Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чернівецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], обґрунтованим тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим у вказаному домоволодінні, проте, тривалий час там не проживає, що стверджується довідкою, виданою Борівською сільською радою №2574. Реєстрація [PERSON] в домоволодінні позивача порушує її право приватної власності та створює перешкоди у безперешкодному користуванні своїм майном, зокрема позивачу безпідставно нараховуються комунальні послуги, а реєстрація відповідача перешкоджає [PERSON] отримати субсидію. З огляду на викладене, [PERSON] просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за вказаною адресою, зі зняттям з реєстраційного обліку. Позивач в позовній заяві просила розглянути справу у її відсутність, а також зазначила, що не заперечує проти задоволення заочного рішення. Відповідач, будучи про час та місце розгляду справи повідомленим, шляхом публікації оголошення про виклик відповідача в судове засідання в газеті «Вінниччина» від 15.05.2015 року, в судове засідання за невідомих суду причин не з'явився. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - завідувач Чернівецького РС УДМС України у Вінницькій області Косяк В.В. суду показав, що відповідно до наявних даних, що містяться в картотеці реєстраційного обліку Чернівецького РС УДМСУ у Вінницькій області, відповідач по справі - [PERSON] значиться зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності та співставленні, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], свідченням чого слугує наявне в матеріалах справи свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.03.2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с.6, 8/. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст.. 41) та ст.. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.. 383 ЦК та ст.. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. З доводів позивача, викладених в позові слідує, що відповідач по справі [PERSON] значиться зареєстрованим в належному їй домоволодінні, на підтвердження чого [PERSON] надала суду довідку, видану виконавчим комітетом Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області за вих.. №2574 від 11.11.2014 року. Також, в позові позивач вказує, що реєстрація відповідача в належному позивачу домоволодінні створює [PERSON] перешкоди у користуванні своїм майном. Так, позивачу безпідставно нараховується плата за комунальні послуги, а також реєстрація відповідача в належному позивачу домоволодінні перешкоджає [PERSON] отримати субсидію. Тому, позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою, зі зняттям з реєстраційного обліку. Пунктом 1.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року за №1077 встановлено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управлінням, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах … Пунктом 1.5. вказаного Порядку встановлено, що обробка персональних даних про місце проживання та перебування осіб в інформаційній системі та/або в картотеках персональних даних …, здійснюється адресно-довідковими підрозділами головного управління міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та територіальними підрозділами ДМС України. Відповідно до п.8.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року за №1077, відомості про місце проживання/перебування особи та інші персональні дані особи надаються адресно-довідковими підрозділами територіальних органів ДМС України і підрозділами ДМС України за запитами осіб, органів державної влади, підприємств, організацій. Закладів щодо доступу до персональних даних…. Відповідно до п. 9.1 Порядку, територіальні підрозділи ДМС України подають до адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України талони зняття з реєстрації місця проживання та відомості про реєстрацію місця проживання осіб /де і зберігаються/. З наведеного слідує, що відомості щодо зареєстрованого місця проживання/перебування особи надаються виключно адресно-довідковими підрозділами і підрозділами ДМС України, тому довідка виконкому Борівської сільської ради №2574 /а.с.5/ не є належним та допустимим доказом. В розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, а тому не може слугувати підтвердженням позовних вимог. Окрім того, у відповідності до вимог статті 122 ЦПК України під час вирішення питання про відкриття провадження в даній справі, судом було направлено до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Вінницькій області запит щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання/перебування [PERSON] З відповіді, наданої адресно-довідковим підрозділом на запит суду слідує, що [PERSON] значиться зареєстрованим за наступною адресою: [ADDRESS], реєстрація здійснена 10.04.2007 року, вказані обставини підтвердженні показами, наданими в судовому засіданні Завідуючим Чернівецьким РС УДМСУ у Вінницькій області Косяком В.В. /а.с.28/. Відповідно до ч.1, 2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отож, враховуючи наведене, позивачем на підтвердження доводів позову, суду не надано, у відповідності до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України належних та допустимих доказів чинення [PERSON] позивачу перешкод у користуванні майном, а також підстав для зняття [PERSON] з реєстрації в домоволодінні позивача, що розташоване по [ADDRESS], що є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог. Згідно вимог статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких у відповідності до положень статті 79 ЦПК України належать, зокрема витрати на правову допомогу та судовий збір. Враховуючи, що позов залишено без задоволення, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed