоджується із запропонованим позивачем шляхом поновлення порушеного права і визнає відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. Питання перерозподілу судових витрат не порушувалось, що не суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду в жовтні 2020 р., за яким просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що відповідач, хоч і зареєстрований за адресою квартири, проте з 2015 року в ній не проживає, що в свою чергу створює позивачу, як власнику квартири, перешкоди у користуванні. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 16.10.2020 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від відповідача відзив до суду не надходив. Від представника третьої особи відзив до суду не надходив. За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. 19.03.2015 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] . (а.с. 12). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 13) У спірній квартирі зареєстрований [PERSON] , який з 2015 року в ній не проживає, що підтверджується ноторіально завіреними заявами [PERSON] , [PERSON] , актом № 216 від 18.09.2020р. складений майстром житлово-екслуатаційної дільниці № 4, [PERSON] (а.с. 16-18). Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, та перешкод у розпорядженні цим майном, тощо. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тому, суд погоджується із запропонованим позивачем шляхом поновлення порушеного права і визнає відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. Питання перерозподілу судових витрат не порушувалось, що не суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду в жовтні 2020 р., за яким просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що відповідач, хоч і зареєстрований за адресою квартири, проте з 2018 року в ній не проживає, що в свою чергу створює позивачу, як власнику квартири, перешкоди у користуванні. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 27.10.2020 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від відповідача відзив до суду не надходив. За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. 10.10.2020 року, згідно свідоцтва про право на спадщину [PERSON] отримала в спадщину квартиру[ADDRESS] . (а.с. 5) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 6) У спірній квартирі зареєстрований син позивача [PERSON] , який з 2018 року в ній не проживає, що підтверджується актом обстеження умов проживання за підписом Голови правління ЖБК Біленького А.Л. Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, та перешкод у розпорядженні цим майном, тощо. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тому, суд погоджується із запропонованим позивачем шляхом поновлення порушеного права і визнає відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. Питання перерозподілу судових витрат не порушувалось, що не суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду відповідно до якого просить визнати [PERSON], [INFO], зареєстровану за місцем проживання за адресою: [ADDRESS], такою, що втратила право користування житлом, що розташовано за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що у [PERSON] на праві приватної власності, є власний житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Доказом належності їй будинку є свідоцтво про право особистої власності на будову [NUMBER] видане 13.09.1989 року виконкомом Петропавлівської селищної ради та зареєстрованого під № 22-710 від 13.09.1989 року в БТІ. В нині належному їй будинку свого часу було зареєстровано за місцем проживання дружину її сина [PERSON]. З 01.11.2012 року шлюбні відносини між її сином та відповідачем було розірвано, і вона покинула постійне місце проживання за адресою належного їй майна, з того часу проживає окремо від неї, за місцем реєстрації жлдного разу не з'являлась. Син продовжував проживати разом з нею, а [INFO] року він помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть доданим до цього позову. Тобто шлюб між її сином та відповідачем було офіційно припинено в зв'язку з його смертю. Отже вже більше 5 років відповідач в належному їй житловому будинку не з'являється, не вчиняє жодних дій щодо відновлення чи встановлення свого права на користування житлом за місцем його розташування, не приймає жодної участі у обслуговуванні, утриманні об'єкту нерухомого майна. Будь -яких договірних відносин між ними щодо користування будинком не укладалось. В добровільному порядку відповідач не бажає подати заяву до державного органу реєстрації про зняття її з реєстрації за місцем проживання в належному їй будинку, та й взагалі місце перебування її їй невідомо, і саме тому вона змушена звернутись до суду за захистом її порушеного права. Позивач в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Будь-яких клопотань та заяв до суду від відповідача не надійшло. Враховуючи обставини справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідачів. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду відповідно до якого просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та примусово його зняти з реєстраційного обліку в її будинку. Позовні вимоги мотивовані тим, що увона є власником будинку [ADDRESS]. Даний факт підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої Петропавлівською селищною радою Петропавлівського району Дніпропетровської області від 13.06.2018 року № 4374, у даному будинку проживає одна. Однак, відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично з 2005 року та по даний час в зазначеному будинку не про живає та не з'являється. В свою чергу відповідач, який не проживає за адресою [ADDRESS], втратив право на користування будинком, внаслідок його відсутності без поважних причин понад десять років. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються його права, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань та заяв до суду від відповідача не надійшло. Враховуючи обставини справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд,

Outcome: partial