Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та визначення порядку користування майном, а саме зобовязати відповідача не чинити перешкоди в користуванні автомобілем марки Chery Tiggo, номерний знак АІ 7563ВТ, № кузова LVVDВ14В98D096945, 2008 року випуску, частка якого належить на праві спільної часткової власності [PERSON], шляхом передачі [PERSON] дублікату ключів від автомобіля та передачі свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, визначити наступний порядок користування автомобілем марки Chery Tiggo, номерний знак АІ 7563ВТ, № кузова LVVDВ14В98D096945, 2008 року випуску, частка якого належить [PERSON] на праві спільної часткової власності: перший місяць після набрання законної сили рішенням - передати автомобіль у користування [PERSON], наступний місяць за попереднім - передати автомобіль у користування [PERSON], в подальшому користуватись автомобілем почергово, з передачею його щомісяця. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначила, що 19 липня 2008 року між сторонами було укладено шлюб, за час якого за спільні кошти придбано майно, що є спільною сумісною власністю, в тому числі вищевказаний автомобіль. Придбане спільно з відповідачем майно було оформлене на ім'я відповідача. 21 листопада 2014 року шлюб між сторонами був розірваний. 09 грудня 2014 року позивач звернулась до Броварського міськрайонного суду з позовом про розподіл майна, в процесі судового розгляду зясувалось, що відповідач переоформив автомобіль на [PERSON], який є його батьком. Рішенням Броварського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року договір купівлі- продажу автомобіля визнано недійсним. Рішенням Броварського міськрайонного суду від 08 червня 2016 року визнано спільною сумісною власністю автомобіль марки Chery Tiggo, номерний знак АІ 7563ВТ, № кузова LVVDВ14В98D096945, 2008 року випускута визнано за позивачем право власності на 1/2 частку цього автомобіля. Але в звязку з тим, що відповідач перешкоджає позивачу в користуванні вказаним автомобілем, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з викладених в позовній заяві підстав та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Суд, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до наступного. 19 липня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області зроблено актовий запис у Книзі реєстрації шлюбів №366. В шлюбі в подружжя народилося двоє дітей: 04 червня 2013 року- син [PERSON] та донька [PERSON]. Рішенням Броварського міськрайонного суду від 10 листопада 2014 року, що набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с.13). Відповідно рішення Броварського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року, договір куплі-продажу автомобіля Chery Tiggo, номерний знак АІ 7563ВТ, № кузова LVVDВ14В98D096945, 2008 року випуску від 28 серпня 2014 року, що укладений між відповідачем [PERSON] та його батьком [PERSON] визнано недійсним. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду від 08 червня 2016 року визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки Chery Tiggo, номерний знак АІ 7563ВТ, № кузова LVVDВ14В98D096945, 2008 року випуску та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку даного автомобіля. Вказане судове рішення набрало законної сили 22 червня 2016 року. На виконання ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставин. Як встановлено судом в ході розгляду справи сторони в добровільному порядку не можуть домовитися про порядок володіння та користування вищевказаним автомобілем, що є їх спільною частковою власністю, в силу того, що відповідач створює перешкоди в користуванні позивачем цим автомобілем. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На виконання ч.3 ст. 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», що відповідно до ст. 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.З, ст.321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача та задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.

Outcome: approved