Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] та КНП ХОР «Обласний спеціалізований будинок дитини «Зелений Гай», яке діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 13.05.2020 року за позовом відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 04.06.2020 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Биченка А.О. та замінено по справі первісного відповідача КНП Харківської обласної ради «Обласний спеціалізований будинок дитини «Зелений Гай» на належного відповідача - Дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] , які діють в інтересах [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У квартирі, яка належить позивачу на праві власності, зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту про обстеження домоволодіння по [ADDRESS] депутатом Малинівської селищної ради [PERSON] від 18.02.2020 року в результаті обстеження було з`ясовано, що [PERSON] за даною адресою не проживає з 01.10.2018 року, але зареєстрована та її малолітні діти [PERSON] та [PERSON] за даною адресою зареєстровані, але теж не мешкають з квітня 2017 року. Відповідно до заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09.10.2019 року по справі №636/943/19 [PERSON] було позбавлено батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . У вказаному рішенні судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Малинівської селищної ради від 27.02.2017 року діти були влаштовані до КЗОЗ «Обласний спеціалізований будинок дитини «Зелений гай». Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11.10.2017 року у [PERSON] відібрані малолітні діти. Таким чином, [PERSON] , як власник, не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача - адвокат Биченко А.О. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Від представника Служби у справах дітей та сім`ї при виконавчому комітеті Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області Крюкова О.С. також надійшла зава про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не заперечує, однак, в частині визнання малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, заперечує. Відповідач [PERSON] та представники дитячого будинку сімейного типу [PERSON] , [PERSON] , які діють в інтересах малолітніх [PERSON] і [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явилися, жодних заяв чи клопотань від них не надходило. Враховуючи, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідачі відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачів за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Алексик Т.В. 15.09.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1433, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с.10-11). Право власності позивача на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.09.2015 року за №11176477 (а.с.12). У зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13,29-30,42,72), однак, фактично там не проживають: [PERSON] - з 01.10.2018 року, [PERSON] та [PERSON] - з квітня 2017 року, що підтверджується актом про обстеження домоволодіння депутатом Малинівської селищної ради Шпак С.П. від 18.02.2020 року (а.с.14). Відповідно до заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09.10.2019 року, яке набрало законної сили 11.11.2019 року, [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-17). Відповідно до розпорядження Борівської районної державної адміністрації Харківської області від 23.12.2019 року №227, малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] влаштовано до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.82-83,88). Рішенням виконавчого комітету Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 10.07.2020 року №60/9, затверджено висновок органу опіки та піклування Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області «Про недоцільність визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням», згідно з яким орган опіки та піклування Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області частково підтримує позовні вимоги в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В частині щодо визнання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, орган опіки та піклування заперечує з огляду на положення ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» (а.с.96-98). Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 71 та ч. 1 ст. 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідач [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає з 01.10.2018 року, квартирою не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на її утримання не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої її реєстрації у квартирі позивача наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд приходить до наступного висновку. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 248 СК України, дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Статтею 71 ЖК України визначено поняття збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Так, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема, влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства», у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Жиле приміщення, яке зберігається за дітьми, може бути передано в оренду іншим громадянам на строк до повернення дітей із зазначених закладів, від опікунів чи піклувальників, з прийомної сім`ї чи дитячого будинку сімейного типу. Порядок збереження і передачі в оренду жилого приміщення та іншого майна дитини затверджується Кабінетом Міністрів України. Суд при розгляді справи застосовує також норму ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», якою передбачено, що за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Виходячи із закріпленого статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі наведеного, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи, що на виконання ст. 71 ЖК України, ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», за дітьми повинно бути збережене жиле приміщення, в якому вони проживали до влаштування до дитячого будинку сімейного типу, а спосіб захисту, який позивач просить застосувати, безпосередньо порушує законні права та інтереси малолітніх дітей, судом встановлено підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині. На підставі викладеного і

Outcome: partial