Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на повнолітню дочку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, на період навчання дочки у Київському національному торговельно-економічному університеті, починаючи з 19 жовтня 2018 року, й до досягнення нею 23 річного віку. Посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], яка проживає та знаходится на її утриманні. Дочка хоча й досягла повноліття, проте не працює, навчається на денному відділенні другого курсу у Київському національному торговельно-економічному університеті з терміном навчання до 30 червня 2021 року. Відповідач відмовляється добровільно приймати участь у матеріальному утриманні дочки на час її навчання, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Вона не працює, є інвалідом ІІІ-ї групи загального захворювання, її доходу не вистачає на утримання дочки. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити у цілому з можливим ухваленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з»явивився, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Судом встановлено, що сторони - є колишнім подружжям; від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає та знаходится на утриманні позивачки. Дочка сторін хоча й досягла повноліття, проте не працює, навчається на денному відділенні другого курсу у Київському національному торговельно-економічному університеті з терміном навчання до 30 червня 2021 року (а.с.5). Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аліменти підлягають стягненню з батьків на повнолітніх доньку (сина), які продовжують навчання, на встановлений частиною першою статті 199 СК України строк - на час навчання. Відповідно до частини 2 статті 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів на повнолітню доньку сторін, судом враховані стан здоров»я та матеріальне становище доньки, яка знаходиться на утриманні позивача, отримує стипендію й продовжує навчання. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, судом встановлено, що донька сторін досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 року, продовжує навчання й потребує у зв»язку з цим у матеріальній допомозі та наявністю у позивача можливості надавати таку допомогу. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб повтолітньої дочки сторін, дісної участі батьків у її утриманні, можливості платника аліментів, стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, на період навчання дочки у Київському національному торговельно-економічному університеті, починаючи з 19 жовтня 2018 року, й до закінчення навчання - 30 червня 2021 року включно. Відповідно до вимог частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 19 жовтня 2018 року, що підтверджується відміткою на позовній заяві, тому із зазначеної дати підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дочки. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного, ст. ст. 199, 200 СК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року,

Outcome: approved