Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на її утримання та утримання неповнолітньої дитини. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого мають неповнолітню дитину[PERSON], [INFO], який проживає з нею. Матеріальну допомогу для належного утримання дитини відповідач не надає. Вказала, що не спроможна самостійно належним чином забезпечити дитину всім необхідним. Окрім того вказує, що є студенткою денної форми навчання Історико-соціологічного факультету Рівненського державного гуманітарного університету, а тому не має можливості працювати і вважає, що має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1500 гривень щомісячно та на її утримання 750 гривень. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, подали до суду заперечення на позов. Відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 500 гривень щомісячно, на утримання дружини в розмірі 200 гривень щомісячно. Крім того вказав, що має нестабільний дохід, який складає близько 1200-1500 гривень щомісячно, а тому не спроможний сплачувати аліменти в тому розмірі, про який просить позивач, зазначив, що в міру своїх можливостей і на даний час надає допомогу позивачу на утримання дитини. Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 09.11.2012 року, який рішенням Рівненського міського суду від 15 вересня 2014 року розірвано. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з матір»ю, що не заперечується сторонами. Відповідно до довідки від 10 вересня 2014 року [PERSON] є студенткою 5 курсу історико-соціологічного факультету РДГУ державної форми навчання. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України передбачений порядок присудження коштів на утримання дитини, згідно якого аліменти присуджуються у частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, за змістом ст.ст.150, 180 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Відповідно до ч. 2,4,6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу, а отже вимоги позивача є підставними, хоча і підлягають до часткового задоволення в цій частині, зважаючи на те, що позивач відповідно до ст. 60 ЦПК не надала суду доказів матеріальної спроможності відповідача сплачувати аліменти в розмірі 750 гривень щомісячно. Судом при визначенні розміру аліментів, що підлягають до стягнення враховується матеріальний стан відповідача, який на даний час не працює, позивача, яка навчається, та самостійно утримує дитину, та вважає, що розмір аліментів в розмірі 650 гривень щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], та 300 гривень щомісячно на утримання дружини відповідатиме вимогам законодавства з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дитини, та потреб самої дитини, та не є таким, що поставить в тяжке матеріальне становище відповідача. Суд, виходячи із засад розумності та справедливості, відповідно до ст.. 88 ЦПК вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та належним чином підтверджені витрати на правову допомогу.

Outcome: partial