Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 11 липня 2002 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом РАГС міста Борислава Львівської області, актовий запис № 126. Від даного шлюбу дітей в них не має. Спільне життя у них не склалося, основною причиною розпаду сім»ї стало те, що чоловік зловживає алкоголем, входить у запої та веде аморальний спосіб життя, ніде не працює та матеріально сім»ю не забезпечує. Він по декілька ночей не приходить додому ночувати, так як перебуваючи в стані сильного алкогольного сп»яніння засинає то в під»їзді то на вулиці. Два роки тому, вона вже двічі зверталася у суд з позовом про розірвання шлюбу, однак на прохання чоловіка залишала свою позовну заяву без розгляду. Вона неодноразово просила чоловіка змінити свою поведінку на краще, припинити вживати спиртні напої, влаштуватись на роботу та стати хорошим сім»янином, однак її прохання та сподівання виявилися марними. Витверезившись, чоловік щоразу запевняв її, що більше не буде вживати алкоголю і стане хорошим сім»янином, але його обіцянки були марними, так як жодних реальних кроків для припинення вживання алкогольних напоїв він не вчиняв. З метою збереження сім»ї, вона пропонувала чоловіку пройти лікування від алкоголізму, однак він категорично відмовляється. Внаслідок такої поведінки чоловіка, вона втратила до нього почуття любові та поваги. При таких обставинах, вважає, що подальше перебування у шлюбі з відповідачем є лише формальним, сім»я їхня розпалася остаточно і безповоротно, примирення між ними вже не можливе, а збереження цього формального шлюбу суперечить її інтересам, а тому в неї виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. Сторони в судове засідання не з?явилися, однак в матеріалах справи маються заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності, позивач позов підтримує, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України - не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про одруження виданого відділом РАГС міста Борислава Львівської області, серія І-СГ № 146273, вбачається, що 11 липня 2002 року [PERSON] та [PERSON] у відділі РАГС міста Борислава Львівської області уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Бохонок». Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам \~сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, що підтверджуються платіжними дорученнями. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved