Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя і просить суд визнати обєктом права спільної сумісної власності автомобіль SUZUKI SX-4, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], придбаний під час зареєстрованого шлюбу, та стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію за 1/2 частину його вартості в розмірі 250 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2008 року по 22 грудня 2010 року, під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано даний автомобіль на потреби сімї. Позивачка в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивачки в судовому засіданні визнав оцінку спірного автомобіля, надану стороною відповідача, яка становить 290 500,00 грн., та зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення компенсації до 145 250,00 грн., в решті позовних вимог позов підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача проти позову категорично заперечив та надав суду зустрічний позов, в якому просить суд визнати спірний автомобіль особистою приватною власністю [PERSON] та просить суд здійснити поділ спільно нажитого майна, а саме: меблевої стінки вартістю 12 000,00 грн., мікрохвильової печі вартістю 2 000,00 грн., дивана вартістю 7 000,00 грн., офісного столу чорного кольору вартістю 1 900,00 грн., коричневої тумби під телевізор вартістю 1 500,00 грн., пральної машини вартістю 5 000,00 грн. пилососа вартістю 2 100,00 грн., електрочайника вартістю 900,00 грн. та визнати за [PERSON] право власності на мікрохвильову піч вартістю 2 000,00 грн., офісний стіл чорного кольору вартістю 1 900,00 грн., коричневу тумбу під телевізор вартістю 1 500,00 грн., пральну машину вартістю 5 000,00 грн. пилосос вартістю 2 100,00 грн., електрочайник вартістю 900,00 грн. загальною вартістю 13 400,00 грн., а решту вищевказаного майна залишити [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вищевказаний автомобіль придбано за кошти, які належали особисто позивачу за зустрічним позовом. Він отримав їх від свого батька [PERSON] відповідно до договору № 1-2015 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги в розмірі 500 000,00 грн., укладеного 30 січня 2015 року [PERSON] та ТОВ «Велес Комодітіз» в особі директора [PERSON], на купівлю вищевказаного автомобіля за ціною 389 100,00 грн. В звязку з цим вважає, що за наявності укладеного договору про поворотну фінансову допомогу автомобіль не являється обєктом права спільної сумісної власності та не підлягає поділу між колишнім подружжям. Представник відповідачки за зустрічним позовом проти зустрічного позову категорично заперечив, посилаючись на те, що автомобіль придбано подружжям під час зареєстрованого шлюбу для потреб сімї. Безвідсоткову допомогу отримав [PERSON] батько [PERSON], а за автомобіль сплатив [PERSON]- сторона у справі, тому вважає, що договір про надання безвідсоткової фінансової допомоги, укладений батьком позивача та підприємством, де він же є засновником, не може бути доказом того, що допомога надавалась саме для придбання автомобіля, оскільки між позивачем та [PERSON] існують родинні відносини і [PERSON] прямо зацікавлена особа у цій справі. Вважає, що сторона позивача за зустрічним позовом не надала належних доказів того, що автомобіль придбано за власні кошти позивача, тому просить суд в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю. Первісний позов підлягає до задоволення, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2012 року по 11 листопада 2015 року. 11 лютого 2015 року за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль SUZUKI SX-4, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії СХХ № 755034 та інформаційним листом Регіонального сервісного центру в Черкаській області від 09 грудня 2015 року № 27/23-66. Рівність прав і обовязків у шлюбі та сімї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з договором від 30 січня 2015 року № 68, укладеним ТОВ «[PERSON] Мегаполіс» (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем), [PERSON] придбав автомобіль SUZUKI SX-4, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 389 100,00 грн. Згідно з видатковою накладною № М1000264 від 12 лютого 2015 року постачальник -ТОВ «[PERSON] Мегаполіс» надав, а покупець [PERSON] отримав автомобіль SUZUKI SX-4, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 389 100,00 грн. Оцінюючи докази, надані стороною відповідача на підтвердження походження грошових коштів, за які придбано автомобіль, слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, директор ТОВ «Велес Комодітіз» [PERSON] отримав з банківського рахунку, належного ТОВ «Велес Комодітіз», грошові кошти на загальну суму 449 700,00 грн., що підтверджується корінцями чекової книжки від 30 січня 2015 року, 02 лютого 2015 року, 03 лютого 2015 року та вніс їх в касу підприємства. Підприємством ТОВ «Велес Комодітіз» 30 січня 2015 року, 02 лютого 2015 року, 03 лютого 2015 року видано з каси підприємства [PERSON] засновнику цього підприємства та батьку відповідача у справі - грошові кошти в розмірі 449 700,00 грн. згідно з договором безвідсоткової фінансової допомоги від 30 січня 2015 року № 1-2015, укладеним [PERSON] та ТОВ «Велес Комодітіз» в особі директора [PERSON], згідно з яким ТОВ «Велес Комодітіз» надає [PERSON] безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі 500 000,00 грн. терміном на 365 днів. Кошти за автомобіль в розмірі 389 100,00 грн. внесено на рахунок ТОВ «[PERSON] Мегаполіс» [PERSON] відповідачем за первісним позовом. Як вбачається з доказів, наданих стороною відповідача, безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі 500 000,00 грн. отримав у підприємства [PERSON], а кошти за автомобіль в розмірі 389 100,00 грн. сплатив [PERSON] відповідач у справі. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 4 ст. 60 ЦПК України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення. Пленум ВС України у ч. 11 постанови N 14 від 18.12.2009 р. наголошує, що суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достеменних доказів того, що кошти, сплачені відповідачем за автомобіль, є фінансовою допомогою підприємства, отриманою іншою особою - [PERSON], суду не надано. Оскільки кошти за автомобіль сплатив особисто [PERSON], що підтверджується банківськими квитанціями, отримав автомобіль у Продавця - ТОВ «[PERSON] Мегаполіс» також [PERSON], що підтверджується видатковою накладною, де в графі «отримав» стоїть підпис [PERSON], право власності на автомобіль зареєстровано за [PERSON] підтвердженням цього є свідоцтво реєстрацію ТЗ № СХХ № 756034, крім того, в свідоцтві ТЗ відсутні відмітки про надання права керування іншій особі, зокрема: [PERSON] чи представнику ТОВ «Велес Комодітіз», тому суд вважає, що твердження представника [PERSON], що автомобіль придбано саме за кошти, отриманими від підприємства, не підтверджені жодними доказами. Показання свідка [PERSON] про те, що саме за кошти підприємства придбано спірний автомобіль, не можуть бути єдиним основним доказом, на якому можуть ґрунтуватися доводи сторони позивача, оскільки [PERSON] є прямо зацікавленою особою у справі. З огляду на вищевикладене, у відповідності з ч. 60 СК, автомобіль, набутий сторонами за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України). Відповідно до вимог ст.ст. 70, 71 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними і ділиться між ними у натурі, виходячи з принципу рівності часток. Вирішуючи питання поділу автомобіля, суд враховує його призначення та ступінь необхідності кожному із подружжя та вважає, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль необхідно залишити відповідачу за первісним позовом, стягнувши з нього на користь позивачки компенсацію в розмірі 1/2 частки його вартості. Згідно з висновком субєкта оціночної діяльності [PERSON] ринкова вартість автомобіля SUZUKI SX-4, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], становить 290 500,00 грн. дана оцінка визнана в судовому засіданні стороною позивачки за первісним позовом. Отже, компенсація, яку слід стягнути з відповідача на користь позивачки, становить 1/2 частку вартості автомобіля, тобто, 145 250,00 грн. (290 500,00/2=145 250,00), Щодо відмови в задоволенні зустрічного позову в частині позовних вимог про поділ та визнання права власності за позивачем на побутову техніку та меблі слід зазначити наступне. [PERSON], які сторонами визнані такими, що були придбані під час шлюбу, та які є в наявності, підлягають поділу між ними. У відповідності з вимогами ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторона позивача не надала суду жодних доказів придбання, наявності та належності предметів домашнього вжитку, а саме: мікрохвильової печі вартістю 2 000,00 грн., офісного столу чорного кольору вартістю 1 900,00 грн., коричневої тумби під телевізор вартістю 1 500,00 грн., пральної машини вартістю 5 000,00 грн. пилососа вартістю 2 100,00 грн., електрочайника вартістю 900,00 грн. загальною вартістю 13 400,00 грн., доказів вартості цих речей суду не надано, не вказана марка чи модель побутової техніки, крім того, відсутність цих речей позбавляє суд можливості оцінити їх вартість. Оскільки жодних доказів наявності вищевказаних речей суду не надано, а сторона відповідача в судовому засіданні проти факту придбання та наявності даного майна категорично заперечила, суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити повністю. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] витрати на судовий збір в розмірі 1 450,00 грн.((2500,00х(145 250,00/250 000,00х100%)). Оскільки сторона позивача в судовому засіданні зменшила розмір позовних вимог до 145 250,00 грн., позивачці слід повернути переплачений судовий збір в розмірі 1 050,00 грн. На підставі наведеного, ст. 60 ЦК України, ст.ст. 60,61,63,69,70,71 СК України, п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» та

Outcome: approved