Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтувала тим, що 25.06.2014 р. померла її мати [PERSON]. За життя [PERSON] успадкувала від [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,87 га ріллі вартістю 19554 грн., що знаходиться на території Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області, про що видано свідоцтво про право на спадщину, але не отримала у встановленому законом порядку державний акт на право власності на земельну ділянку на своє імя. У звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку позивач [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину на зазначене спадкове майно. Позивач в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду був сповіщений належним чином. Представник позивача [PERSON] надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду був сповіщений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у зв'язку з встановленими судом наступними обставинами. [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,87 га, розташована на території Ширяївської селищної ради, про що виконкомом Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області 12.02.2002 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії РІ№457280, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1757 (а.с. 15). 23.05.2003 р. [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] [PERSON] успадкувала належну [PERSON] зазначену земельну ділянку, про що отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.12.2003 р. (а.с. 14). Судом досліджено витребувану спадкову справу, що була заведена після смерті [PERSON] та встановлено, що інші спадкоємці відмовилися від належних їм часток спадкового майна на користь [PERSON] За життя [PERSON] не отримала державний акт на право власності на успадковану земельну ділянку на своє імя. 25.06.2014 р. [PERSON] померла (а.с. 12). Позивач, яка є донькою померлої [PERSON] (а.с. 10), 08.09.2014 р. подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с. 13), проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену вище земельну ділянку їй було відмовлено у звязку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на неї [PERSON] (а.с. 6). Відповідно інформаційних відповідей відділу Держземагенства у Ширяївському районі Одеської області земельна ділянка площею 2,8706 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1№457280 від 12.02.2002 р. за №1757. Інформація щодо належності вищенаведеної земельної ділянки [PERSON] відсутня (а.с 7, 8). Згідно положень ч. 1 ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків що виникли з моменту набрання ним чинності. Цивільний кодекс України набрав чинності 01.01.2004 р. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом 25.12.2003 р., отже зазначені цивільні відносини регулюються положеннями діючого на той час Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до положень ст. 534 ЦК Української РСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 548 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.. 560 ЦК Української РСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Обовязку спадкоємця щодо реєстрації права на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, Цивільним кодексом Української РСР передбачено не було. За таких обставин вважається, що спадкоємець [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом, прийняла спадщину, отже й набула права власності на неї. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові №6-42цс14 від 14.05.2014 р. Дочкою [PERSON] [PERSON] завчасно 08.09.2014 р. було подано заяву про прийняття спадщини в якості спадкоємця першої черги за законом відповідно до ст.. 1261 ЦК України. Судом досліджено витребувану спадкову справу, що заведена після смерті [PERSON] та встановлено, що будь-які інші особи протягом строку прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України, заяв про прийняття спадщини після померлої [PERSON] не подавали. Відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно унеможливлює отримання [PERSON] спадщини у вигляді земельної ділянки, яка відкрилася після смерті [PERSON] Відповідно ст.. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Така ж позиція викладена в останньому абзаці п. 1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». З огляду на вищенаведене суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved