Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON], такою що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Петрівська, буд. 3, м. Красноград, Харківської області та виселення її з даного приміщення. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що згідно архівних даних реєстраційних книг та інвентаризаційних справ КПТІ «Інвентаризатор» станом на 31.12.12 року зареєстровано право власності на житловий будинок № 3 по вул. Петрівська (Петровського) м. Красноград, Харківської області за [PERSON], на підставі рішення Красноградського народного суду Харківської області від 20.02.1980 року. Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 14.05.2018 року шлюб між [PERSON], сином позивача, та [PERSON], невісткою позивача, розірвано. В звязку з цим позивач вважає, що її невістка [PERSON], перестала бути членом її та сина сімї, а тому згідно ст.. 405 ЦК України втратила право користування житлом за адресою: вул.. Петрівська, буд. 3, м. Красноград, Харківської області. Також позивач зазначила, що відповідач ніколи не проживала з нею. Крім того створює її сину неможливі умови для сумісного проживання, а саме розповсюджує недостовірну інформацію про них, погрожує фізичною розправою. Позивач має наміри зробити в даному будинку ремонт, а потім продати, але відповідач постійно створює їй і її сину перешкоди у здійсненні її права користування та розпорядження майном. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримали в повному обсязі та дали пояснення аналогічні зазначеним в позовній заяві. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона позов не визнала, так як вона з 05.07.2000 року зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] і по сьогоднішній день. Також за даною адресою зареєстрований їх син [PERSON], [INFO]. [PERSON] самостійно здійснює оплату комунальних послуг. Також зазначила, що ст. 405 ЦК України не передбачає таку підставу як втрата родинних звязків для втрати права користування житловим приміщенням. Будь-яких законних та обґрунтованих доказів, що відповідач створює позивачці та її сину перешкоди у здійсненні їх прав користування та розпорядження їх майном, позивачем не доведено. Також посилання позивача на те що, вона створює її сину неможливі умови для сумісного проживання, а саме розповсюджує недостовірну інформацію про них, погрожує фізичною розправою не підтвердженні належними та допустимими доказами. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та дали пояснення такі як у вищезазначеному відзиві. Також [PERSON] зазначила, що в даний час проживає у даному будинку, з 2000 року не виїжджала з нього, сплачує всі комунальні послуги, тому не може вважатися такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоводенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно архівних даних реєстраційних книг та інвентаризаційних справ КПТІ «Інвентаризатор» станом на 31.12.12 року зареєстровано право власності на житловий будинок № 3 по вул. Петрівська (Петровського) м. Красноград, Харківської області за [PERSON], на підставі рішення Красноградського народного суду Харківської області від 20.02.1980 року. [PERSON] вселилася у спірну квартиру як член сім'ї позивача, а саме невістка, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10.06.1999 року по 14.05.2018 року із сином позивачки [PERSON] Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. При цьому вселення було з добровільної згоди позивача [PERSON], що вона сама підтвердила в судовому засіданні. Відповідач проживає в даному будинку з 2000 року і по сьогоднішній день, там знаходяться всі її речі, з самого початку мешкання, тобто з 2000 року і сьогоднішній день, вона разом з колишнім чоловіком сплачує всі комунальні послуги, в підтвердження чого надала до суду квитанції про оплату комунальних послуг та роздруківки з карткового рахунку про проведення списання грошових коштів з рахунку [PERSON] Факт сплати комунальних послуг з 2000 року і по день розгляду справи також не заперечувала і позивач [PERSON], а навпаки підтвердила це в засіданні. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі\~статтею 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~статті 71 ЖК Української РСР\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно із\~статтею 72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки здійснюється у судовому порядку. Статтею 9 ЖК Української РСР\~передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до\~статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1\~ст. 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2\~ст.156 ЖК України\~за згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до частини 4 вказаної вище статті, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 64 ЖК Української РСР\~члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Пунктом 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Пунктом 39 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~статті 405 ЦК. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Як встановлено з пояснень позивача та відповідача, при вселенні невістки до належної їй квартири між ними не було домовленості про інший порядок користування останньою жилим приміщенням, ніж той, що передбачений ч.1\~ст.156 ЖК України.\~\~\~ \~Також посилання позивача на те що, відповідач створює її сину неможливі умови для сумісного проживання, а саме розповсюджує недостовірну інформацію про них, погрожує фізичною розправою не підтвердженні належними та допустимими доказами. Враховуючи викладене, відповідач [PERSON] вселилася у спірний будинок як член сім'ї позивача, а саме невістка та не виїжджала з нього, та продовжує в ньому проживати та сплачувати комунальні послуги. Посилання позивача на те, що відповідач перестала бути членом сім'ї позивача у зв'язку із розірванням шлюбу з її сином [PERSON], не відповідають вимогам законодавства, тому не можуть бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування будинком. Припинення шлюбних відносин згідно зі статтями\~156,\~157 ЖК Української РСР\~не є підставою для позбавлення права користування житлом. Дана правова позиція також міститься в Постанові Верховного Суду від 18.04.2018 року № 212/2872/16-ц. На підставі ст.ст. 405 ЦК України, ст. 9, 64, 72, 150, 156 ЖК України та

Outcome: dismissed