Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з вищезазначеним позовом. В обґрунтуванні свого позову вона зазначила, що з 2003 року володіє та користується квартирою за адресою [ADDRESS]. Зазначену квартиру було отримано її батьком [PERSON], на підставі рішення загальних зборів членів кооперативу «Україна» від 10.10.1987 року, вартість якої у розмірі 11394 грн. було виплачено повністю. На даний час фактично у квартирі проживають вона та її мати, відповідачка по справі [PERSON]. ЇЇ батько [PERSON] не мешкає у зазначеній квартирі з 1996 року у звязку з чим 27.06.2012 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області його було визначено безвісно відсутнім. Після того як власник квартири перестав мешкати у ній, з 2003 року квартира фактично перейшла в її володіння. Вона є добросовісним володільцем квартири [ADDRESS], так як право власності у неї, як володільця, за давністю виникає на тій підставі, що вона усіма можливими для неї засобами намагалась відшукати власника, доглядає за квартирою аби запобігти її псуванню чи руйнуванню. Вона володіє квартирою відкрито і ніколи не приховувала цього факту. На даний момент вона фактично продовжує користування квартирою, обслуговує її, здійснює поточний ремонт. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядаю за квартирою та утримую її, сплачуючи всі необхідні комунальні платежі. Починаючи з моменту заволодіння квартирою, минуло 12 років, весь цей час квартиру вона утримувала за власні кошти. Вона неодноразово зверталась до Житлово-будівельного кооперативу «Україна» з клопотанням про визнання за нею права власності на дану квартиру, оскільки вона понад 10 років безперервно користуюся даним нерухомим майном. Але кооператив їй відмовив, мотивуючи свою відмову тим, що якщо вона має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним майном, їй необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач свій позов підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити її позовні вимоги, надав заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечувала, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню за наступних обставин. Матеріалами справи встановлено, що з 2003 року позивач володіє та користується квартирою № 52, у буд. № 82 по вул. Харківській, в м. Чугуєві, Харківської області. Зазначену квартиру було отримано батьком позивача - [PERSON], на підставі рішення загальних зборів членів кооперативу «Україна» від 10.10.1987 року, вартість якої у розмірі 11394 грн. було виплачено повністю. На даний час фактично у квартирі проживає позивач я та мати позивача [PERSON] Батько позивача, [PERSON], не мешкає у зазначеній квартирі з 1996 року, у звязку з чим рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27.06.2012 року його було визнано безвісно відсутнім. Після того як власник квартири перестав мешкати у ній, з 2003 року квартира фактично перейшла в володіння [PERSON] Відповідно до п.6 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 при вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: · Право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01.01.2011 року; · Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; · За набувальною давністю може бути набути право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власника якого невідомий, або власник відмовився від права власності на неналежне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Позивач є добросовісним володільцем квартири [ADDRESS]. Квартирою позивач володію безперервно. На даний момент [PERSON] фактично продовжує користування квартирою, обслуговує її, здійснює поточний ремонт. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її, сплачуючи всі необхідні комунальні платежі. Починаючи з моменту заволодіння квартирою, минуло 12 років, весь цей час позивач квартиру утримувала за власні кошти. [PERSON] неодноразово зверталась до Житлово-будівельного кооперативу «Україна» з клопотанням про визнання за нею право власності на дану квартиру, оскільки понад 10 років безперервно користується даним нерухомим майном, але їй було відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року. На підставі вищевказаного, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved