Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що у своєму володінні має земельну ділянку сільськогоспорського призначення (земельний пай) . Задля цільового її використання та отримання прибутку, позивач надала вказану земельну ділянку у користування відповідачу - ФОП [PERSON] , в зв'язку з чим між ними було укладено договір оренди. Посилається на те, що після спливу строку вищезазначеного договору оренди, позивач звернулась до відповідача із проханням більше не використовувати її земельну ділянку, однак відповідач повідомив їй про те, що між сторонами був укладений додатковий договір терміном на 10 років, начебто такий договір складався у 2012 році. Однак позивач зазначає, що такого договору не підписувала, в зв'язку з цим просить витребувати з незаконного володіння фізичних осіб - підприємця [PERSON], на її користь, [PERSON], належне їй майно, а саме земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Нововасилівської (Вакульлівська) сільської ради. 10 квітня 2017 року позивач звернулась до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з клопотанням про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, визначити Довгинцівський районний суд м.Кривого Рогу, як суд, відповідальний за проведення відеконференції під час судового засідання (а.с. 30). Відповідно ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року Довгинцевському районному суду м.Кривого Рогу доручено проведення судового засідання 14 червня 2017 року в режимі відеоконференції, однак ні позивач, а ні його представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, для проведення відеоконференції не з`явились, будь-яких доказів чи пояснень, що належним чином обгрунтовують позовні вимоги на розгляд суду не надали. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] знала про наявність договору оренди від 2012 року, оскільки отримувала орендну плату, проти позову заперечує, просить в позовних вимогах відмовити повністю. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] було укладено Договір оренди земельної ділянки від 03 жовтня 2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Софіївському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 жовтня 2012 р. за №122528524002083. Згідно договору оренди земельної ділянки орендодавець передав орендарю земельну ділянку площею 9,6800 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 208949,95. Відповідно п.8 Договору термін дії складає 10 (десять) років (а.с. 41-43). Той факт, що [PERSON] передала на умовах оренди земельну ділянку суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі [PERSON] земельну ділянку підтверджується також актом про передачу та прийом земельної ділянки від 04 жовтня 2012 року (а.с. 44). Відповідно п.9, 10 договору оренди земельної ділянки орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 6268,50 грн., обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації (а.с. 41). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримала орендну плату за 2015 рік в розмірі 13000,00 грн., що підтверджується її підписом на видаткових касових ордерах від 28 листопада 2015 року на суму 4500,00 грн., від 23 серпня 2015 року на суму 3000,00 грн., від 01 жовтня 2015 року на суму 500,00 грн., від 28 жовтня 2015 року на 5000,00 грн. та отримала орендну плату за 2016 року в розмірі 15000,00 грн. згідно видатного касового ордеру від 25 листопада 2016 (а.с 64-66). У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України вбачається, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Статями 1 та 2 ЗУ «Про оренду землі» (на час укладання договору оренди землі) передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. П. 43 договору оренди земельної ділянки б/н від 03 жовтня 2012 року передбачено, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с. 43). Статями 18 та 20 ЗУ «Про оренду землі» (на час укладання договору оренди землі) передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно до ст. 125 Земельного кодексу України (на час укладання договору) вбачається, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Ч.5 ст.126 Земельного кодексу України (на час укладання договору) передбачено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, або договором оренди землі та договором відчуження права оренди землі, зареєстрованими відповідно до закону. Відповідно до ст. 120 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку, а також право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. В той же час суд вважає не доведеними посилання позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на ст. 387 ЦК України, згідно з якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом встановлено, що відповідач у відповідності до вимог закону та на підставі договору оренди землі між сторонами по справі набув право оренди земельної ділянки, що належать позивачці . У договорі оренди вказані і погоджені між сторонами всі істотні умови договору оренди землі, визначені в ст. 15 ЗУ «Про оренду землі». Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, відповідач користується земельною ділянкою за наявності належних правових підстав - зареєстрованого договору оренди. На підставі вимог ст.34 ЗУ «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Позивачкою у позові не ставилася вимога про припинення, розірвання договорів оренди землі, або визнання їх недійсним, без чого витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння є безпідставним. Договір оренди пройшов державну реєстрацію, він є укладеними. Подібна правова позиція висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи № 6-99цс13 від 18.09.2013 року. За висновками Верховного Суду України, договір оренди землі є укладеним з моменту його державної реєстрації, а отже - оспорювання й витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння без визнання цього договору оренди землі недійсним не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Враховуючи викладене, позовні вимоги є необгрунтованим, не підтвердженими матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed