Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ФОП [PERSON] про захист прав споживачів та зобов`язання повернути кошти та стягнення матеріальної і моральної шкоди, в якому просить розірвати договір № BD 00283 по організації робіт щодо виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій від 05.05.2018 укладений між сторонами; зобов`язати повернути кредитні кошти за договором № АВH0F6191760039536 від 05.05.2018 у розмірі 17084,00 грн. та стягнути моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., яку вона понесла у зв`язку з неправомірними діями відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.05.2018 між нею та ФОП [PERSON] був укладений договір № BD 00283 по організації робіт щодо виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій (виготовлення вікон). Разом з договором також був наданий додаток № 1 до даного договору, в якому зазначається, що розірвання договору не допускається. Далі, в той же день - 05.05.2018 шляхом зловживанням довірою позивача на її ім`я був оформлений кредит у АТ «А-Банку» на суму 35966,51 грн. строком на 36 місяців для забезпечення виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій, які здійснювались за адресою: м. Харків вул. Библика, 37-А, офіс «Афіна». Після цього, 11.05.2018 (на третій день після оформлення договору) вона приїхала до офісу ФОП [PERSON] та у письмовій формі повідомила банк та саму ФОП [PERSON] про те, що вона відмовляється від договору по виготовленню ПВХ конструкцій, про що написала відповідну заяву. Після отримання заяви про розірвання договору ФОП [PERSON] повинна була надати акт про невиконання договору, після чого повернути кошти, які раніше були перераховані на рахунок ФОП [PERSON] банком. Однак ФОП [PERSON] відмовляється повернути кошти банку, хоча товар позивачу вона ніякий не надала. Позивач надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач та представник третьої особи викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 05.05.2018 між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений договір - індивідуальний номер замовлення BD 00283, за умовами якого [PERSON] доручила, а ФОП [PERSON] зобов`язалася організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції за ціною виконавця, в якому сторони визначили вартість договору у розмірі 17084,00 грн. (а.с. 7). З метою оплати послуг, визначених договором від 05.05.2018, позивач оформила договір споживчого кредиту з АТ «А-Банк» за № АВH0F6191760039536 на суму 17084,00 грн., яка включає суму кредиту у розмірі 17579,44 грн. та одноразову винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 509,80 грн., з відсотковою ставкою 0,12% річних, на строк до 04.05.2021, за яким банк перерахував на рахунок ФОП [PERSON] суму коштів для оплати товару за договором підряду за індивідуальним номером замовлення BD 00283. 11.05.2018 позивач особисто звернулася до ФОП [PERSON] з вимогами розірвання укладених договорів і ФОП [PERSON] особисто прийняла дану заяву, про що свідчить напис на заяві за підписом [PERSON] (а.с. 13). Згідно ч. 1 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частиною 3 ст. 865 ЦК України встановлено, що до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Частина 2 ст. 867 ЦК України передбачає, що замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Частиною 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Отже, нормами матеріального права встановлено право замовника (споживача) відмовитися від договору побутового підряду та право на повернення сплачених коштів. Проте, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, що замовлення позивача на виготовлення ПВХ конструкцій прийнято до роботи до його анулювання, тобто до подання 11.05.2018 позивачем заяви про розірвання договору, то у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем на той час матеріал вже був нарізаний або розкроєний під розмір, визначений позивачем, а в подальшому сам факт отримання цієї заяви відповідачем взагалі припинив будь-які зобов`язання по виконанню договору побутового підряду, укладеного з позивачем. Отже, підсумовуючи викладене та враховуючи, що позивач у передбачений законом строк та спосіб повідомив відповідача - ФОП [PERSON] про розірвання договору (індивідуальний номер замовлення BD00283) від 05.05.2018, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для його розірвання. Наслідком розірвання договору (індивідуальне замовлення BD00283) від 05.05.2018 є стягнення з ФОП [PERSON] всієї сплаченої суми на виконання цього договору № BD00283 від 05.05.2018 у розмірі 17084,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач зазначає, що порушенням відповідачем законних прав позивача, останньому було нанесено також і моральну шкоду, оцінену позивачем у розмірі 5000,00 грн., яку вона понесла у зв`язку з неправомірними діями відповідача. Таким чином, суд рахує, що позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.. Оскільки суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а позивач відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору при пред`явленні позову, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2102,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Дана позовна заява містить дві вимоги майнового і одну вимогу немайнового характеру. Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового розміру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (840,80 грн.), і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (10510,00 грн.). Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового розміру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (840,80 грн.). Таким чином, підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру щодо розірвання договору у розмірі 840,80 грн. та за позовну вимогу щодо стягнення коштів у розмірі 840,80 грн. ((17084,00 грн. + 5000,00грн.) * 1% = 220,84 грн.) з відповідача.

Outcome: approved