Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що після закінчення строку дії договору-заяви № 300937/27039/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів у національній валюті від 05.05.2014 р. грошові кошти разом з нарахованими відсотками не були повернуті. Загальна сума, яка підлягає поверненню становить 27 645 грн. 14 коп. Також позивач зазначає, що неправомірними діями банку їй було спричинено моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. Крім того, стягненню з відповідача підлягають і витрати на правову допомогу у сумі 23 000,00 грн. В подальшому позивач збільшила вимоги в частині моральної шкоди. Просила стягнути на її користь на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 6 000,00 грн. Зазначив, що грошові кошти, що їх не повернув банк були вкрай необхідні для проведення оперативного втручання на серці чоловікові позивача. Проте, у зв»язку із відсутністю коштів родина змушена була відмовитися від операції. Таке нелюдяне і цинічне ставлення банку, до вкладника і змушує позивача збільшити вимоги. В судовому засіданні позивач підтримавла вимоги, просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача надав заяву в якій просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, зо в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, що відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» унеможливлює виконання вимог [PERSON] Вислухавши пояснення [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що 05.05.2014 р. мід [PERSON] та ПАТ «Банк «фінанси та Кредит» було укладено договір - заяву № 300937/27039/370-14про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті за умовами якої позивач розмістила у відповідача грошові кошти у розмірі 2 000,00 грн. Протягом строку дії договору депозитний вклад збільшувався та поповнювався, що передбачено умовами укладеного сторонами договору.. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку встановлених договором. Як свідчить довідка ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» станом на 08 червня 2015 р. Залишок по вкладу [PERSON] становить 27 645 грн. 14 коп. У зв»язку із закінченням строку дії договору позивач звернувся до відповідача з заявою про поверненя грошових коштів у розмірі 27 645, 14 грн., проте, банк не виконав взяті на себе зоюов»язання та не повернув зазначені грошові кошти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин [PERSON] і звернулась до суду за захистом своїх прав. Постановою Правління НБУ від № 612 від 17.09.2015 р. «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію та всі повноваження тимчасового адміністратора, передбачені ст.ст. 37-39 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» [PERSON] строком на 3 місяці. За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. В свою чергу положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. При цьому відповідно до ч. 5 даної статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. За приписами ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. За таких обставин, зважаючи на введення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінаси та кредит» правовідносини, що між сторонами регулюються положеннямми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом стягнення з відповідача суми вкладу, суперечить положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому вважає за можливе відмовити у задоволенні позову частині стягнння грошових коштів у розмірі 27 645 грн. 14 коп. За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди , завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз'яснено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Зважаючи на те, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються Книгою п'ятою Цивільного Кодексу України - Зобов'язальне право, зокрема ст. ст.526, 536 ЦК України, нормами яких стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed