Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому вказала, що відповідно до договору дарування частини квартири від 23.03.2004 року та свідоцтва про право власності від 19.09.2003 року, на праві власності належить 70/100 частини квартири [ADDRESS] , 15/100 частин належить її доньці [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 19.09.2003 року, 15/100 частин належить сину [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 19.09.2003 року. У вказаній квартирі, з невідомих причин позивачу зареєстрована відповідач [PERSON] , яка насправді проживає за невідомою позивачу адресою, за місцем реєстрації не проживає. Через її реєстрацію [PERSON] не може розпорядитися своїм майном в повному обсязі та не може оформити пільги на житлово-комунальні послуги.. З огляду на відсутність за місцем реєстрації на думку позивача відповідач втратив право користування вказаним житловим приміщенням, тому [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. Сторони в судове засідання не викликались, так, як справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. При цьому, відповідач [PERSON] у визначений судом строк не подала заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та ухвалити у справі заочне рішення, яким позов задоволити з наступних мотивів. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частини квартири від 23.03.2004 року (а.с. 7) та свідоцтва про право власності від 19.09.2003 року (а.с. 10), на праві власності належить 70/100 частини квартири [ADDRESS] , 15/100 частин належить її доньці [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 19.09.2003 року, 15/100 частин належить сину [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 19.09.2003. У вказаній квартирі відповідач у справі [PERSON] , на протязі 15ти років не проживає, що підтверджується Актом обстеження на предмет фактичного проживання громадянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , від 07.08.2018 (а.с. 11). Так, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає праві користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.71 ч.1 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оцінюючи в сукупності всі досліджені у справі письмові докази в контексті наведених правових норм, суд вважає, що вимога позивача щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, доведена повністю, тому підлягає задоволенню. Питання про судові витрати слід вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved