Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з [PERSON] в її користь заборгованість в розмірі 215632 гривень боргу, 5 відсотків від простроченої суми, що становить 10782 гривень (215632 х 5 : 100), інфляцію в сумі 18221 гривня, витрати пов»язані з наданням правової допомоги 5500 гривень, ІТЗ 120 гривень, судовий збір 1670 гривень, а всього 251925 гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що 11 жовтня 2010 року [PERSON] під розписку позичив у неї гроші із спільного бізнесу в сумі 225000 грн., які зобов»язувався повернути їй до 01 жовтня 2011 року. На день передачі грошей ця сума була еквівалентна 28231 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками м.Дрогобича. Згідно розписки відповідача за користування грошима він повинен сплатити їй 15 відсотків річних від неповернутої суми позики, а у випадку несвоєчасного повернення позики 5 відсотків від простроченої суми з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Фактично [PERSON] повернув їй: 27 жовтня 2010 року борг в сумі - 80 тис. грн., що становило 10111 дол. США; 03 жовтня 2011 року повернув борг в сумі - 8000 грн., що становило 1001 дол. США; 07 жовтня 2011 року поверну борг в сумі 4000 грн., що становило 502 дол. США, тобто на сьогоднішній день [PERSON] повернув їй 92000 грн., що еквівалентно 11614 дол. США. Неповернутим залишається борг в сумі 133000 (сто тридцять три тисячі) гривень (225000-80000-8000-4000), що еквівалентно 16617 дол. США за середнім курсом їх продажу комерційними банками м.Дрогобича. Гроші, повернуті 03 жовтня 2011 року в сумі 8000 гривень і 07 жовтня 2011 року в сумі 4000 гривень [PERSON] повернув несвоєчасно, тобто після терміну, встановленого розпискою. Оскільки [PERSON] своєчасно не повернув борг, то він повинен сплатити їй 5 відсотків від простроченої суми, що становить 6650 гривень (133000 х 5 : 100). Крім того, сума боргу збільшується внаслідок інфляційних процесів за період з 07 жовтня 2011 року по дату слухання справи станом на 12 вересня 2014 року та становить 18221 гривень. Сума боргу збільшена на підставі ст. 625 ЦК України, за змістом якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки в розписці [PERSON] вказував суму позики та її повернення як в гривнях так і в доларах США, то борг станом на 11 вересня 2014 року по курсу НБУ становить 12,976598 гривень за один долар США, а тому сума боргу по курсу гривні становить 215632 гривні (16617 х 12,976598). Таким чином, станом на 11.09.2014 року [PERSON] повинен сплатити їй наступну суму грошей: 215632 гривні боргу, 5 відсотків від простроченої суми, що становить 10782 гривні (215632 х 5 : 100), інфляцію в сумі 18221 гривня, витрати, пов'язані з наданням правової допомоги 5500 гривень, ІТЗ 120 гривень, судовий збір 1670 гривень, а всього 251925гривень. Всупереч умовам договору, незважаючи на те, що строк повернення позики сплив, кошти відповідачем так і не повернуті, а тому вона змушена звернутися з даним позовом в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково з підстав викладених в письмовому запереченні, зокрема визнали борг в сумі 2736 дол.США, в решті позовних вимог просять відмовити. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов переконання, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, то згідно розписки від 11.10.2010 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти із спільного бізнесу в сумі 225000 (двісті двадцять п»ять тисяч) гривень, та зобов?язався їх повернути в строк до 01.10.2011 року. Зокрема грошові кошти мали повертатись частинами: 17.10.2010 року 80 тис. грн..; 01.05.2011 року 90 тис. грн.. та 01.10.2011 року 55 тис. грн.. (а.с. 8) Згідно вимог ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Вимогами частини 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 2 ст. 526 ЦК України «зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства». Стаття 1049 ЦК України гласить, що «позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором». Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як зазначається позивачем [PERSON] у позовній заяві грошові кошти [PERSON] поверталися наступним чином: 27 жовтня 2010 року борг в сумі - 80 тис. грн., що становило 10111 дол. США; 03 жовтня 2011 року борг в сумі - 8000 грн., що становило 1001 дол. США; 07 жовтня 2011 року борг в сумі 4000 грн., що становило 502 дол. США, тобто їй повернуто 92000 грн., що еквівалентно 11614 дол. США, неповернутим залишається борг в сумі 133000 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не погодившись із такою сумою заборгованості, пояснив, що позивач не вказала ні в позовній заяві від 26.10.2011 року, ні в позовній заяві про збільшення позовних вимог від 12.09.2014 року про той факт, що ним ще до 26.11.2010 року було повернуто їй більшу частину заборгованості визначеної в розписці від 11.10.2010 року. Зокрема, під час чергового повернення коштів в сумі в гривнях, еквівалентній 900 дол. США за курсом на цей день, [PERSON] власноручно надала розписку про даний факт та зазначила суму його заборгованості перед нею, що залишилась, та яка станом на 26.11.2010 року становила еквівалент 4236 дол. США. На підтвердження чого надав суду відповідну розписку, яку [PERSON] не визнала, але й доказів на її спростування не змогла суду надати, при цьому зазначивши, що підпис дійсно її. Таким чином

Outcome: approved