Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом примусового виселення з будинку. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником домоволодіння [ADDRESS]. Дане домоволодіння складається з житлового будинку літ.А, літньої кухні літ.Б, сарай літ.В, вбиральня літ.Г, сарай літ.Д, споруди 1-2, колодязь літ.Н. Вже багато років вона змушена проживати в літній кухні, так як житловий будинок самовільно захопили відповідачі. До будинку доступу вона не має, відповідачі її туди не впускають і не дозволяють користуватися майном, що належить їй на праві власності. Перебування майна у чужому незаконному володінні обмежує її право на розпорядження ним, тому вважає, що має право ставити вимогу про витребування свого майна шляхом подання віндикаційного позову. Просить витребувати у відповідачів житловий будинок [ADDRESS] шляхом примусового виселення відповідачів з будинку. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. При цьому пояснила, що відповідач [PERSON] є її зятем, а [PERSON] та [PERSON] її внуками. [PERSON] вселився в будинок після одруження з її дочкою, а [PERSON] та [PERSON] в цьому будинку народилися і проживають там з народження. Кілька років назад її дочка померла, відповідачі залишилися проживати в будинку. Вона не хоче, щоб вони там проживали, оскільки має намір вселити в будинок інших внуків. Після пояснень відповідача в судовому засіданні позивач підтвердила, що фактично відповідачі в будинок її впускають, вона має доступ до нього і може туди заходити, але змушена питати, де і що їй можна поставити. Вважає, що відповідачі не мають права там проживати, оскільки будинок належить їй, а тому їх слід виселити. На даний час вона хоче передати будинок іншим внукам, і саме тому звернулася до суду з позовом про виселення відповідачів. Представник позивача в судовому засіданні також повністю підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідачі незаконно займають будинок, що їм не належить, внаслідок чого позивач позбавлена можливості чим будинком розпоряджатися. Незважаючи на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в цьому будинку народилися, вони не є членами сім'ї власника, тому підлягають виселенню з будинку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення. Свої заперечення обґрунтовував тим, що він та його діти проживають в спірному будинку на правах членів сім'ї власника і мають право там проживати. Його дружина, яка являлась дочкою позивача, померла, після її смерті він з дітьми залишився проживати в будинку. Спочатку ніяких проблем не було, але згодом позивач почала їм говорити, щоб вони залишили будинок. Раніше він дійсно з дітьми займав весь будинок літ.А, але пізніше, на прохання позивача, вони звільнили для неї одну кімнату, тому на даний час фактично проживають і користуються тільки одною кімнатою в будинку, а не цілим будинком, як говорить позивач. Про те, що він та інші відповідачі чинять позивачу перешкоди в користуванні будинком є неправдою, вона може і має можливість ним користуватися. Після того, як вони звільнили одну кімнату, позивач вселила туди іншу внучку [PERSON], а сама знову перейшла жити в літню кухню. Він ніколи до позивача погано не ставився, намагався в будинку зробити ремонт провести газ, але коли він хотів щось зробити, йому не дозволяли. Ніякого іншого жила ні він ні його діти не мають, в разі виселення з будинку вони залишаться на вулиці, тому просить в позові відмовити. Викладені відповідачем [PERSON] у своєму поясненні обставини, а саме звільнення одної кімнати в будинку, проживання відповідачів тільки в одній кімнаті, а не в цілому будинку, факт вселення в другу кімнату позивачем інших осіб, можливість безперешкодного доступу до будинку позивача, все це повністю визнається позивачем в судовому засіданні. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] являється власником домоволодіння [ADDRESS]. Дане домоволодіння належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.07.2005 року. Згідно вказаного свідоцтва та технічного паспорту на житловий будинок домоволодіння складається з житлового будинку літ.А, в якому дві житлові кімнати, літньої кухні літ.Б, сарай літ.В, вбиральня літ.Г, сарай літ.Д, споруди 1-2, колодязь літ.Н. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 12.02.2015 року № 02-16/124, позивач [PERSON] зареєстрована і проживає за вищевказаною адресою, разом з нею проживає онучка [PERSON], [INFO], із своїм сином [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO], а також відповідачі по справі - [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] вселився в будинок в 1991 році після реєстрації шлюбу з дочкою позивача [PERSON], яка померла [INFO]. Інші відповідачі - [PERSON] та [PERSON], в даному будинку народилися, проживають в ньому з народження, вони являються дітьми відповідача [PERSON] та внуками позивача [PERSON] Факт вселення відповідача [PERSON] у спірний будинок саме в зв'язку з одруженням з дочкою позивача та факт проживання в цьому будинку відповідачів [PERSON] та [PERSON] з народження постійно по сьогоднішній день визнається позивачем в судовому засіданні. Також сторонами в судовому засіданні визнається, що позивач має доступ до житлового будинку літ.А, може вільно до нього заходити, відповідачі займають в будинку тільки одну кімнату, а іншу кімнату, за згодою позивача займає її внучка [PERSON] В зв'язку з визнанням вищевказаних обставин сторонами в судовому засіданні вони, відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. За таких обставин суд приходить до висновку, що зазначені в позовній заяві позивачем обставини про самовільне захоплення відповідачами житлового будинку, відсутність у неї доступу до будинку, неможливість користуватися ним, не відповідають дійсності і є необґрунтованими. Проживання позивача в літній кухні пов'язане не із самовільним захопленням будинку відповідачами, як вказує позивач, а має місце з власної волі позивача, яка в одну з кімнат будинку, замість проживати в ній, добровільно вселила туди внучку [PERSON] Оскільки відповідач [PERSON] вселився в спірне приміщення в зв'язку з одруженням з дочкою позивача, інші відповідачі в цьому будинку народилися і проживають з народження, суд приходить до висновку, що всі відповідачі є членами сім'ї власника будинку. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Стаття 10 ЖК України передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Правовідносини щодо користування житловим приміщенням членів сім'ї власника житлового приміщення та підстави їх виселення врегульовані ст. 157 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 157 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Дана стаття також передбачає, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Про наявність якої-небудь угоди про порядок користування житловим приміщенням сторонами не вказується, отже відповідачі, як члени сім'ї власника житла, мають право користуватися цим житлом нарівні з власником. Згідно ч.1 ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу, тобто при систематичному руйнуванні чи псуванні жилого приміщення, використанні його не за призначенням, порушенні правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Про наявність таких фактів позивач та представник позивача не вказують, отже підстави для застосування ст. 116 ЖК України відсутні. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Крім того, при вирішенні даного спору суд враховує наступне. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто, звертаючись до суду з позовом, особа повинна вказати, які саме її права, свободи чи інтереси порушено, в чому такі порушення полягають. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У поданій позовній заяві позивач зазначає, що внаслідок проживання відповідачів у житловому будинку, що їй належить, вона позбавлена права розпоряджатися цим будинком. При цьому, в судовому засіданні позивач пояснила, що ніякі дії з приводу розпорядження будинком вона вчиняти наміру не має, визнала, що користуватися будинком вона має можливість, навіть вселила туди свою внучку. Таким чином, незрозумілим і недоведеним є факт, які саме права, як власника будинку, порушують відповідачі, в чому полягають ці порушення, на підтвердження цього не надає жодного доказу. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК, ст. 311 ЦК, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт порушення її прав внаслідок проживання відповідачів в належному їй житловому будинку. Саме тільки бажання позивача вселити в належний їй будинок інших осіб не може бути підставою для виселення з цього будинку відповідачів, які проживають в ньому на правах членів сім'ї власника і мають всі законні підстави в ньому проживати та користуватися ним. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними і до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed