Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що 10 січня 2014 року між нею та [PERSON] - відповідачем у справі укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану адміністрації Червоножовтневого району м. Волгоград Російської Федерації, актовий запис № 01. Здебільшого проживали разом з батьками позивачки за адресою: [ADDRESS] . Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , яке видано 18.06.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану адміністрації Червоножовтневого району м. Волгоград Російської Федерації, запис акта про народження № 847, З січня 2015 року позивачка разом з донькою постійно проживали разом з батьками позивачки за адресою: [ADDRESS] . З цього часу зв`язок з відповідачем обірвався. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2017 у справі № 331/4048/2017 шлюб між сторонами розірвано. З січня 2015 року відповідач зовсім не надає матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, взагалі не бере участі у її вихованні та розвитку і не цікавиться її долею. Рішенням Управління державної міграційної служби в Запорізькій області від 13.09.2019 року донька [PERSON] , [INFO] , на підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України», набула громадянство України та відповідно до законодавства України є громадянином України з 07.06.2014 року. Позивачка разом неповнолітньою донькою, яка залишилися її утриманні, проживає окремо від відповідача, здійснює виховання дитини та намагається забезпечити достатній рівень її проживання та розвитку. При цьому, дитина розвивається всесторонньо, навчається у Запорізькій гімназії № 11 з поглибленим навчанням іноземних мов, з 2019 року з власної ініціативи займається у Народному театрі сучасної хореографії у м. Запоріжжі, Також, дитина відвідує заняття по урокам гри на гітарі у Запорізькій дитячій музичній школі № 2 рази на тиждень. Відвідування зазначених секцій, гуртків та занять потребує значних витрат, однак утриматись від їх понесення позивач не може, оскільки данні витрати є необхідними для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Окрім цього, забезпечуючи необхідний рівень розвитку дитини, позивач також несе обов`язкові витрати на харчування дитини, сезонний одяг, взуття, внески до школи, ліки, оздоровчий відпочинок та інше. Дані витрати є постійними і сплачуються позивачем в на відміну від відповідача, який не надає належної матеріальної допомоги дитині та не бере участі у витратах. І хоча батько теж повинен витрачати свій час та кошти на виховання доньки, але він цього не здійснює. Так як відповідач не бажає добровільно приймати участі в утриманні малолітньої доньки, позивач змушена звернутись до суду. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачка [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , в розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Справу призначено у підготовче судове засідання на 03.05.2019 року на 09 год. 30 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2021 рокусправу призначено у судове засідання на 22.10.2021 року на 11 год. 00 хв. В судове засідання позивач та її представник не з*явились. Представник позивача адвокат Пацалюк Р.В. надав заяву про розгляд справи без фіксації. На задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони по справі з 10 січня 2014 року перебували у шлюбі, який розірвано згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2017 у справі № 331/4048/17. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , яке видано 18.06.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану адміністрації Червоножовтневого району м. Волгоград Російської Федерації, запис акта про народження № 847. З січня 2015 року позивачка разом з донькою постійно проживали разом з батьками позивачки за адресою: [ADDRESS] . З цього часу зв`язок з відповідачем обірвався. Дитина проживає разом із позивачем по справі - [PERSON] та знаходиться на її утриманні. З січня 2015 року відповідач зовсім не надає матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, взагалі не бере участі у її вихованні та розвитку і не цікавиться її долею. Рішенням Управління державної міграційної служби в Запорізькій області від 13.09.2019 року донька [PERSON] , [INFO] , на підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України», набула громадянство України та відповідно до законодавства України є громадянином України з 07.06.2014 року. Позивачка разом неповнолітньою донькою, яка залишилися її утриманні, проживає окремо від відповідача, здійснює виховання дитини та намагається забезпечити достатній рівень її проживання та розвитку. При цьому, дитина розвивається всесторонньо, навчається у Запорізькій гімназії №11 з поглибленим навчанням іноземних мов, з 2019 року з власної ініціативи займається у Народному театрі сучасної хореографії у м. Запоріжжі, Також, дитина відвідує заняття по урокам гри на гітарі у Запорізькій дитячій музичній школі № 2 рази на тиждень. Відвідування зазначених секцій, гуртків та занять потребує значних витрат, однак утриматись від їх понесення позивач не може, оскільки данні витрати є необхідними для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Окрім цього, забезпечуючи необхідний рівень розвитку дитини, позивач також несе обов`язкові витрати на харчування дитини, сезонний одяг, взуття, внески до школи, ліки, оздоровчий відпочинок та інше. Дані витрати є постійними і сплачуються позивачем в на відміну від відповідача, який не надає належної матеріальної допомоги дитині та не бере участі у витратах. І хоча батько теж повинен витрачати свій час та кошти на виховання доньки, але він цього не здійснює. Відповідач в судове засідання не з`явився. Оскільки встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] є громадянином РФ, на даний час зареєстрований за адремою: [ADDRESS] , суд звернувся з окремим дорученням щодо вручення відповідачу [PERSON] копій ухвал про відкриття провадження у справі, позовної заяви із додатками, з`ясувати його відношення до позову та запитати, чи маэ вын намір приймати участь у судових засіданнях, що передбачено умовами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних ы кримінальних справах від 22.01.1993 року. 01.12.2020 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя через Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерство юстиції (м. Дніпро) Міністерства юстиції України надійшли документи, складені Краснооктябрьським районном судом м. Волгоград про неможливість виконання доручення про вручення судових документі та виконання окремих процесуальних дій відносно [PERSON] , в зв`язку з неявкою останнього до суду у судове засідання при повідомленні належним чином про дату, час і місце судового засідання. Причини неявки відповідач суду не повідомив. Відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, згідно зі статтею 180 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до частин 1, 3 статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно приписів ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров*я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалюючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з вимог ст. 182 СК України і враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище позивача, матеріальне становище відповідача . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини з всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов про стягнення аліментів був поданий 27.03.2019 року, а тому, за правилами ст. 191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно приписів пп.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 Цивільного процесуального кодексу України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше як за шість місяців. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial