Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що 21.08.2004 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, що зареєстрований в Камяницькій сільській раді Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 14. Від цього шлюбу у них народилися двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя, тому подальше сумісне життя і збереження сімї вважає неможливим, оскільки вони втратили почуття поваги та любові один до одного, що призвело до розпаду їх сімї. Вказує, що у позасудовому порядку спір врегулювати неможливо, інших майнових спорів між ними на даний час немає. На підставі наведеного позивач просить шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 21.08.2004 року в Камяницькій сільській раді Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 14 розірвати. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, при цьому 05.04.2018 року через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, при цьому 05.04.2018 року через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій зазначив, що не заперечує щодо розгляду справи без його участі, позов визнає повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2004 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Місяйло) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Камяницькій сільській раді Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 14, що стверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ФМ № 076660, виданим 21.08.2004 року. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії 1-ФМ № 034279 та серії І-ФМ № 098803 відповідно, де їх батьками значаться сторони у справі [PERSON] та [PERSON]. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося та позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Оскільки між сторонами втрачено почуття любові, про що зазначено у позовній заяві та що також підтверджено визнанням позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 352,40 грн. судового збору.

Outcome: approved