Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12 березня 2005 р. у виконавчому комітеті Михальчівської сільської ради, актовий запис № 2. В позовній заяві зазначила, що від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони втратили взаємні почуття та повагу, вони не розуміють один одного, їх спілкування зводиться до суперечок та конфліктів, що негативно впливає на їх здоровя та здоровя їхніх неповнолітніх дітей, що робить неможливим їх спільне проживання надалі. Відповідач постійно зловживає спиртними напоями, наносить позивачці побої в присутності неповнолітніх дітей. На утримання дочок коштів зовсім не дає. Під час сімейних конфліктів неодноразово приїжджали працівники поліції, якими відповідач по справі був попереджений щодо недопущення протиправних дій. З січня 2017 року сторони фактично проживають окремо. У кожного з них склалося своє коло спілкування, в них різні погляди на життя та на ведення спільного господарства, що унеможливлює їх подальше спільне проживання. За таких обставин позивачка вважає, що їх шлюб існує формально, подальше збереження сімї з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам, а тому просить шлюб розірвати, строку для примирення не надавати, після розірвання шлюбу дітей залишити проживати біля неї. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, згідна на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін з ухваленням, відповідно до ст. 224 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Кицманюк) [PERSON], [INFO], зареєстрований 12 березня 2005 року у Михальчівській сільській раді Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НМ № 000595, виданим 12 березня 2005 р. виконавчим комітетом Михальчівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], актовий запис № 6 від 02.11.2007 р., що доводиться копією свідоцтва про народження серії 1-НМ № 079485, виданого 02 листопада 2007 року Михальчівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області та дочка [PERSON], [INFO], актовий запис № 4 від 28 травня 2009 р., що доводиться копією свідоцтва про народження серії 1-НМ № 128952, виданого 28 травня 2009 року виконкомом Михальчівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя, визначає ч. 1 ст. 36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обовязок подружжя турбуватись про сімю, в т.ч.: дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в сімї, та зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають з січня 2017 року, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Сімя розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд, приймаючи до уваги інтереси малолітніх дітей сторін, вважає за доцільне визначити їх місце проживання з матірю. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка в позовній заяві та в заяві про розгляд справи за її відсутності не просила відновити їй дошлюбне прізвище, тому суд вважає, що відсутні підстави для зміни прізвища позивачки. На підставі наведеного, ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 112-114, 160 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved