Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Відділення № 18 філії «Запорізьке регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання договору, стягнення суми, мотивуючи свої вимоги наступним. 21 листопада 2014 р. позивач уклала з відповідачем договір банківського строкового вкладу № 313731/40580/370-14, відповідно до умов якого позивач внесла до відповідача на вкладний рахунок кошти в іноземній валюті в розмірі 50 000 доларів США на строк до 26 листопада 2015 р. під 13 % річних. У зв'язку з необхідністю дострокового розірвання договору та отримання коштів вона неодноразово зверталася до відповідача, однак відповідач її вимоги не задовольнив. Відповідно до умов договору, у разі його дострокового розірвання відповідач мав сплатити проценти за вкладом з розрахунку 1 процент річних. Отже, загальний обсяг коштів, що мав сплатити відповідач, складає 50 197,26 доларів США. Посилаючись на вимоги ст.ст. 321, 386, 525, 530, 629, 1058, 1060, 1061 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просила розірвати договір про банківський строковий вклад № 313731/40580/370-14 від 21 листопада 2014 р., стягнути з відповідача на її користь суму вкладу та процентів за даним договором в загальному розмірі 50 197,26 доларів США в гривневому еквіваленті на дату стягнення (арк. справи 1-2). У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив, що станом на час розгляду справи відповідачем не здійснено повернення вкладу та процентів, у зв'язку із чим просив позов задовольнити, розірвати договір та стягнути з відповідача суму вкладу та процентів у доларах США. Представник відповідача у судове засідання двічі не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток. Причин неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності представник відповідача суду не надавав. 27 квітня 2015 р. від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких із посиланням на вимоги діючого законодавства зазначено, що договір, укладений між позивачем і банком є строковим, тому кошти за ним видаються наприкінці строку. На підставі Постанови Національного банку України від 3 грудня 2014 р. № 758 було обмежено видачу банками готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати у межах до 15 000 доларів США на добу на одного клієнта, з огляду на що банк не має нести відповідальності за невиконання своїх зобов'язань в цьому випадку. Також Постановою НБУ від 3 березня 2015 р. № 160 були встановлені додаткові обмеження щодо видачі готівкових коштів вкладникам. Зазначив, що у заяві позивача від 10 березня 2015 р. йшла мова про суму, яка значно більше, ніж обмеження, встановлене НБУ. Крім того, позивачем не доведено її звернення після 10 березня 2015 р. Просив у задоволенні позову відмовити. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів у порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 21 листопада 2014 р. позивач уклала з відповідачем договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті № 313731/40580/370-14, відповідно до умов якого позивач внесла до відповідача на вкладний рахунок кошти в іноземній валюті в розмірі 50 000 доларів США на строк з 21 листопада 2014 р. по 26 листопада 2015 р. під 13 % річних. Внесення позивачем коштів на вкладний рахунок підтверджено меморіальним валютним ордером № 10896434 від 21 листопада 2014 р. Пунктом 5 зазначеного договору-заяви передбачено право вкладника вимагати дострокового повернення суми вкладу, та в цьому разі здійснюється перерахування процентів із розрахунку 1% річних (арк. справи 3). 9 лютого 2015 р. позивач надіслала до банку заяву про повернення всіх належних їй грошових коштів (арк. справи 5), яка виконана банком не була. 23 лютого 2015 р. позивачем також було надано до банку аналогічну заяву, яка також залишилася без виконання (арк. справи 6). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як передбачено ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача у письмових запереченнях проти позову на Постанови Національного банку України від 1 грудня 2014 р. № 758 та від 3 грудня 2014 р. № 758, оскільки вони є підзаконними нормативно-правовими актами. Крім того, в даному випадку у спірних відносинах підлягають застосуванню вимоги ЦК України, які регулюють порядок укладення та виконання договорів банківського вкладу між банком та фізичною особою. Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оскільки банк істотно порушив умови договору, чим позбавив позивача права вільно володіти та користуватися належними їй грошовими коштами, а також позбавив позивача того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що банківський вклад було розміщено позивачем в іноземній валюті у сумі 50 000 доларів США, суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача коштів в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. На підставі п. 5 договору, з відповідача підлягає стягненню сума процентів за вкладом з розрахунку 1% річних станом на 14 квітня 2015 р. у розмірі 197,26 доларів США (50 000 доларів США (розмір вкладу) х 144 (кількість днів з моменту внесення вкладу з 21 листопада 2014 р. по 14 квітня 2015 р.) / 365 (кількість днів у році) х 0,01 (1% річних) = 197,26 доларів США). На підставі частини третьої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави Україна підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 654 гривень (3 розміри мінімальної заробітної плати відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Outcome: approved