Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про\~ стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття посилаючись на те, що відповідач є батьком її неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO]. Вони з чоловіком не підтримують сімейні відносини, разом не проживають, весь цей час відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає та не допомагає ніяким іншим чином, свої доходи приховує, тому дитина знаходиться повністю на утриманні позивачки. У звязку із вищевикладеним, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в судовому порядку на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги змінила, просить стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, у розмірі 1500 грн., щомісячно, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] був повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, до судового засідання не зявився, і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки, суд ухвалив, слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи,\~ дійшов\~ висновку про те, що\~ позов\~ підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO] (а.с.2). Згідно з нормами ч.ч. 8, 9\~ст.7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не працює, перебуває у декретній відпустці, доходів не має, стан здоровя позивачки та дитини нормальний. Відповідач постійного місця роботи не має, стан його здоровя нормальний, інших утриманців не має. Як слідує з матеріалів справи та пояснень позивачки, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, її долею не цікавиться, оскільки неповнолітня дитина потребує матеріальної допомоги, її батько зобовязаний надавати матеріальну допомогу дитині, за таких обставин, та враховуючи факт неспроможності позивачки самостійно забезпечити дитину всіма необхідними матеріальними благами, необхідними для її належного фізичного та духовного розвитку, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на дитину щомісячно до досягнення нею повноліття в судовому порядку. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved