Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою в якій просить суд заборонити [PERSON] , [INFO] наближатись на відстань 0,5 км. до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців та заборонити [PERSON] , [INFO] особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею у тому числі вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Також із заявою про видачу обмежувального припису заявником подано клопотання про взяття [PERSON] на профілактичний облік як кривдника, а також клопотання про направлення [PERSON] на програму для кривдників. В обґрунтування заяви зазначає, що [PERSON] був її співмешканцем, однак з липня місяця 2021 року останній чинить неправомірні дії щодо заявниці. Також зазначила, що має дитину 2021 року народження, проживає з дитиною одна, постійно перебуває у напрузі та страху, оскільки [PERSON] переслідує її, чинить домашнє насильство навіть у присутності дитини, наносить тілесні ушкодження, та заявниця перебувала у лікарні , внесено відомості до ЄРДР за спричинення їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень. [PERSON] також зазначила, що [PERSON] переслідує її та погрожує виколоти очі, що вона не бачила дитини, а також приходить вночі та вибиває двері у її квартирі, тому вона змушена постійно проживати з грудною дитиною у знайомих. Зазначила, що боїться виходити з дому, оскільки переживає за своє життя і здоров`я та життя та здоров`я дитини. Ухвалою суду від 29.10.2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримала вказану заяву та просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, заперечень на заяву до суду не подавав. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Судом досліджуються саме представлені сторонами письмові докази на підтвердження обставин справі, на які вони посилались, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст.350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). З довідки № 1095 вбачається, що [PERSON] зверталась до судмедекспертизи 19.07.2021 року (а.с. 8) З виписки № 5031 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що [PERSON] звернулась у заклад 20.07.2021 та їй встановлено діагноз струс головного мозку ( ЗЧМТ, струс головного мозку. Забійна рана верхньої губи. Садна лівої щоки та шиї), напад з застосуванням фізичної сили, вчинений чоловіком або співмешканцем, перелом одного ребра ( забій лівої половини грудної клітки. Закритий перелом 9-го ребра зліва. У пункті 8 « обставини травми» зазначено: зі слів пацієнтки побив чоловік [PERSON] о 22:00 19.07.2021 (а.с.9). Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулась із заявою до Житомирського районного управління поліції з приводу неправомірних дій співмешканця [PERSON] , яка була зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень за № 31451 від 13.06.2021 року. З відповіді Житомирського районного управління поліції за № 10730/201/04/2021 від 28.07.2021 року вбачається, що з громадянином [PERSON] проведено профілактичну бесіду та складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, винесено терміновий заборонний припис (а.с. 10). З відповіді Житомирського районного управління поліції від 25.08.2021 року вбачається, що відповідно до заяв [PERSON] працівниками ВКП Житомирського РУП було здійснено додаткову перевірку під час якої встановлено, що відносно неї вчинено суспільно небезпечне діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а тому до СВ Житомирського РУП було скеровано рапорт для внесення відомостей до ЄРДР (а.с. 12). Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя , діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими. При цьому, згідно п. 6, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Згідно п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України (ч. 8 ст. 26 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст.294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Нелюдське поводження або покарання передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, рішення ЄСПЛ «Ireland v. the UK», n. 167. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність З врахуванням вищевикладеного, а також пояснень, наданих заявницею в судовому засіданні, а також враховуючи зміст заяви та наданих до матеріалів справи доказів, суд дійшов висновку про наявність у діях заінтересованої особи ознак фізичного та психологічного насильства, який останній вчиняє по відношенню до [PERSON] . За таких обставин, оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення таких дій заінтересованою особою по відношенню до заявника та можливе настання тяжких або особливо тяжких наслідків їх вчинення, суд вважає, що заявниця, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому приходить до висновку про необхідність задоволення вимог [PERSON] в частині видачі обмежувального припису відносно [PERSON] . Щодо клопотання про направлення [PERSON] , особи, що систематично вчиняє фізичне та психологічне домашнє насильство на проходження програми для кривдників, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків. Згідно ч.6,7 ст.28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством. Кривдник повинен мати можливість відвідувати програму для кривдників за власною ініціативою на добровільній основі. Враховуючи наведені вище положення, направлення кривдника на проходження програми для кривдників є правом суду, а не його обов`язком. Також необхідно враховувати волевиявлення самого кривдника, який повинен мати можливість відвідувати програму для кривдників за власною ініціативою на добровільній основі. За таких обставин, виходячи з матеріалів справи, суд не вбачає безумовних підстав для покладення обов`язку на [PERSON] щодо проходження вказаної програми, а тому заява у вказаній частині задоволенню не підлягає. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial