Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача фінансових послуг. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до умов договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею, їй було видано кредитну картку № [NUMBER] . Але 19.02.2015 невідомі особи, злочинним шляхом, заволоділи грошовими коштами, шляхом збільшення кредитного ліміту на кредитній картці та подальшого переведення кредитних коштів на іншу картку за допомогою інтернет сервісу, про що вона дізналася 20.02.2015 від працівників банку, які зателефонували до неї з уточненням та підтвердженням, чи дійсно вона виконувала ці транзакції. Після отримання її пояснень, що вона не користується інтернетом для здійснення платежів і не здійснювала ці транзакції, працівник банку запевнив, що вони самі все з`ясують і розберуться. За заявою позивача Солом`янським РУ ГУ в м. Києві МВС України внесено відомості до ЄРДР № 12015100090002468 за ч. 1 ст. 190 КК України. 19.03.2015 позивачка вдруге звернулась до банку з заявою, що 19.02.2015 з її кредитної карти шахрайським способом через мережу інтернет було здійснено переказ грошових коштів у сумі 16 864 грн., яких вона не здійснювала. Тому просить, визнати дії відповідача в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною кредитною карткою № [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] - неправомірними. Визнати транзакції щодо переказу 19.02.2015 коштів у сумі 14 145,00 грн. та 2 025,00 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] на ім`я [PERSON] - нечинними та стягнути з відповідача на її користь суму безпідставно списаних коштів в розмірі 58 000,00 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.03.2018 відкрито провадження у даній цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 31.01.2019 від представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. 16.10.2007 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, що складається із заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У відповідності до вимог пункту 1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг Приватбанком, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, картки, контрольну інформацію клієнта відправленому в СМС повідомлені, ПІН-коду, або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання, та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів. У відповідності до Договору позивачу 16.10.2007 було відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку за № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт спершу у розмірі 500,00 грн., в подальшому дана картка була перепущена на нову № 4149605380682864, яка видана позивачу 22.09.2011, яка і діяла на момент спірної транзакції. Факт отримання та користування картками сторонами не заперечувалось. Також, представник зазначив, що в позові відсутній розрахунок суми, яку позивач просить стягнути, з чого вона складається та чим підтверджена. 04.02.2020 від представника позивача [PERSON] - адвоката Міхальова А.О. надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що слідчим слідчого відділу Солом`янського УП ГУНП в м. Києві винесено постанову про закриття кримінального провадження № 1201500090002468 від 17.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, зі змісту якої вбачається, що 20.02.2015 приблизно о 14:00 год. невстановлена особа представившись представником ПАТ КБ «Приват Банк» під приводом отримання інформації по кредитній карці шляхом оману заволоділа чужим майном , а саме грошовими коштами в розмірі 16 864 грн., які належать позивачу. Також зазначив, що в ході виконання досудового розслідування встановлено, що на момент здійснення грошового переказу з кредитної картки, [PERSON] знаходилась на місці своєї постійної роботи, а от же з технічних причин не могла провести вказану операцію по власній картці самостійно. Вчинення даного злочину самою потерпілою [PERSON] повністю виключається. Враховуючи зазначені обставини та обставини позову, є всі підстави для визнання транзакцій, вчинених 20.02.2015 в сумі 16 864 грн., нечинними. 03.03.2020 від представника позивача [PERSON] - адвоката Міхальова А.О. надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив вищезазначені обставини та вказав, що позивач не вчиняла розпорядження щодо списання / перерахунку коштів та будь які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з її рахунків (ч. 1 ст. 1071 ЦК України). Банком не доведено відсутності його вини у списанні 19.02.2015 коштів в сумі 14 145 грн. та 2020 грн. з карткового рахунку позивача, яка не порушувала умови договору про обслуговування карткового рахунку, негайно повідомила обслуговуючий банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку та звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.07.2020 позовну заяву залишено без руху. 22.07.2020 представник позивача в порядку усунення недоліків надав пояснення разом із розрахунком про списання банком з карткового рахунку позивача на який нараховувалась заробітна плата грошових коштів (автоматичне погашення заборгованості) за період з 14.02.2017 по 03.03.2018 у розмірі 28 572,18 грн., за період з 15.03.2018 по 02.02.2019 у розмірі 34924,87 грн. Таким чином, банком з карткового рахунку позивача за вказані періоди списані кошти на погашення неіснуючої кредитної заборгованості розмірі 63 497,05 грн. 18.10.2021 від представника позивача [PERSON] - адвоката Міхальова А.О. надійшли пояснення разом з розрахунком, в яких позивач зазначає, що відповідачем безпідставно списано у позивача з карткового рахунку кредитні кошти, оскільки вона дані транзакції не здійснювала, про що повідомила працівників банку та правоохоронні органи. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, що викладені у позові та поясненнях. Представник відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, що викладені у візові на позов та поясненнях наданих у судових засіданнях. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Між [PERSON] та публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» було укладено договір про надання банківських послуг № б/н від 16.10.2007 шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якого [PERSON] отримала кредитну картку « Універсальна» № [NUMBER] з кредитним лімітом 500 грн., з базовою процентною ставкою за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості, зазначений ліміт у подальшому збільшувався (в останнє 20.04.2013 до 17 000 грн.), що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування. У подальшому дана картка була перевипущена на нову за № [NUMBER] та видана позивачці 22.09.2011 року, яка і діяла на момент спірної транзакції, про що свідчить підписана позивачем Анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Довідка про умови кредитування в ПриватБанку. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» станом на 30.01.2019 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підписано договір про надання банківських послуг від 16.10.2007, за яким було надано наступні кредитні картки: [NUMBER] , дата випуску картки 05.10.2007, строк дії 10/15; [NUMBER] , дата випуску картки 19.08.2011, строк дії 09/15; [NUMBER] , дата випуску картки 23.06.2015, строк дії 09/16; [NUMBER] , дата випуску картки 20.01.2017, строк дії 07/20. Також, позивачка ознайомилась із умовами кредитування з використанням кредитної картки, про що поставила свій підпис у довідці про умови кредитування. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено наступне. 1.1.1.10. Банківський рахунок клієнта це поточний рахунок, який автоматично відкривається кожному клієнту ПравтБанка, якай пройшов процедуру ідентифікації. 1.1.1.46. Кредитна картка- платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом. 1.1.1.62 Платіжна картка (картка) електронний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку платикової або іншого виду картки, що використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів готівкою у касах банку або через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Залежно від умов, за якими відбуваються розрахунки з використанням платіжної картки, можуть використовуватися дебетова, кредитна схеми обслуговування карток. Платіжна картка є ідентифікаційним засобом та інструментом для здійснення операцій, визначених чинним законодавством та договором між банком і клієнтом. 1.1.1.82. Засоби доступу- набір засобів, що видаються/визначаються Банком для ідентифікації та автентичності Клієнта через віддалені канали обслуговування. До засобів доступу до системи Internet-banking Приват24 належать ідентифікатор (логін) користувача, постійний пароль, одноразові (динамічні) паролі. До засобів доступу до послуги MobileBankin номер мобільного телефону та персональний номер (нік), до Контактного Центру Банку, цілодобової служби «консьєрж-сервіс» - контрольна інформація клієнта, у пристроях самообслуговування Картка і ПІН та/або одноразовий (динамічний) пароль. 1.1.1.116. Фінансовий телефон клієнта це номер мобільного телефону, який вказаний і підтверджений клієнтом як номер телефону, за допомогою якого можуть проводитись фінансові операції. Підтверджується клієнтом при активації продукції, за допомогою Pos- терміналу співробітника (у відділенні банку), в банкоматі, терміналі самообслуговування з підтвердженням psn-коду карти і sms-повідомлення, а також в Приват24 ( при зміні логіна користувача). 1.1.1.115. Втрата електронного платіжного засобу (платіжної картки) неможливість здійснення держателем контролю (володіння) електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу або його реквізитів. Обовязки клієнта: 1.1.2.11. Інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Картки, Стікеру РауРаБв, ПІНу, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефоном 3700... 1.1.2.19. Негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення Картки, Стікеру РауРазБ, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакцїї по його рахунку. Відповідальність сторін: 1.1.5.5 . Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Картки, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в СМС-повідомлені, ПІН-коду, ідентифікаторі користувача, паролях системи Прват24, паролі (ніку) МоЬіІеВапкіп або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах звязку під час використання цих каналів. 1.1.5.14 Клієнт відповідає за всі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему МоЬіІеВапкіп, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. 1.1.5.30. Банк не несе відповідальності перед Власником Картки за всі операції, у випадку передачі мобільного телефону, сім-карти, Стікеру РауРаєз третім особам. У той же час правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно з п.1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, тримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи га переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. На час виникнення спірних правовідносин діяла Постанова НБУ № 705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», якою було затверджено порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням. Відповідно до підпункту 6 пункту 4 розділу цього порядку визначено, що платіжна операція - це дія, ініційована користувачем електронного платіжного засобу, з унесення або зняття готівки з рахунку, здійснення розрахунків у безготівковій формі з використанням цього електронного платіжного засобу та/або його реквізитів за банківськими рахунками. Відповідно до пунктів 1-8 розділу IV порядку Банк має право здійснювати емісію електронних платіжних засобів у вигляді мобільного платіжного інструменту та обслуговування операцій з їх використанням, передбачених правилами платіжної системи, відповідно до умов договору та вимог цього порядку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме виписки по кредитному договору позивачка користувалася активно кредитними коштами з 2012 року, а після списання спірних грошових коштів (транзакція 19.05.2015) здійснювала погашення заборгованості. Суд, не приймає до уваги посилання позивача на збільшення ліміту, оскільки це не має відношення до матеріалів справи. Пунктами 2,6 розділу VI порядку визначено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. 19.02.2015 як зазначає позивач у позові та у судовому засіданні, невідомі особи злочинним шляхом заволоділи її кредитними грошовими коштами, шляхом збільшення кредитного ліміту на її кредитній картці № [NUMBER] та подальшого переведення коштів на іншу картку за допомогою Інтернет сервісу на загальну суму 16 864 грн.(14145,00 грн. та 2025,00 грн.), що підтверджується випискою відповідача за період з 01.01.1999 по 31.07.2017. 19.03.2015 позивач звернулася до банку з заявою щодо заволодіння злочинним шляхом її кредитними грошовими коштами, але вже після проведення спірних транзакції, тобто, аж через місяць. 09.07.2015 відповідач листом повідомив позивача, що її запит обробляється і за результатами якої буде надана обґрунтована відповідь. 05.06.2015 листом відповідача позивача повідомлено, що загальний розмір заборгованості за кредитом складає 18 648,89 грн., кінцевий термін погашення 20.06.2015. 26.10.2015 відповідач листом повідомив позивача, що її запит від 19.03.2015 розглянуто, але на жаль у них немає можливості виконати вимоги заяви, оскільки аналіз ситуації, що сталася показав, що позивачем були порушені умови і правила надання банківських послуг. Всі опрацьовані операції були можливі лише при знанні особистих даних та даних картки та рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг у Приватбанку, з якими був ознайомлений позичальник. Як зазначено судом вище, матеріали справи містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку ознайомилась та погодилась позивачка, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позивач активно користувався кредитною карткою та кредитним лімітом, зокрема і здійснювалось списання відсотків за прострочений кредит. Зазначені обставини підтверджують той факт, що позивач на момент укладання договору і його виконання була обізнана із процентною ставкою за кредитом та умовами користування кредитними коштами. 25.03.2015 слідчим слідчого відділу Солом`янського УП ГУНП в м. Києві винесено постанову про закриття кримінального провадження № 1201500090002468 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у відсутністю складу кримінального правопорушення. Відтак є необґрунтованими посилання позивача, що банк не обґрунтовано списує кошти на погашення неіснуючої кредитної заборгованості (за період з 14.02.2017 по 02.02.2019 списано основну заборгованість - тіло у розмірі 63 497,43 грн., 30.04.2017, 31.03.2017, 28.02.2017 списано відсотки за використання кредитного ліміту в розмірі 12 023,26 грн.). Таким чином, позвачем не доведено, що вона не знала про списання грошових коштів з картки № [NUMBER] на суму 14 145,00 грн. та на суму 2 025,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підтвердження позовних вимог. Суду не надано доказів того, що неправомірними діями відповідача, пов`язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов`язків позивачу було завдано матеріальних збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи, а доводи позивача спростовуються матеріалами справи і нічим об`єктивно не підтверджуються. З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що доводи позивача про те, що грошові кошти були перераховані не нею не знайшли своє підтвердження та є такими, що ґрунтуються на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed