Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS], що належить померлій на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 січня 1993 року [PERSON] держнотконторою Харківської області за реєстровим номером 148 та зареєстрованого 06 червня 1997 року у встановленому законом порядку в Чугуївському МБТІ за № 30. Позивачка в позові зазначає, що єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері є вона - її дочка. Родинність зв'язку з померлою, як дочкою з матір'ю підтверджується її свідоцтвом про народження, свідоцтвами про одруження, на підставі яких було змінено її дошлюбне прізвище. Стаття 1270 ЦК України встановлює для прийняття спадщини строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В встановлений законом термін вона не подала заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки останні роки перед смертю вона постійно проживала з нею її доглядала її, тому вважала, що за відсутності інших спадкоємців може здійснити таке звернення в будь-який час. [PERSON] держнотконтора відмовляє їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки вона пропустила встановлений законом 6-ти місячний термін для звернення до нот контори з заявою про прийняття спадщини. В зв'язку з вищевикладеним, вона не може оформити та юридично закріпити за собою право власності на належне їй за законом після смерті матері нерухоме майно, тому вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. З зазначених підстав позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON]. У судове засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач та третя особа проти позову не заперечували. Згідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 105 (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, а саме: на житловий будинок [ADDRESS], що належить померлій на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 січня 1993 року [PERSON] держнотконторою Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 148, та в встановленому законом порядку зареєстрованого 06 червня 1997 року в Чугуївському МБТІ за № 30 (а.с.5). Інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] немає.Відповідно до вимог статті 1220 Цивільного Кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою. Згідно статті 1221 Цивільного Кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Таким чином, відповідно до наведених норм, часом відкриття спадщини є [INFO], а місцем відкриття спадщини - м. Харків. На підставі вимог статті 1217 Цивільного Кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не склала заповіт, щодо вирішення долі вище вказаного майна, тому спадкування здійснюється за законом. У відповідності до статті 1223 Цивільного Кодексу України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), та статтею 1218 Цивільного кодексу України, де зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до пункту 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо його право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1270 ЦК України встановлює для прийняття спадщини строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] її дочка, позивач у справі - [PERSON] проживала з матір'ю та доглядала за нею. Саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця. Даний факт підтверджується довідкою відповідача і їм не оспорюється. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] Родинність зв'язку з померлою, як дочкою з матір'ю, підтверджується свідоцтвом про народження, [NUMBER] виданим 27 квітня 1950 року Личковською сільською радою Котовського району, Дніпропетровської області та свідоцтвами про одруження: [NUMBER] від 24 червня 1967 року [NUMBER] від 04 лютого 1992 року (а.с.10, 12), на підставі яких було змінено дошлюбне прізвище позивача. На підставі вимог ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із інформації [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області від 08 грудня 2014 року, вбачається, що після смерті [PERSON], померлої [INFO], в термін, передбачений ст. ст. 529, 531 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року і заключних та перехідних положень до Цивільного кодексу України, прийнятого 16 січня 2003 року, (шість місяців), спадкоємці померлого з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини, в нотаріальну контору не зверталися, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично, тим що відповідно до вимог статті 549 ЦК України, постійно проживали разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини. Спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що обставини, на які позивач посилався у позові, як на підстави своїх вимог, - обґрунтовані. Відповідачем заперечень до позову не надано. З зазначених правових підстав, суд вважає, що за [PERSON] повинно бути визнане право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті її матері - [PERSON] Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved