Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позовній заяві позивач посилається на те, що 21.07.2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу у них є малолітня донька [PERSON], [INFO]. Зазначає, що протягом останнього року сімейне життя між ними почало втрачати любов і поступово, як наслідок, почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них по-різному дивиться на головні критерії шлюбу, вони по-різному дивляться на життя, сімю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, саме через нього постійні чвари вдома, і свідком таких непорозумінь не рідко стає їхня донька, що не може позитивно впливати на її психічний стан. Крім того, відповідач спричиняє їй та їхній дитині душевні страждання. Також позивач вказує, що вона та відповідач неодноразово протягом останнього року намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останніх шість місяців, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль, їхні відносини переросли в ще більш ворожі. Зауважує, що в результаті їхніх розмов вона прийшла до висновку, що розлучення - це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їхньої спільної дитини, тим більше відповідач особисто вирішав сам розірвати з нею будь-які стосунки, пішов з помешкання, де вони спільно проживали, не відвідує її та їхню дитину, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні доньки. За вищенаведених підстав позивач вважає, що збереження їхньої сімї і подальше спільне проживання відповідачем є неможливим. Стверджує, що підстав, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 СК України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення їхньою спільною дитиною одного року, відсутні. Тому вважає за необхідне, на підставі ст. 112 СК України, просити суд постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їхнє подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам, так і малолітньої дитини. Крім того, їхня спільна дитина, що була народжена за час шлюбу, проживає та буде проживати з нею. Позивач зазначає, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально їй та їхній спільній дитині взагалі не допомагає, участі у її вихованні не приймає. Всупереч вимогам ст. 180 СК України відповідач ухиляється від свого обовязку щодо утримання доньки. За твердженням позивача між нею та відповідачем на момент предявлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. В звязку з тим, що протягом останнього часу відповідач не підтримував з нею та їхньою спільною дитиною ніяких відносин, на момент подання цього позову вона немає достовірних відомостей про те, де саме працює її чоловік. Також вказує, що на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. В той час, вона змушена сама утримувати та виховувати малолітню доньку. При таких умовах, враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial