Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що з відповідачем вони уклали шлюб 09.10.2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Берегівського Районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №168. Вказує, що від шлюбу у них народилося двоє дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що не дивлячись на те, що вони прожили такий довгий час у шлюбі, створити міцну сім`ю їм так і не вдалося. За час спільного проживання втратили один до одного почуття поваги та любові, мають різні характери та погляди на життя і, у зв`язку з цим, часто виникають непорозуміння. Вважає, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам їхніх дітям. На даний час проживають окремо, діти живуть з нею. У зв`язку з цим, просить суд не надавати нам термін для можливого збереження сім`ї. Відповідач знає, що вона подала на розлучення та обіцяв не заперечувати проти розлучення. Стверджує, що спору щодо виховання дітей та спільно набутого майна немає. На підставі наведеного, просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.08.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. У підготовчому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. 09.09.2019 року [PERSON] також подала заяву про збільшення позовних вимог, а саме просила також визначити місце проживання дітей з нею за адресою: [ADDRESS] . У підготовчому засіданні відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги позивача визнав, не заперечив проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з позивачкою. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 09.10.2006 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 168, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 09.10.2006 року. Судом встановлено, що за час шлюбу у сторін народилися діти: донька - [PERSON] , [INFO] , що стверджується, наявною в матеріалах справи, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 09.11.2007 року та донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується, наявною в матеріалах справи, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 07.12.2011 року, батьками яких записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, вони разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Що стосується питання визначення місця проживання дітей сторін: доньки - [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , що суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги в частині встановлення місця проживання дітей: малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з матір`ю також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 384,20 грн. судового збору.

Outcome: approved