Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який вона успадкувала після смерті батька [PERSON] . Вказує, що в даному будинку зареєстрований відповідач, однак останній ніколи там не проживав, він не є членом родини, його особистих речей в будинку немає, він не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До початку розгляду справи позивач подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку через судове оголошення. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів в порядку ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права та їх обтяжень (а.с. 5). Із копії будинкової книги та довідки про склад сім`ї і зареєстрованих у житловому приміщенні вбачається, що у вказаному будинку, окрім позивача з неповнолітніми дітьми, також зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 12-14). Згідно з ч.1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника житла, і згідно ст.\~64\~Житлового кодексу\~України дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. При цьому, норма закону, яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім`ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст. 405 ЦК України. Згідно ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Як з`ясовано судом, відповідач не є членом родини позивача та як вбачається з матеріалів справи, при перевірці працівниками Луцького РУП ГУНП України у Волинській області за адресою: [ADDRESS] , опитані сусіди підтвердили, що [PERSON] за вказаною адресою не проживав (а.с. 16). А тому, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу будинком підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 908 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved