Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом в якому просила визнати недійсним кредитний договір №HEN0GK00000018 від 08 травня 2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570 та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08 травня 2007 року між нею та відповідачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №HEN0GK00000018, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати їй кредит, шляхом видачі готівки через касу на строк з 08 травня 2007 року по 25 травня 2017 року включно, у вигляд не поновлюваної лінії у розмірі 29500 доларів США на придбання житлової нерухомості, та 3103 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, проте вважає, що зазначений кредитний договір, укладений з суттєвими порушеннями істотних умов договору встановлених законодавством України, з використанням елементів нечесної підприємницької практики всупереч існуючих норм і вимог діючого законодавства України, та грубо порушує охоронювані Конституцією і Законами України права та інтереси споживача фінансових послуг, і водночас завдає значної шкоди, а саме: кредитором не виконано імперативних вимог Закону та не надано (на розкрито) позичальнику повної, об'єктивної та достовірної інформації, про істотні умови кредиту, перед укладенням та під час укладення спірного договору споживчого кредиту забезпеченого іпотекою; відсутня згода позичальника за всіма істотними умовами спірного кредитного договору, чим порушено ч. 3 п. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та ст. 2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами», оскільки відповідач у спірному договорі не здійснив належно та об'єктивно детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, не навів належний графік платежів, не зазначенні вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості, не визначив ефективної ставки відсотків, не зазначив про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, відсутнє застереження про настання валютних ризиків, не зазначено про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи та про всі суми які споживач має сплатити за спірним договором, не визначено строк дії договору, порядок припинення його дії, відсутня істотна умова договору про дострокове розірвання кредитного договору, не зазначена відповідальність кредитора при порушенні умов договору, не здійснено оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування, не встановлено положення про інфляційне застереження та не узгоджено домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. Тому вважає, що спірний договір є неукладеним, з підстави не досягнення сторонами згоди щодо хоча б однієї його істотної умови, передбаченої законодавством. Крім того Банк приховав від позичальника повну та достовірну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та вказав в спірному договорі заниженні значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів в оману позичальника щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Такі дії банка, на її думку, порушують баланс договірних правовідносин на шкоду позичальника та є неправомірними та водночас, слугують підтвердженням, про відсутність в позичальника вільного волевиявлення на укладання цього договору. На підставі викладеного вважає спірний кредитний договір укладеним під приводом та впливом омани з боку Банку, з одночасним використанням ним елементів нечесної підприємницької практики, а від так укладений за таких умов спірний кредитний договір вважає недійсним в силу ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 230 ЦК України. При цьому визнання нею умов договору не може бути беззаперечним визнанням споживачем його діяльності та справедливості його умов оскільки, вона не є фахівцем споживчого кредиту, а являється тільки споживачем фінансових послуг. Крім того вважає, що строк звернення її до суду із зазначеним позовом не порушено, оскільки про невідповідність дій Банку, і підписаного нею правочину вимогам чинного законодавства вона довідалась тільки після ознайомлення зі складеним 05 листопада 2015 року висновком експерта. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав із зазначених підстав та просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на його необґрунтованість, та просила відмовити в задоволені позову з підстав пропущення позивачем строку позовної давності. Суд заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України). У статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Так, судом встановлено, що 08 травня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №HEN0GK00000018 відповідно до умов якого, Банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 08 травня 2007 року по 25 травня 2017 року включно, у виді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 29500 доларів США на придбання жилої нерухомості, а також у розмірі 3103,00 грн. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору, а позичальник в свою чергу зобов'язаний повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди в зазначені даним Договором строки. Періодом сплати вважати період з 10 по 17 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця у сумі 455,00 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Відповідно до п. 7.3 договору забезпечення виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека квартира: Двокімнатна квартира, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. М.Букіна, 30/38, а також всі інші види застави, іпотеки поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов'язань за даним договором. Відповідно до п. 7.4 договору, згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Судом також встановлено, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, на момент укладення оспорюваного кредитного договору позичальник [PERSON] не заявляла додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, які підписані позивачкою, та в яких міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Таким чином, істотними умовами даного договору відповідно до чинного законодавства являються лише ті, які сторони визначили за взаємною згодою укладаючи договір. Крім того, банком було видано кредит у повному обсязі у строки, зазначені в договорі, тобто свої зобов'язання відповідачем виконано належним чином. Факт підписання [PERSON] кредитного договору та подальше його виконання також свідчить про згоду останньої з його умовами. А відтак, суд не погоджується з доводами позивачки в позові та представника позивача в судовому засіданні щодо невідповідності умов кредитного договору загальним засадам цивільного законодавства, як і не може погодитися з посиланнями, як на підставу визнання кредитного договору недійсним, а саме те, що: кредитором не надано (на розкрито) позичальнику повної, об'єктивної та достовірної інформації, про істотні умови кредиту, перед укладенням та під час укладення спірного договору; відсутня згода позичальника за всіма істотними умовами спірного кредитного договору, відповідач не здійснив детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, не навів належний графік платежів, не зазначенні вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості, не визначив ефективної ставки відсотків, не зазначив про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, відсутнє застереження про настання валютних ризиків, не зазначено про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи та про всі суми які споживач має сплатити за спірним договором, не визначено строк дії договору, порядок припинення його дії, відсутня істотна умова договору про дострокове розірвання кредитного договору, не зазначена відповідальність кредитора при порушенні умов договору, не здійснено оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування, не встановлено положення про інфляційне застереження та не узгоджено домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. Банк приховав від позичальника повну та достовірну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та вказав в спірному договорі заниженні значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів в оману позичальника,оскільки такі твердження спростовані наявними в матеріалах справи доказами, та не є підставою визнання правочину недійсним. Крім того, відповідачем надано документи, які передували укладанню кредитного договору між сторонами, проте позивачем в супереч вимог ст. 60 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами факту не ознайомлення її з сукупною вартістю кредиту, та реальною відсотковою ставкою за кредитом. При цьому посилання позивача у позові та представника позивача в судовому засіданні на висновок за результатами проведення експертно - економічного дослідження №1456 від 05 листопада 2015 року, як на доказ з якого позивачці стало відомо про порушення її права, суд сприймає критично, оскільки предметом зазначеного експертного дослідження були: кредитний договір, договір поруки та договір іпотеки, з умовами яких позивачка була ознайомлена, погодилася з їх умовами та відповідно підписала, після чого на протязі тривалого часу виконувала їх вимоги; а в судовому засідання позивачка не надала суду доказів на підтвердження тієї обставини, коли саме у неї виникли сумніви, щодо законності умов оспорюваного договору, з яких підстав виникли такі сумніви та що перешкоджало їй раніше (в тому числі, в момент укладання угоди чи перед її укладанням) звернутися за допомогою до відповідного фахівця, враховуючи значний розмір кредиту для звичайного споживача. Разом з тим, суд погоджується, за відсутністю інших доказів, що позивач звернулася до суду із зазначеним позовом в межах строку позовної давності, тому не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Отже, суд не визнає належним доказом, який засвідчує недійсність оспорюваного кредитного договору, висновок за результатами проведення експертно - економічного дослідження №1456 від 05 листопада 2015 року та відповідно висновок експерта за результатами проведення судово - економічної експертизи № 1924 від 07.10.2016 року, оскільки такі висновки ґрунтуються виключно на дослідженні кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки, а також на дослідженні квитанцій про оплату свого зобов'язання позивачкою, що свідчить про однобічність такого висновку, тобто про відсутність дослідження документів банківської діяльності відповідача, хоча відповідачем на електронному носії були надані відповідні документи за клопотанням експерта, який не повідомив суд про те, що він вважає вказані документи в такому вигляді не належними, не звернувся до суду із відповідним клопотанням, натомість надав свій висновок без всебічного з'ясування всіх обставин по поставленим перед ним питанням, тому у суду виникли сумніви в обґрунтованості такого висновку. За встановлених в судовому засіданні обставин, а також враховуючи положення Договорів, та вище перераховані норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. З огляду на вище викладене,

Outcome: dismissed