Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Через півтора року після народження сина шлюбні відносини між ними припинились, відповідач втратив зв'язок з сином, жодного разу не навідав його, не цікавився його життям, не надавав матеріальної допомоги. Вона та [PERSON] є членами товариства польської культури імені Тадеуша Костюшка при якому організовано дитячий музичний ансамбль «Ластівки». Щороку дитячий музичний ансамбль «Ластівки» приймає участь в міжнародних проектах що позитивно впливає на розвиток дітей-учасників ансамблю та їх відпочинку, зокрема і її сина [PERSON] У зв'язку з цим, просить дозволити виїзд до Республіки Польща, а також в інші країни і повертатись на територію України неповнолітньому сину [PERSON], [INFO] разом із матір'ю [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON], строком на два роки та надати дозвіл на отримання віз іноземних держав неповнолітньою особою [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON] В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив Представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи ВГІРФО Луцького МВ УМВС України у Волинській області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.03.1998 року батьками [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 01.07.2013 року надано дозвіл [PERSON] виготовити дитячий проїзний документ для виїзду за кордон неповнолітньому [PERSON], [INFO] та дозволено [PERSON] виїзд до Республіки Польща, а також в інші держави і повертатись на тариторію України разом із матір'ю [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] строком на один рік (а.с.4-5). Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). Згідно ст.33 Конституції України гарантується право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та в будь-який час повернутися в Україну. Конвенція про права дитини, прийнята 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Аналогічні норми викладені у ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4). Відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення певних документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п.4 пп.2 абз. 8). Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За відсутності одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Наявність спору підтверджується викладеними обставинами у позовній заяві, які не були спростовані відповідачем, який в судове засідання не з'явився та не надав суду докази з приводу того. Відповідно він не надав доказів з приводу того, що виїзд дитини за кордон на навчання є шкідливим для дитини. Поскільки питання про надання чи скасування згоди може вирішуватись до досягнення дитини повноліття, тому суд вважає, що задоволення даного позову не порушує будь-яких прав відповідача чи інтереси дитини. При прийнятті рішення суд також враховує той факт, що дитина проживає з матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Батьки дитини не спілкуються, відповідач з 1999 року не відвував сина, дитина знаходиться на постійному і повному утриманні матері [PERSON], тому надання дозволу на виїзд за кордон відповідає інтересам матері та дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для відмови позивачці у задоволенні позову відсутні, тому слід дозволити виїзд до Республіки Польща, а також в інші країни і повертатись на територію України неповнолітньому [PERSON], [INFO] разом із матір'ю [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON], строком на два роки, надати дозвіл на отримання віз іноземних держав неповнолітньою особою [PERSON] без згоди батька [PERSON] На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 313 Цивільного Кодексу України, ст. 4 п. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 150-155 СК України,

Outcome: approved