Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що вона з 1979 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час перебування у шлюбі ними було придбано буд. [ADDRESS] . У березні 2005 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідно до ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2005, будинок за вищевказаною адресою передано по Ѕ частці у приватну спільну часткову власність позивачеві та відповідачеві по справі. 28.12.2013 відповідач уклав договір дарування частки житлового будинку з [PERSON] (третьої особою у справі). Оскільки позивач проживає в будинку самостійно, відповідач з березня 2005 року, після розірвання шлюбу, в будинку не проживає, його особисті речі в будинку відсутні, фактичне місце його проживання невідоме, будь-які контакти з ним відсутні, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування буд. [ADDRESS] . Від представника позивача - адвоката Іващенко М.В., до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до суду повторно не з`явився, поштові конверти з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» повернулися до суду, причину своєї неявки відповідач суду не повідомив, відзиву не подав, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за його відсутності. Третя особа належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до суду повторно не з`явилась, причину своєї неявки суду не повідомила. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, що було розірвано 10.03.2005, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 5). На підставі ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2005 між позивачем та відповідачем по даній справі була затверджена мирова угода, відповідно до якої між [PERSON] та [PERSON] було розподілено по Ѕ частці в приватну спільну часткову власність житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 10). Позивач та відповідач є власниками по Ѕ частці буд. [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8393733 від 20.09.2005 (а.с. 6). Крім того, 28.12.2013 між відповідачем та [PERSON] укладено договір дарування частки житлового будинку, а саме: буд. [ADDRESS] . Відповідно до цього договору відповідач подарував [PERSON] належну йому Ѕ частку вказаного будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 15652818 від 28.12.2013 (а.с. 7-9). Як вбачається із відповіді, наданої на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 5170_01-71 від 22.03.2021, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 05.02.1986 по теперішній час. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК), зокрема, від вирішення такої вимоги, як про позбавлення права користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач не є ані власником, ані співвласником спірного будинку, договір найму житла з ним не укладався і він не є членом сім`ї позивача. Таким чином, оскільки позивач є власником частини вказаного будинку, але її право щодо володіння своїм майном порушується відповідачем, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved