Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 0307830 виданий 02.02.2008 року на імя [PERSON]. Також просить в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Антонивича, який помер 25.11.2010 року та прийняв спадщину після [PERSON], яка померла 04.02.20108 року, але юридично її не оформив, визнати за нею право власності на земельну ділянку (рілля) № 165 площею 1,1098 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Карачіївецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 19 квітня 2001 року померла [PERSON], що підтверджується актовим записом за №11 від 20.04.2001 року в свідоцтві про смерть серії 1-БВ № 144442 виданим виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради. Дочка померлої [PERSON] прийняла спадщину, вступивши в управління спадковим майном, але не оформила свої спадкові права юридично. 04.02.2008 року вона померла. Позивачка проживала до дня смерті зі спадкодавцем [PERSON], що підтверджує довідкою № 642 від 02.06.2017 року [PERSON] сільської ради. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після померлої [PERSON]. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом їй було відмовлено у зв`язку з тим, що державний акт на імя бабусі позивачки [PERSON], видано після смерті бабусі. Тому, з метою реалізації своїх спадкових прав, [PERSON] змушена звернутися до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Відповідно до ст. 211 ч.3 ЦПК України справа розглядалась на підставі наявних у суду матеріалів у зв`язку з чим справа розглянута згідно з приписами ст. 247 ч. 2 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] сільська рада Віньковецького району Хмельницької області також просила справу розглядати у відсутності її представника. Третя особа - Віньковецька РДА Хмельницької області представника не надіслала, будучи належно повідомленою про час та місце розгляду справи, відповідно до ст. 223 ч.3 п.1 ЦПК України, справа розглянута без її участі, за наявних у справі письмових матеріалів. Дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON], яка померла 04.02.2008 року, актовий запис за № 06 від 08.02.2005 року в свідоцтві про смерть серії 1-БВ № 084192 виданим [PERSON] сільською радою, набула право за життя на земельну ділянку своєї матері - [PERSON]. Родинний зв'язок вказаних осіб підтверджено рішенням Віньковецького районного суду від 05 травня 2017 року по справі № 670/240/17. Те, що в 2001 році [PERSON] прийняла спадщину вступивши в силу ст. 549 ЦК УРСР в управління спадковим майном [PERSON] підтверджує довідка № 822 від 19.07.2017 року [PERSON] сільської ради. Вона не оформила свої спадкові права, оскільки 04.02.2008 року померла, хоча набула відповідно до ст. 549 ЦК УРСР право на земельну ділянку матері, яка належала останній на підставі державного акту серії ЯЕ № 030830 виданий 02.02.2008 року на імя [PERSON]. Хоча цей правовстановлюючий документ видано після смерті бабусі, але він ніким не оспорений, тому спадкові права на нього не припинені. Тому позивачка в порядку спадкування за законом після [PERSON] набула право власності на земельну ділянку (рілля) № 165 площею 1,1098 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території [PERSON] сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Те, що померлій [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва знайшло підтвердження в судовому засіданні (інформаційна довідка відділу Держгеокадастру у Віньковецькому районі від 13.02.2017 № 27-28-99 1-258/15-17). Згідно довідки від 02.06.2017 року № 642 [PERSON] сільської ради разом з позивачкою проживав [PERSON] чоловік [PERSON], який не відмовився від спадщини, тому на підставі ст. 1268 ч.3 ЦПК України вважається таким, що її прийняв, але через смерть, юридично не дооформив свої права. Відповідно позивачка приймає спадщину за законом після двох цих осіб в порядку ст. 1261 ЦК України. Як вбачається з постанови державного нотаріуса Віньковецької державної нотаріальної контори, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, вона не може в позасудовому порядку реалізувати своє право спадкоємця. Згідно ст. ст.\~55,\~124 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З наведених підстав Державний акт серії ЯЕ № 0307830 виданий 02.02.2008 року на імя [PERSON] на право власності на земельну ділянку (рілля) № 165 площею 1,1098 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території [PERSON] сільської ради Віньковецького району Хмельницької області слід визнати недійсним, у звязку переходом на спадкоємця прав на вказану земельну ділянку. А за спадкоємцем слід визнати право власності на земельну ділянку (рілля) № 165 площею 1,1098 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території [PERSON] сільської ради Віньковецького району Хмельницької області.

Outcome: approved