Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач вказує, що вона є власником квартири за [ADDRESS] . У даній квартирі крім неї також зареєстрований її колишній зять [PERSON] , проте останній протягом року не проживає за вищевказаною адресою. Посилаючись на наведене та те, що реєстрація відповідача створює перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки. Відзив та заперечення на позов не подавав. На підставі вимог ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира за [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27 лютого 1997 року, виданим Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації згідно з розпорядження (наказом) від 21 лютого 1997 року за №22037. Згідно будинкової книги на спірну квартиру встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] . Відповідно до довідки за №647 від 27 березня 2019 року, виданої ТзОВ «Коменерго-Тернопіль» встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані позивач, [PERSON] (онук), [PERSON] (онука) та [PERSON] (зять). Як вбачається з акту за №144 від 28 березня 2019 року складеного комісією в складі головного інженера, майстра дільниці, [PERSON] зареєстрований у квартирі по [ADDRESS] , але не проживає. Той факт, що [PERSON] більше року, без поважних причин не проживає у квартирі по [ADDRESS] , підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є дочкою позивачки та колишньою дружиною відповідача. Свідок пояснила, що останні 5 років після розлучення [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі без поважних причин та у добровільному порядку не знімається з рестрації. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із вимогами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що позивач є співвласником спірної квартири, де зареєстрований [PERSON] , зять позивача. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач з 2014 року добровільно не проживає у спірному житлі, не цікавиться ним, не приймає участі в його утримані, не сплачує комунальних платежів. Із скаргами до відповідних органів щодо усунення перешкод у користуванні житлом не звертався. У добровільному порядку не знімається із реєстрації, чим чинить позивачу, як співвласнику квартири перешкоди. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою за [ADDRESS] Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач у судове засідання не з`явився та не представив суду будь-яких доказів про поважність причин відсутності у вказаному житлі та спростовування доводів позивача. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved