Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи державний нотаріус Мукачівської районної державної нотаріальної контори [PERSON], Горондівська сільська рада Мукачівського району, про визнання заповіту недійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем існує спір з приводу успадкування майна після смерті її рідного брата [PERSON], що помер 29.03.2013 року. 25.05.2012 року спадкодавець надав заповіт на її імя і все майно, окрім земельної частки паю, будучи у свідомості і розуміючи значення своїх дій, заповідав їй. Заповіт, про який їй стало відомо і який вона просить визнати недійсним, складений від імені [PERSON] на імя відповідача [PERSON] 29.03.2013 року, посвідчений сільською радою без підпису брата. Вона довгий час піклувалась про брата, він тяжко хворів, і перед смертю біля двох місяців зовсім нічого не розумів і не усвідомлював значення своїх дій, оскільки мав важку хворобу - пухлину мозку. [PERSON] був сліпим та глухим, про що є документи в Мукачівській ЦРЛ та в лікарні с.В.Лучки Мукачівського району, крім того, перебував на обліку в сімейного лікаря с.Горонда [PERSON], яка може засвідчити, що спадкодавець [PERSON] перед смертю і в момент смерті не усвідомлював значення своїх дій. В звязку з цим заповіт не може вважатись дійсним, а тому позивач просить суд визнати недійсним заповіт від 29.03.2013 року, що посвідчений при свідках секретарем Горондівської сільської ради 29.03.2013 року о 16 год. 40 хв. від імені спадкодавця [PERSON], [INFO], на імя [PERSON]. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Крім того пояснила, що [PERSON] останній час важко хворів, вона за ним доглядала, оскільки являлась його рідною сестрою. З іншою своєю сестрою, а саме мамою відповідача [PERSON], [PERSON] не розмовляв. За два місяці до смерті він був неадекватним, вона постійно викликала йому лікаря. Незадовго до його смерті сестра відповідача [PERSON] забрала [PERSON] з будинку, викликала секретаря сільської ради і переписали заповіт на відповідача за день до смерті спадкодавця. Про той заповіт вона нічого не знала, свого брата похоронила саме вона, а вже після смерті дізналася, що будинок буде переписано на [PERSON] Вважає заповіт недійсним, оскільки [PERSON] в той час не розумів, що робить. При складанні заповіту вона присутня не була і що говорив перед смертю спадкодавець, не чула, однак ще раніше він говорив, що будинок залишиться саме їй. Представник позивача також підтримав заявлені вимоги з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що [PERSON] при складанні заповіту був повністю адекватним, він все розумів. Він не був присутнім при складанні заповіту, йому тільки повідомили, що спадкодавець бажає все своє майно передати йому, тому попросили в нього анкетні дані для складання заповіту. Перед складанням заповіту [PERSON] чітко усвідомлював значення своїх дій, він розказав, де знаходяться сховані ним гроші, попросив забрати його з будинку, де проживав, оскільки там йому було важко, в будинку була антисанітарія, просив викликати йому священника для сповіді та секретаря сільської ради для складання заповіту. Представник відповідача також заперечив проти задоволення позову та пояснив, що оспорюваний заповіт було посвідчено секретарем сільської ради в присутності свідків. Своє рішення залишити будинок [PERSON] спадкодавець мотивував тим, що сестра [PERSON] забрала від нього гроші, відправляла його на лікування, де йому було погано. В звязку з цим представник відповідача вважає, що позивачем не доведено жодними доказами викладені в позові обставини щодо недійсності заповіту, а тому заявлені вимоги не підлягають до задоволення. Представник третьої особи Горондівської сільської ради Мукачівського району, в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що вона особисто була присутня при складанні заповіту [PERSON], оформляла та посвідчувала його. При складанні та посвідченні заповіту з [PERSON] було проведено бесіду, в ході якої вона переконалась, що спадкодавець повністю усвідомлював значення своїх дій. Від добре памятав про попередні складені ним заповіти, але сказав, що не хоче залишати будинок жодній із сестер, бо між ними виникали сварки, а вирішив залишити своє майно племіннику [PERSON] Про своє рішення [PERSON] повідомляв, коли всі родичі вийшли, тобто ніхто на нього не впливав. Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 29.03.2013 року [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає своєму племіннику [PERSON]. В звязку з хворобою заповідача заповіт посвідчено секретарем сільської ради [PERSON] в с.Горонда по вул. Духновича, 230, в присутності свідків. Також, в звязку з неможливістю підписати та прочитати заповіт, за його дорученням текст заповіту було прочитано йому вголос та підписано присутньою [PERSON] Таким чином, посвідчення оспорюваного заповіту відбулося з дотриманням вимог ст. 1253 ЦК України. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що на момент складання заповіту [PERSON] розумів значення своїх дій, незважаючи на хворобу він усвідомлював, що робить. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що перебуває в родинних відносинах з спадкодавцем [PERSON], який дійсно хворів багато років і за ним доглядала її тітка [PERSON] Перед смертю [PERSON] попросив забрати його до неї додому, оскільки [PERSON] хоче відправити його в будинок престарілих. Він попросив забрати ключ з його будинку і не впускати туди [PERSON] Забравши [PERSON] до себе додому останній попросив викликати секретаря сільської ради, бо хотів скласти заповіт. Він в той час був при розумі, добре усвідомлював, що робить. Говорив, що не хоче залишати будинок жодній із сестер, а своєму племіннику [PERSON] Також [PERSON] говорив, що якщо будинок не можна залишити [PERSON], то віддає його бідним. В момент підписання заповіту вона в приміщення будинку не була , хто заповіт підписував, не бачила. Свідок [PERSON] показала, що вона була присутня при складанні оспорюваного заповіту. Сам заповіт складала і посвідчувала секретар сільської ради, в той момент [PERSON] все добре розумів і чітко говорив. Його секретар сільської ради запитала, де він знаходиться, на що він відповів, що у сестри, всіх присутніх в той час в приміщенні впізнавав. Він говорив, що не бажає залишати сестрам свій будинок, а хоче передати його племіннику [PERSON] Оскільки сам підписати заповіт [PERSON] не міг, на його прохання вона підписала, а посвідчила секретар сільради. Свідок [PERSON] також в судовому засіданні показала, що була присутня як свідок при складанні та посвідченні заповіту [PERSON], який в той час був в нормальному стані, тобто добре все розумів, говорив чітко, ясно. Вона підтверджує, що [PERSON] в момент складання заповіту виявив бажання передати своє майно [PERSON] і говорив, що не хоче нічого залишати своїм сестрам. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з померлим [PERSON] вони проживали по сусідству і його він знає добре. За два дні до смерті він з [PERSON] розмовляв, той був в адекватному стані, говорив добре, казав, що почуває себе добре. Вій його спитав, чому так довго його не бачив, на що [PERSON] йому відповів, що хворів. При складанні заповіту свідок присутній не був. Таким чином, показами даних свідків повністю спростовуються доводи позивача та її представника про те, що в момент складання оспорюваного заповіту спадкодавець [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Які-небудь підстави звільнення від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, відсутні. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» також звернув увагу на те, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. За клопотанням представника позивача у даній справ ухвалою суду від 30.12.2013 року призначалася посмертна судово-психіатрична експертиза, яка була проведена експертами Обласної психіатричної лікарні м.Берегово. Відповідно до висновку № 42 від 03.04.2014 року [PERSON] на момент складання заповіту 29.03.2013 року виявляв ознаки психоорганічного синдрому внаслідок енцефалопатії змішаного ґенезу з інтелектуально-мнестичними порушеннями та психотичними розладами, що позбавляло його здатності усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. Надаючи оцінку вказаному висновку експертів суд приходить до висновку, що він не може бути прийнятий до уваги як належний доказ у справі з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2014 року у справі призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 1 від 02.01.2015 року відповісти на запитання, чи міг [PERSON] на момент складання заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не представляється можливим. До такого висновку експерти дійшли в звязку з тим, що в матеріалах справи та медичній документації відсутні дані, що [PERSON] після 1965 року оглядався лікарем психіатром, перебував у нього на обліку, лікувався в психіатричних лікарнях, а записи терапевта, в яких вказується на психічні порушення [PERSON] у 2013 році, носять нехронологічний характер, фактично вказані після констатації смерті під експертного, тому оцінити ці записи неможливо і дослідити психічний стан [PERSON] не представляється можливим. Таким чином, висновком судово-психіатричного експерта № 1 від 02.01.2015 року (повторної експертизи) повністю заперечується висновок первинної експертизи № 42 від 03.04.2014 року. За клопотанням представника позивача ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.05.2015 року у справі призначено додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1. Відповідно до висновку додаткової судово-психіатричної експертизи № 203 від 24.03.2015 року відповісти на запитання, чи міг [PERSON] на момент складання заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не можливо. Як зазначено експертами у даному висновку, в медичній документації хворого лікар-терапевт вказав діагноз «Психоз», хоча такого діагнозу не існує, при цьому не викликаючи психіатра, в компетенцію якого входить оцінка психічного стану особи. Оскільки як висновком повторної, так і висновком додаткової експертизи повністю спростовано висновок первинної експертизи № 42 від 03.04.2014 року, такий висновок не може бути прийнятим до уваги судом при вирішенні даного спору. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні не доведено обставини щодо недійсності заповіту в звязку з не усвідомленням спадкодавцем значення своїх дій в момент його складання, такі факти повністю спростовані показами свідків, допитаних в судовому засіданні, а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача [PERSON] слід стягнути на користь відповідача [PERSON] понесені ним та документально підтверджені судові витрати за проведення експертизи в сумі 1\~683,37 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved