Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.03.2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, відповідач [PERSON] , зобов`язаний виплачувати на її користь на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не меньше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2013 року до повноліття дитини, який перебуває на виконанні у Міжрайонному ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області. Але стягнуті аліменти відповідачем сплачуються нерегулярно, із значним простроченням, внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, утворилася заборгованість по виплаті аліментів по виконавчому листу. Згідно складених розписок відповідачем сплачувались аліменти в розмірі 6000 грн. - 02.09.2018 року за березень, квітень, травень, червень, липень та серпень 2018 року. В подальшому з вересня 2018 року по 24 лютого 2019 року відповідач аліменти також не сплачував, в результаті чого утворилась заборгованість за 5 місяців в розмірі 5000 гривень. Позивач просила стягнути пеню із відповідача в розмірі 7470 грн. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути із відповідача на її користь пеню і розмірі 14260 гривень. Не погодившись із позовом відповідачем [PERSON] було подано відзив на позов, згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, так як аліменти сплачуються вчасно та заборгованість відсутня. Ухвалою суд від 25 березня 2019 року по справі відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним в позові, крім того зазначив, що на даний час заборгованість по аліментам відповідачем погашена. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що коли з нього стягнули аліменти домовився із позивачкою, що підтверджувати сплату аліментів буде шляхом написання позивачкою розписки про отримання аліментів. При отриманнні коштів позивач писала розписки про отримання аліментів та зазначала, що претензій не має. Суд, вислухавши учасників процессу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Згідно рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16 серпня 2012 року було розірвано шлюб між сторонами по справі. На підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21 березня 2013 року по цивільній справі №645/1112/13 був виданий виконавчий лист, згідно якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не меньше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2013 року до повноліття дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] , виданого державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області від 18.05.2018 року вбачається, що станом на 01.01.2018 року заборгованість у відповідача по аліментам відсутня, переплата становить 2000 гривень. З наданого розрахунку вбачається, що аліменти відповідачем сплачувались нерегулярно, а саме за період з липня 2015 року по грудень 2017 року аліменти відповідачем сплачувались: в березні 2016 року - в розмірі 10000 грн., в вересня 2016 року - 6000 грн., в березні 2017 року - в розмірі 3000 грн., в квітні 2017 року - в розмірі 6000 грн. та в листопада 2017 року - в розмірі 6000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] , виданого державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області від 20.03.2019 року вбачається, що станом на 01.03.2019 року заборгованість у відповідача по аліментам складає 1000 гривень. З наданого розрахунку вбачається, що аліменти відповідачем сплачувались нерегулярно, а саме аліменти відповідачем сплачувались: в серпні 2018 року - в розмірі 6000 грн., в лютому 2019 року - 5000 грн.. Згідно наданих відповідачем розписок позивача про отримання аліментів судом встановлено, що відповідачем були сплачені аліменти за січень та лютий 2018 року 12 березня 2018 року в розмірі 2000 грн., що підтверджується копією розписки, але в розрахунок заборгованості по аліментам державного виконавця не були внесені. Згідно ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність, а саме настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду по справі № 333/6020/16 від 03.04.2019 року. Крім того, відповідно до ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ст.20 СК України до вимог про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів позовна давність не застосовується. Згідно розрахунку позивача, неустойка (пеня) за прострочку відповідачем сплати аліментів становить 14260 грн., за період з 01.08.2015 року по 01.03.2019 року, із чим суд не погоджується, з наступних підстав. Станом на 01.01.2018 року у відповідача була переплата аліментів в розмірі 2000 грн., що підтведжується розрахунком державного виконавця, тобто це оплата за січень та лютий 2018 року, відповідно. Так позивачем була розрахована пеня за березень 2018 року в розмірі 1000 грн., за квітень 2018 року в розмірі 920 грн., без врахування оплат відповідача аліментів за січень та лютий 2018 року в березні 2018 року, які, враховуючи попередню переплату аліментів, повинні були бути оплатою за березень та квітень 2018 року, відповідно, тому 1920 грн., пеня за березень та квітень 2018 року, має бути відрахована із суми розрахованої пені та стягненню підлягає 12340 грн. (14260-1920) Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial