Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом та зважаючи на заяву від 12.05.2017 р. просить суд стягнути з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Державного підприємства «Луганськвугілля» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 44 216 грн. 33 коп. Свої вимоги мотивує тим, що з вона з 2008 р. працювала в ДП «Луганськвугілля» на посаді головного економіста бухгалтерії та 29.02.2016 р. була звільнена за власним бажанням (наказ № 126/к від 29.02.2016 р.) При звільненні підприємство не здійснило розрахунок - заборгованість по заробітній платі складає 44 216,33 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Відповідач заснований на державній власності згідно із наказом Мінпалевенрго України від 13.02.2003 р. № 82 та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати мають нести відповідачі разом, оскільки ДП «Луганськвугілля» знаходиться в стані припинення, а Міністерство є органом управління підприємства. Позивач просив розглянути справу за її відсутності та зазначила, що підтримує позов в повному обсязі та просить задовольнити. Представник Міністерства енергетики та вугільної промисловості України запечечував щодо задоволення позову в частині стягнення заробітної плати з Міністерства. Пояснив, що за зверненням підприємства від 04.12.2014 р. № 174 Міненерговугілля наказом № 876 від 16.12.2014 р. затверджено зміни до Статуту Державного підприємства «Луганськвугілля» в частині зміни місцезнаходження підприємства - 03680, м. Київ, провул. Приладний, будинок 2-а. Державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 16.12.2014 р. номер запису 13821050122000520. Рішення щодо припинення (ліквідації, реорганізації) юридичної особи уповноваженим органом управління не приймався. Інформація щодо конкретних працівників підприємства, перед якими існує заборгованість із заробітної плати, до Міністерства не надходить. Відповідно до п. 2.1. Статуту ДП «Луганськвугілля» підприємство є державним підприємством, проте, є відповідно до ст. 74 ГК України є суб»єктом підприємницької діяльності, яке несе відповідальність за наслідки своєї діяльності. Також за Статутом підприємства, саме останнє забезпечує своєчасну та в повному обсязі виплату заробітної плати. працівникам (п. 5.2.2. Статуту). Крім того, відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ГК України, держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальність за його зобов»язання, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Представник ДП «Луганськвугілля» в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Вислухавши пояснення представника Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що [PERSON] працювала на Державному підприємстві «Луганськвугілля» на посаді головного економіста з 20.05.2008 р. Наказом № 126/к від 29.02.2016 р. позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Як вбачається з наданої ДП «Луганськвугілля» довідки від 29.02.2016 р. довідки заборгованість по заробітній платі станом на 01.03.2016 р. така заборгованість складає 44 216,33 грн. у тому числі: липень 2014 р. 600,00 грн., вересень 2015 р. 4 554,00 грн., жовтень 2015 р. 4 512,00 грн., листопад 2015 р. 4 991,00 грн., грудень 2015 р. 8 9994,64 грн., січень 2016 р. 4 238,74 грн., лютий 2016 р. 16 825,74 грн. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про виплату [PERSON] зазначеної заборгованості. Позивач просить суд стягнути суму у розмірі 44 216,33 грн. з відповідачів, оскільки підприємство перебуває у стані припинення та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Як свідчить Статут ДА «Луганськвугілля», копія якого долучена до матеріалів справи, підприємство засноване згідно з наказом Мінпаливенерго України від 13.02.2003 р. № 82 та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Відповідно до п. 2.1. Статуту підприємства, останнє створене з метою виробництва продукції, виконання робіт надання послуг для отримання прибутку. В свою чергу п. 5.2.2. Статуту передбачено, що підприємство несе відвічальність за несвоєчасну виплату заробітної плати, інших встановлених законом виплат працівникам. Положеннями ч. 1 ст. 74 ГК України державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Положеннями ч. 5 ГК України в свою чергу встановлено, що держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Зважаючи на викладене,суд приходить до висновку, що обов»язок виплати заробітної плати працівнику несе безпосередньо роботодавець - ДП «Луганськвугілля». При цьому слід зазначити - матеріали справи не свідчать, що ДП «Луганськвугілля» не перебуває у стані припинення. Наказом Міненерговугілля від 16.12.2014 р. за № 876 внесено зміни до Статуту підприємства та п. 1.. розділу 1 викладено у такій редакції: місцезнаходження Підприємства: 03680, м. Київ, провулок Приладний, 2-А. Приписами ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовій виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положеннями ст.115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. В свою чергу за приписами ст. 117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявностi спору про розмiри належних звiльненому працiвниковi сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цiй статтi вiдшкодування в тому разi, коли спiр вирiшено на користь працiвника. Якщо спiр вирiшено на користь працiвника частково, то розмiр вiдшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рiшення по сутi спору. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, провадиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок. Як вже зазначено, надана ДП «Луганськвугілля» позивачу довідка свідчить про те, що підприємство не виплатило [PERSON] заробітну плату. Під час розгляду справи встановлено обставин, які свідчать про спір щодо розміру заборгованості, про те, що належні позивачеві суми були виплачені відповідачем згідно до вимог чинного законодавства, а тому вимоги позивача є про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 44 216,33 грн. грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення такої суми з ДП «Луганськвугілля». Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial