Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом доКудінова [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач зареєстрований за адресою: [INFO]. 04.03.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], було посвідчено договір дарування часток вказаної квартири, згідно якого [PERSON] батько позивача, [PERSON] Григорівна- мати позивача та колишній чоловік сестри - [PERSON] відповідач подарували свої частки, по 1/7, позивачу [PERSON], про що було укладено договір дарування. Крім того, [PERSON] сестра позивача, а також племінники позивача: [PERSON] ([PERSON] до шлюбу) [PERSON], [PERSON] продали позивачу свої частки, по 1/7, про що було укладено договір купівлі-продажу. Оскільки місце реєстрації відповідача це квартира, яка належить позивачу, а відповідач більше не є співвласником квартири, подарувавши свою частки позивачу, відмовився від права користування житлом, як складовим права власності. При цьому позивач посилається на ст. 346 ЦК України та ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» відповідно до якого зняття з реєстрації особи можливе на підставі рішення суду про припинення права користування. Крім того, відповідач не сплачує за комунальні послуги, не здійснює ремонт приміщення, не виключає можливих посягань третіх осіб на своє майно у звязку з реєстрацією відповідача за його адресою. Представник позивача в судове засідання не зявився та просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримує, про що подав до суду письмову заяву. Відповідач в судове засідання повторно не зявився та не повідомив причини неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач, його батьки - [PERSON], [PERSON], сестра [PERSON], колишній чоловік сестри, відповідач [PERSON] та їх діти: [PERSON], [PERSON], були власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, яким належало по 1/7 частки на підставі Свідоцтва на право власності, реєстраційний номер №1-99-159296 від 27.01.1999 року. 04.03.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON], було посвідчено договір дарування часток квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідач (через довірену особу [PERSON]) подарували свої частки, по 1/7, позивачу [PERSON]. А також укладено договір купівлі-продажу часток спірної квартири, згідно якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], продали свої частки, по 1/7, позивачу, про що було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер №28606685, від 04.03.2016р. Довідкою про склад сімї, виданою 17.11.2015р. №21420/650 Комунальним підприємством «Жилкомсервіс», Дільниця №1, підтверджено факт реєстрації позивача, його батьків, двох дітей, а також відповідача у даній квартирі. Позивач є єдиним власником квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, підставою для припинення порушення права власності може бути тільки рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України підставою припинення права власності є відчуження власником свого майна. Право відповідача володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю було припинено їм добровільно, про що свідчить укладений і належним чином зареєстрований договір дарування 1/7 частки квартири [ADDRESS]. Це означає, що право користування житловим приміщенням колишнього власника є наслідком припинення його права власності на це приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. 391, п.1 ч.1 ст. 346, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved