Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» в якому просить: 1) визнати незаконними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл», щодо звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпГІ України (прогул без поважних причин) та скасувати наказ №52-к від 12.02.2019 року, у частині звільнення [PERSON] ; 2) змінити формулювання причин та дату звільнення [PERSON] з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» з п.4 ст.40 КЗпП України (прогул без поважних причин) від 12.02.2019 на ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) від 19.12.2018 року; 3) зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Український рітейл», вчинити запис у трудовій книжці про звільнення [PERSON] на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням); 4) зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» повернути трудову книжку, яка належить [PERSON] (ІГІН [NUMBER] ); 5) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» на користь [PERSON] 26 546,72 гри., із яких: 939,16 грн. - компенсація за не використані дні щорічної відпустки; 986,11 грн. - виплата за лікарняним листом; 24 621,45 грн. - компенсація за несвоєчасно здійснений розрахунок при звільнені та повернення трудової книжки; 6) стягнути судові виграти. В обґрунтування позову посилається на те, що 06.10.2018 року вона влаштувалася на посаду касира торгівельного залу до магазину «Брусничка» №02104, що знаходиться за адресою м. Красноград, мікрорайон 3, який належить ТОВ «Український рітейл». З 14.12.2018 року по 19.12.2018 року позивач знаходилася па лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності. У зв`язку із зміною постійного місця проживання, позивач 17.12.2018 року належним чином звернулася до роботодавця із заявою про звільнення за ст.38 КЗпП України та направила відповідну заяву на адресу реєстрації роботодавця через установу Укрпошта. У заяві про звільнення позивач просила роботодавця надати наказ про звільнення, бухгалтерський розрахунок при звільнені та заповнену трудову книжку, яку просила направити рекомендованим листом на власну адресу для листування. Отже, фактичні трудові відносини із роботодавцем припинилися 19.12.2018 року. Крім того, 19.12.2018 року позивачем направлено на адресу фактичного робочого місця у м. Красноград оригінал лікарняного листа. 22.01.2019 року позивачем повторно направлено заяву на адресу відповідача, за змістом якої здійснено посилання на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників та проханням направити трудову книжку на її адресу листування у м. Красноград. 23.01.2019 року на адресу листування позивача надійшло повідомлення ТОВ «Український рітейл» № 57 від 15.01.2019 року, за змістом якого, роботодавець просив надати виправдовувальні документи у зв`язку із відсутністю на робочому місці з 14.12.2018 року. У відповідь на вказане, листом від 24.01.2019 року позивачем додатково надано відповідачу договір оренди житлового приміщення, яким підтверджено переїзд до іншої місцевості, а саме, до м. Харкова. На лист від 24.01.2019 року, відповідачем надано відповідь від 01.02.2019 року №147,яким повідомлялося, що ТОВ «Український рітейл» отримано заяву про звільнення лише 21.12.2018 року, у зв`язку із чим, це ніби то унеможливило звільнення, із тієї дати про яку просила [PERSON] (тобто 19.12.2018 року). Із вказаним ствердженням відповідача позивач не погоджується, оскільки ст. 38 КЗпП України прямо передбачає, що власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник, у зв`язку із переїздом на нове місце проживання, крім того, ТОВ «Український рітейл», отримав підтверджуючі документи про переїзд позивача, проте повідомив, що таких документів не отримував. 11.02.2019 року позивачем додатково надіслано заяву про видачу трудової книжки, повідомлено про протиправність та безпідставність дій ТОВ «Український рітейл», а також повідомлено про наслідки порушення трудових прав працівника. 15.02.2019 року позивачем отримано цінний лист із описом вкладення від 12.02.2019 року, із випискою наказу №52-к від 12.02.2019 року, за яким 12.02.2019 року [PERSON] , касира торговельного зала магазину 02104, звільнено за п.4 ст. 40 КЗпП за прогул 15.01.2019 року без поважних причин, крім того, отримано повідомлення від 12.02.2019 року №189 про необхідність особисто отримати трудову книжку у відділі кадрів ТОВ «Український рітейл» за адресою у м. Дніпро. Так, роботодавцем умисно проігноровано заяву про звільнення від 17.12.2018 року, щодо звільнення 19.12.2018 року за власним бажанням, проігноровано наданий договір оренди житла, проігноровано заяву працівника щодо видачі бухгалтерського розрахунку при звільнені, проігноровано дві заяви працівника щодо надіслання трудової книжки поштою, крім того, із позивачем не здійснено розрахунок при звільнені, оскільки, не виплачено компенсацію за 4 дні щорічної відпустки (згідно наказу про звільнення) та 6 днів перебування на лікарняному. Останнє підтверджується формою ОК5, отриманою через електронний кабінет УПФУ (з використанням цифрового підпису), за яким, у лютому 2019 року, жодних виплат із заробітної плати позивач не отримувала. Тобто, позивач своєчасно попередив про звільнення за власним бажанням на підставі діючого законодавства, завчасно просив провести з ним розрахунок та на вимогу працедавця надав підтверджуючі документи, а отже виконав всі покладені на нього вимоги КЗпП України. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Позивач зазначає, що між сторонами відсутній спір, щодо виплати [PERSON] суми коштів, що дорівнюють 4 дням невикористаної щорічної відпустки, проте, на 02.04.2019 року - дату подачі уточненої позовної заяви, жодних виплат відповідачем не здійснено. Однак, в порушення вимог ст.47, 116 КЗпП України, відповідач не надав належним чином оформлену трудову книжку та не здійснив запис про звільнення за ст. 38 КЗпП, не надав позивачеві розрахунок сум, що належать до виплати, крім того, відповідач на поточну дату не здійснив розрахунок при звільнені. У разі звільнення працівнику виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, виплати за листком непрацездатності, а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач посилається на порядок нарахування компенсації за не використані дні щорічної відпустки та середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Згідно абз.3 п.2 Порядку № 100, працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно п. 7 Порядку №100 нарахування компенсації за невикористані дні відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Середній заробіток: 1)сукупна нарахована та виплачена заробітна плата з 06.10.2018р по 13.12.2018р. (за даними УПФУ) 5924,97 гри. + 6317,83 грн. + 3723грн.=15965,8 грн. 2)кількість відпрацьованих робочих днів з 06.10.2018р по 13.12.2018р., 14 жовтня 2018 року не робочий день 26д.+30д.+13д.-1д.=68 днів 3)середній заробіток становить 15965,8 грн./68 днів=234,79 грн./день Компенсація за не використані дні щорічної відпустки: 4 дні (згідно наказу №52-к) х 234,79 грн./день = 939,16 грн. Компенсація за несвоєчасно здійснений розрахунок при звільнені та не повернення трудової книжки: 19.12.2018 року - 02.04.2019 року, 105 календарні дні Середній заробіток, 234,79 грн./день 234,79грн/день х 105 дні=24 621,45 грн. Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) та виплачується Фондом соціального страхування України (далі - Фонд) застрахованим особам починаючи із шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення інвалідності МСЕК незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності (ст. 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»). Оплата п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця. Розрахунок допомоги по тимчасовій непрацездатності та оплата п`яти днів тимчасової непрацездатності (далі - лікарняні) проводиться за однаковим алгоритмом. Підставою для призначення лікарняних і декретних є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності (ст.31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»). Лікарняні виплачуються застрахованим особам залежно від страхового стажу, який у позивача становить більше 6 років та визначається на рівні 70% середнього заробітку. Розрахунок лікарняних становить: 234,79 грн./день середній заробіток 6 днів (листок непрацездатності) 70% рівень компенсації (234,79 грн./день х 70%) х 6 днів=986,11 грн. Тобто позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» на користь [PERSON] 26 546,72 гри., із яких: 939,16 грн. - компенсація за не використані дні щорічної відпустки; 986,11 грн. - виплата за лікарняним листом; 24 621,45 грн. - компенсація за несвоєчасно здійснений розрахунок при звільнені та повернення трудової книжки. Від представника відповідача до суду надійшли відзиви на позов, відповідно до яких він зазначає, що 06 жовтня 2018р. позивач згідно Наказу № 409-к від 05 жовтня 2018р. була прийнята в ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» на посаду касира торговельного залу магазину №02104. Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений термін. Позивач не вимагала припинення трудового договору, у зв`язку з чим, трудові відносини з позивачем були продовжені на невизначений термін. 14 грудня 2018р. було складено акт про відсутність касира торгового залу №02104 [PERSON] на робочому місці 14.12.2018р. 15 січня 2019р. було складено акт про відсутність касира торгового залу №02104 [PERSON] на робочому місці 15.01.2019р. 15 січня 2018р. Позивачу було направлено повідомлення з вимогою негайно пред`явити виправдувальні документи з приводу відсутності на роботі з 14 грудня 2018р. до Відділу кадрів ТОВ «Український Рітейл». Однак, позивачем так і не було надано відповідачу виправдувальних документів з приводу відсутності позивача на роботі з 14 грудня 2018р. 21.12.2018р. відповідачем була отримана заява позивача з проханням звільнити її з 19.12.2018р. за власним бажанням в зв`язку з переїздом на нове місце проживання. Відповідно до ст.38 КЗпП України, у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач отримав заяву позивача тільки 21.12.2018р., то відповідач не мав можливості звільнити позивача з зазначеної в заяві дати. 15 січня 2018р. позивачу було направлено повідомлення з вимогою негайно пред`явити виправдувальні документи з приводу відсутності на роботі з 14 грудня 2018р. до Відділу кадрів ТОВ «Український Рітейл». 01 лютого 2019р. позивачу було направлено повідомлення з вимогою негайно пред`явити виправдувальні документи з приводу відсутності на роботі з 14 грудня 2018р. до Відділу кадрів ТОВ «Український Рітейл». Однак, позивачем так і не було надано відповідачу виправдувальних документів з приводу відсутності позивача на роботі з 14 грудня 2018р. Пунктом 4 ст.40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. У зв`язку з чим, директором компанії було прийняте рішення звільнити позивача 12 лютого 2019р. за прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗПП України. В той же день (12.02.2019р.) позивачу було направлено поштою виписка з наказу №52-к від 12.02.2019р. та лист з проханням негайно з`явитися до відділу кадрів ТОВ «Український Рітейл» для отримання трудової книжки. Однак позивач так і не забрала свою трудову книжку до сих пір. В своїй позовній заяві позивач стверджує, що з 14.12.2018р. по 19.12.2018р. вона знаходилася на лікарняному, про що нібито повідомляла відповідача. Однак, згідно наданої копії опису та чеку Укрпошти вбачається, шо відповідач не отримав зазначений листок непрацездатності до сих пір. Згідно даних з сайту Укрпошти, лист в якому нібито знаходиться листок непрацездатності позивача, на теперішній час знаходиться на сортувальному центрі в м. Харків. Таким чином, ствердження позивача, шо вона знаходилася на лікарняному, про шо нібито повідомляла відповідача є безпідставними та необгрунтованими. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з наказом №52-К від 12.02.2019р., позивачу була виплачена компенсація за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 4 календарних днів за період роботи з 06.10.2018 до 13.12.2018 у розмірі 671,63 грн. Даний факт підтверджується наданою відповіддю керуючого відділенням ПУМБ в м. Дніпро. Крім того, згідно довідки форми ОК-7 від 17.04.2019р., з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, можна побачити всі нарахування виплат позивачу. Також, відповідач не може погодитися з розрахунком середнього заробітку Позивачем. Відповідно до абзацу першого та другого п.2 в редакції Постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Позивач була прийнята в ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» на посаду касира торговельного залу магазину №02104 06 жовтня 2018р., тобто середня заробітна плата повинна обчислюватися з 01 листопада 2018р., а не з 06 жовтня 2018р. як зазначає позивач в своїй позовній заяві. З 14.12.2018р. позивач не виходила на роботу. Таким чином, в грудні 2018р. Позивач відпрацювала тільки 9 днів. На підставі викладеного, розрахунок середнього заробітку позивача складає: 6317,83+2651,16 = 8968,99 грн. 30 к.д.+13 к.д. = 43 к.д. 8968,99/43к.д.= 208,58 грн. Компенсація за невикористані дні щорічної відпустки: 208,58 грн. * 4 к.д.= 834,32 грн. Представник позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні, зазначеним в позовній заяві. Також представником позивача було надіслано 06.09.2019 року адвокатський запит до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл», відповідно до якого він просив надати довідку про те, що виплата за листом непрацездатності серії АДП № 520579 на ім`я [PERSON] не здійснювалась для того, щоб отримати дублікат листа непрацездатності. Але відповіді на запит не отримав. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, дали пояснення аналогічні, зазначеним у відзивах на позов. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно Наказу № 409-к від 05 жовтня 2018р. була прийнята в ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» на посаду касира торговельного залу магазину №02104 з 06 жовтня 2018 р. до 09 листопада 2018 року (а.с. 55). Позивач не вимагала припинення трудового договору, у зв`язку з чим, трудові відносини з позивачем були продовжені на невизначений термін. Як зазначає позивач, з 14.12.2018 року по 19.12.2018 року позивач знаходилася на лікарняному. В підтвердження цього до суду надала копію листка непрацездатностісерії АДП № 520579 (а.с. 12). Оригінал даного листка непрацездатності було направлено нею через відділення ПАТ «Укрпошта» на адресу фактичного робочого місця у м. Краснограді в магазин «Брусничка», що підтверджується чеком та описом цінного листа (а.с. 13). Згідно даних з сайту Укрпошти, лист в якому знаходиться листок непрацездатності позивача, станом на 23.01.2019 року знаходився на сортувальному центрі в м. Харків (а.с. 70). Крім того у зв`язку із зміною постійного місця проживання, позивач 17.12.2018 року звернулася до ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» із заявою про звільнення за ст.38 КЗпП України та направила відповідну заяву на адресу реєстрації роботодавця через установу Укрпошта 17.12.2018 року. У заяві позивач просила звільнити її з 19.12.2018 року на підставі ст. 38 КЗпП у зв`язку із переїздом до іншої місцевості, також просила роботодавця надати наказ про звільнення, бухгалтерський розрахунок при звільнені та заповнену трудову книжку, яку просила направити рекомендованим листом на власну адресу для листування: [ADDRESS] (а.с. 10). Дану заяву ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» отримало 21.12.2018 року, що підтверджується зворотнім повідомлення про вручення листа (а.с. 61-62). Відповідно до ст.38 КЗпП України, у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач отримав заяву позивача тільки 21.12.2018р., то відповідач не мав можливості звільнити позивача з зазначеної в заяві дати. 15 січня 2018р. відповідачем позивачу було направлено повідомлення, яке отримано позивачем 23.01.2019 року, з вимогою негайно пред`явити виправдувальні документи з приводу відсутності на роботі з 14 грудня 2018р. до Відділу кадрів ТОВ «Український Рітейл» та попереджено, що буде розглянуто питання про її звільнення відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогул без поважних причин) (а.с. 58). 22.01.2019 року позивачем повторно направлено заяву на адресу відповідача, за змістом якої здійснено посилання на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників та проханням направити трудову книжку на її адресу листування у м. Красноград (а.с. 17-19) У відповідь на повідомлення відповідача від 15.01.2018 року, листом від 24.01.2019 року позивачем додатково надано відповідачу договір оренди житлового приміщення, яким підтверджено переїзд до іншої місцевості, а саме, до м. Харків (а.с. 14-16). На лист від 24.01.2019 року, відповідачем надано відповідь від 01.02.2019 року №147, яким повідомлялося, що ТОВ «Український рітейл» отримано заяву про звільнення лише 21.12.2018 року, у зв`язку із чим, це унеможливило звільнення, із тієї дати про яку просила [PERSON] (тобто, 19.12.2018 року) та відповідач вимагав негайно пред`явити виправдувальні документи з приводу відсутності на роботі з 14 грудня 2018р. до Відділу кадрів ТОВ «Український Рітейл» та попереджено, що буде розглянуто питання про її звільнення відповідно до ч.4 ст.40 КЗпП України (за прогул без поважних причин) (а.с. 20). Однак, позивачем так і не було надано відповідачу виправдувальних документів з приводу відсутності позивача на роботі з 14 грудня 2018р. В підтвердження відсутності позивача на робочому місці були складені акти: 14 грудня 2018р. було складено акт про відсутність касира торгового залу №02104 [PERSON] на робочому місці 14.12.2018р. 15 січня 2019р. було складено акт про відсутність касира торгового залу №02104 [PERSON] на робочому місці 15.01.2019 р. 11.02.2019 року позивачем додатково надіслано заяву про видачу трудової книжки, повідомлено про протиправність та безпідставність дій ТОВ «Український рітейл», а також повідомлено про наслідки порушення трудових прав працівника (а.с. 21-22). Згідно із виписки з наказу №52-к від 12.02.2019 року звільнено [PERSON] , касира торговельного зала магазину 02104, 12 лютого 2019 року за прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП. Підстава: акт про відсутність працівника на робочому місці від 15.01.2019 року. Також зазначено виплатити [PERSON] компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 4 календарні дні за період з 06.10.2018 року до 13.12.2018 року (а.с. 24). Також 12.02.2018 року відповідачем було направлено позивачу повідомлення від 12.02.2019 року №189 про необхідність особисто отримати трудову книжку у відділі кадрів ТОВ «Український рітейл» за адресою у м. Дніпро (а.с. 23). Дану копію виписки з наказу та повідомлення отримано позивачем 15.02.2019 року. Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Тобто позивачем направлявся за фактичним місцем роботи лист непрацездатності, але він на даний час не отриманий, з незалежних від сторін причин. Відповідачем до даного часу не було отримано лист непрацездатності [PERSON] з 14.12.2018 року по 19.12.2018 року, тому у нього не має підтвердження поважності причини не виходу [PERSON] на роботу з 14.12.2018 року. В зв`язку з чим були складені акти відсутності [PERSON] на робочому місці 14.12.2019 року та 15.01.2019 року та її було попереджено, що у разі не надання підтверджуючих документів поважності її відсутності на робочому місці її буде звільнено за прогул. Тому в подальшому її звільнено за ч. 4 ст. 40 КЗпП за прогул без поважних причин. Згідно інформації № 01/880 від 28 травня 2019 року, наданої на запит представника позивача [PERSON] , з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Красноградського району», [PERSON] , з 14.12.2018 року по 19.12.2018 року перебувала на амбулаторному лікуванні по загальному захворюванню у лікаря загальної практики - сімейного лікаря АЗПСМ м. Красноград. [PERSON] з 14.12.2018 року по 19.12.2018 року був виданий листок непрацездатності серії АДП №520579. Також директором КНП «ЦПМСД Красноградського району» [PERSON] . підтверджено факт запису в журналі реєстрації листків непрацездатності АЗПСМ м.Красноград №17 видачу листка непрацездатності [PERSON] з записом на сторінці 34 за № 2988 (а.с. 98). Отже даною інформацією підтверджується факт поважності не виходу [PERSON] з 14.12.2018 року по 19.12.2018 року на роботу та факт наявності лікарняного листа. Щодо звільнення [PERSON] за власним бажанням з 19.12.2018 року у зв`язку з переїздом до іншої місцевості, суд зазначає наступне. Заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з переїзд на нове місце проживанняз 19.12.2018 року позивачем було написано та відправлено відповідачу 17.12.2018 року, отримано дану заяву відповідачем лише 21.12.2018 року, тому відповідач не мав ніякої можливості звільнити позивача з дати з якої вона просила, а саме з 19.12.2018 року. Тому звільнення позивача за власним бажанням можливе лише з 21.12.2018 року. Також в підтвердження зміни місця проживання позивачем надсилався відповідачу договір оренди житлового приміщення у м.Харків. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у визнанні незаконними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл», щодо звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України (прогул без поважних причин) відмовити, так як вини в діях відповідача щодо звільнення позивача за прогул без поважних причин не було, так як ним не було отримано підтверджуючих документів поважності відсутності позивача на роботі з 14.12.2019 року. Але враховуючи те, що позивач дійсно з 14.12.2019 року по 19.12.2019 року перебувала на лікарняному та в подальшому направила заяву про звільнення за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП з 19.12.2018 року, суд вважає за необхідне скасувати наказ №52-к від 12.02.2019 року, у частині звільнення [PERSON] касира торговельного залу магазину 02104, за прогул без поважних причин, пункт 4 стаття 40 КЗпП України, змінити та внести запис у трудову книжку [PERSON] , формулювання причини звільнення зі «звільнення за прогул без поважних причин, пункт 4 стаття 40 КЗпП України» на «звільнення за власним бажанням згідно з частиною 1 статті 38 КЗпП України» та змінити дату звільнення з «12.02.2019 року» на «21.12.2018 року». Щодо вимоги позивача повернути їй трудову книжку, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, визначено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. В день звільнення [PERSON] 12.02.2019 року за п.4 ст.40 КЗпП України, їй було надіслано відповідачем повідомлення про необхідність з`явитися до відділу кадрів ТОВ «Український рітейл» для отримання трудової книжки (а.с. 23). Позивач не з`явилась до відділу кадрів для отримання трудової книжки, але [PERSON] у своїх заявах від 17.12.2018 року, 22.01.2019 року, які отримані відповідачем, вона просила направити їй трудову книжку на адресу листування: [ADDRESS] . До даного часу позивачу не повернута трудова книжка, в зв`язку з чим, суд, вважає, що відповідач безпідставно утримує у себе належну позивачу трудову книжку. Тому суд вважає за необхідне зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» повернути [PERSON] її трудову книжку. Також позивач просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» на користь [PERSON] 26 546,72 грн., із яких: 939,16 грн. - компенсація за не використані дні щорічної відпустки; 986,11 грн. - виплата за лікарняним листом; 24 621,45 грн. - компенсація за несвоєчасно здійснений розрахунок при звільнені та повернення трудової книжки. Щодо стягнення з відповідача компенсації за не використані 4 дні щорічної відпустки в сумі 939,16 грн., суд зазначає наступне. Положеннями частини першої статті 83 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до розрахунків позивача Середній заробіток становить : 1) сукупна нарахована та виплачена заробітна плата з 06.10.2018р по 13.12.2018р. (за даними УПФУ) 5924,97 гри. + 6317,83 грн. + 3723грн.=15965,8 грн. 2) кількість відпрацьованих робочих днів з 06.10.2018р по 13.12.2018р., 14 жовтня 2018 року не робочий день 26д.+30д.+13д.-1д.=68 днів 3) середній заробіток становить 15965,8 грн./68 днів=234,79 грн./день Компенсація за не використані дні щорічної відпустки: 4 дні (згідно наказу №52-к) х 234,79 грн./день = 939,16 грн. В свою чергу представником відповідача зазначено, що під час звільнення позивача згідно наказу № 52-к від 12.02.2019 року їй була виплачена компенсацію за 4 дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 06.10.2018 року до 13.12.2018 року у розмірі 671,63 грн., що підтверджується довідкою керуючого відділення ПУМБ в м. Дніпро. Також надано свій розрахунок компенсації, а саме: розрахунок середнього заробітку позивача складає: 6317,83+2651,16 = 8968,99 грн. 30 к.д.+13 к.д. = 43 к.д. 8968,99/43к.д.= 208,58 грн. Компенсація за невикористані дні щорічної відпустки: 208,58 грн. * 4 к.д.= 834,32 грн. Отже представник відповідача вважає, що компенсація за невикористані дні щорічної відпустки становить 834,32 грн. без утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Та в підтвердження цього надав довідку форми ОК-7 від 17.04.2019 року з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, де зазначено, що [PERSON] нараховано в лютому 2019 року 834,32 грн. Відповідно до абз.1, 2 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Позивач працювала у відповідача менше року. Також позивач в позовній заяві зазначала, що між сторонами відсутній спір, щодо виплати [PERSON] суми коштів, що дорівнюють 4 дням невикористаної щорічної відпустки, проте, на 02.04.2019 року - дату подачі уточненої позовної заяви, жодних виплат відповідачем не здійснено. Враховуючи, що відповідачем підтверджено наданими довідками з банку та довідкою форми ОК-7 виплату позивачу компенсації за невикористані 4 дні щорічної відпустки та, як зазначає позивач, що між ними відсутній спір щодо суми даної виплати, то суд вважає за необхідне відмовити у стягненні з відповідача компенсації за невикористані 4 дні щорічної відпустки в сумі 939,16 грн. Також позивач просила стягнути з відповідача компенсацію за несвоєчасно здійснений розрахунок при звільнені та повернення трудової книжки в сумі 24 621,45 грн. Свій розрахунок [PERSON] зазначила наступним чином: 19.12.2018 року - 02.04.2019 року, 105 календарні дні Середній заробіток, 234,79 грн./день 234,79грн/день х 105 дні=24 621,45 грн. Тобто 105 календарних дні розраховані по день подання уточненої позовної заяви. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На час звільнення [PERSON] 12.02.2019 року за п.4 ст.40 КЗпП України відповідачем були їй виплачені всі належні виплати, а саме компенсацію за не використані дні щорічної відпустки за розрахунками відповідача. Виплати, як зазначає позивач, за листком непрацездатності їй здійснені не були, тому що відповідачем не було отримано оригіналу листка непрацездатності. В зв`язку з чим суд не вбачає в діях відповідача несвоєчасність розрахунку при звільненні позивача. Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Трудова книжка [PERSON] до даного часу їй не повернута з вини відповідача, тому позивач має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Пунктом 5 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Таким чином, окрім іншого предметом доказування у даному спорі є середньоденна заробітна плата позивача, яка має визначатись шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В даному випадку для визначення середньоденної заробітної плати необхідні: відомості про заробітну плату позивача, фактично відпрацьовані протягом 06.10.2018 року по 13.12.2018 року робочі дні позивача, графік роботи позивача. Однак матеріали справи не містять даних про фактично відпрацьовані протягом 06.10.2018 року по 13.12.2018 року робочі дні позивача, графік роботи позивача, тому визначити середньоденну заробітну плату позивача, суд в даному випадку не може. Тому позовна вимога про стягнення з відповідача компенсації за затримку у видачі трудової книжки в сумі 24 621,45 грн. не підлягає задоволенню за недоведеністю. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача виплат за лікарняним листом в сумі 986,11 грн., суд зазначає наступне. Так, згідно ч.2 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, згідно з ч.1 ст.31 цього ж Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Також, відповідно до п.3 Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 року № 440 підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи. Отже, у працівника відсутнє право на матеріальне забезпечення у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, яка підтверджується не листком непрацездатності, а іншим документом. Також, і в підприємства відсутній обов`язок оплачувати працівнику дні тимчасової непрацездатності, яка підтверджується не листком непрацездатності. Разом із тим, наявність листка непрацездатності є обов`язковою передумовою лише в частині виникнення в застрахованої особи права на матеріальне забезпечення внаслідок настання страхового випадку, та не може вважатися єдиним документом, який підтверджує поважність причин (пов`язаних з незадовільним станом здоров`я) відсутності на роботі працівника. Тому враховуючи викладене та те, що оригінал листка непрацездатності [PERSON] . втрачено, дублікат листка непрацездатності не отримано, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні вимоги щодо стягнення виплат за лікарняним листом в сумі 986,11 грн. Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 384,20 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» на користь [PERSON] 24 621,45 грн. - компенсації за затримку у видачі трудової книжки, в задоволенні якої відмовлено за недоведеністю, суд зазначає, що це не позбавляє права [PERSON] на повторне звернення до місцевого суду у встановленому Законом порядку.

Outcome: partial