Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивачка в обґрунтуванн своїх вимог посилається на те, що з 12.10.2002 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.02.2011 року. Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Син часто хворіє, тому потребує збалансованого харчування, заходи оздоровлення, через що доводиться витрачати додаткові кошти. Окрім того, дитина відвідує секції, займається додатково з викладачами, що також потребує додаткових матеріальних ресурсів. З часу припинення шлюбних відносин відповідач , який офіційно не працює , але має постіні доходи, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивачка просить ухвалити рішення, в силу якого стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина , починаючи з часу відкриття провадження по справі до досягнення ним повноліття щомісячно у розмірі 2000 грн. У судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві , але жодних належних доказів на підтвердження необхідності додаткових витрат на малолітню дитину у зв'язку з вказаними в позові обставинами суду не надала . Відповідач у судове засідання не з'явився , хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України неодноразово повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача , виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 , ст. 224 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява) вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку , що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копєю свідоцтва про народження дитини ( а.с. 4). Дитина проживає з матір`ю та знаходяться на її утриманні ( а.с. 8) . Позивачка не працює з 2011 року, що підтверджується оглянутою у судовому засіданні трудовою книжкою. Відповідач проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Доказів на підтвердження того, що відповідач офіційно працює та має постійний доход , суду позивачкою не надано. Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 184 СК України аліменти у твердій сумі стягуються у разі, якщо платник аліментів має мінливий та нерегулярний дохід, частину доходу отримує у натурі, а також при наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовй сумі. З урахуванням конкретних обставин справи, коли позивач наполягає на стягненні з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач не працює офіційно та позивачка вказує на не стабільний характер його роботи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні позивачкою усупереч вимог ст. 60 ЦПК України не доведено належними доказами жодних обставин щодо необхідності відповідно до ст. 184 Сімейного Кодексу України визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі - 2000 грн. та можливості відповідача сплачувати аліменти у вказаній сумі. Статтею 191 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд, відповідно до ч.1 ст. 182 ЦПК України при визначенні розміру аліментів, враховуючи матеріальне становище позивачки , відповідача та малолітньої дитни , вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання їх малолітнього сина аліменти щомісячно у розмірі 600 грн. , починаючи з дня подачі позову до суду 15.09.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243 гривень 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в доход держави.

Outcome: partial