Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 2012 року народження. За рішенням Малиновського райсуду м.Одеси від 07.05.2014 року з їх батька відповідача [PERSON] на утримання дітей стягнуті аліменти. В подальшому рішеннями Малиновського райсуду м.Одеси від 21.04.2017 року, 04.06.2018 року, 22.07.2020 року з [PERSON] стягнута неустойку по аліментах, збільшений розмір аліментів, стягнута пеня за прострочення сплати аліментів, інфляційні збитки та 3 відсотка річних процентів річних за період з 01.06.2019 року по 01.02.2020 року. В порядку Закону України «Про виконавче провадження» відкриті виконавчі провадження. Посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, позивач просила суд стягнути з відповідача станом на 30.11.2020 року: -неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 22 648,12 грн. -інфляційні збитки, три відсотки річних в розмірі 917,16 грн. Позивач надала заяв про розгляд справи без її участі, позов підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлялась про розгляд справи в порядку статей 128-130 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі 400,00 грн. щомісячно. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.01.2016 року по справі [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно малолітніх дітей. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21.04.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнута неустойку по аліментах в розмірі 5 839,74 грн за період 20.02.2014 по 01.04.2016 року, додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 6 005,70 грн. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.06.018 року збільшений розмір аліментів, визначений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2014 року до 1000 грн. на кожну дитину щомісячно. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.09.2018 року з відповідача на користь позивача стягнуті додаткові витрати на дітей у загальному розмірі 8 696,71 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 29.01.2019 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25.09.2018 року по справі №520/16021/17 в частині відмови у стягненні інфляційних збитків та трьох відсотків річних на суму неповернутого боргу було скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті інфляційні збитки та три відсотки річних на суму неповернутого боргу за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.04.2017 року в загальній сумі 1 098,67 грн. Рішенням Малиновського райсуду м.Одеси від 22.07.2020 року з [PERSON] стягнута пеня за прострочення сплати аліментів, інфляційних збитків та трьох процентів річних, за період з 01.06.2019 року по 01.02.2020 року. На виконання судових рішень Другим Малиновським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкриті виконавчі провадження №57263336, №57262943, №54863842, №54863996, №58810291, № 63192584. За розрахунком Другого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за період 01.11.2020 року по 01.12.2020 року заборгованість по аліментах відповідача складає 31 270 грн. Відповідно до розрахунку позивача неустойка (пеня) по аліментах станом на 30.11.2020 року складає 22 648.12 грн. В порядку ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Досліджуючи наданий позивачем розрахунок по пені суд враховує, що оскільки аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю заборгованість, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочена до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів, чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своїй Постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм ст. 549 ЦК України та ст. 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання. Як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Підстави для зменшення розміру неустойки, звільнення боржника від сплати заборгованості - відсутні. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За частиною 2 статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно розрахунку позивача від 01.12.2020 року інфляційні збитки, три відсотки річних в розмірі станом на 30.11.2020 року складають 917,16 грн. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. При ухвалені рішення суд в порядку ст. 133 ЦПК вирішує питання про розподіл судових витрат. Так, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в порядку статті 141 ЦПК України. Суд погоджується із доводами позивача, що витрати на копіювання документів, які позивач додає до позовної заяви у якості доказів в примірниках для суду та відповідача можуть розглядатись судом в прядку статті 133 ЦПК України як судові витрати пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи. Разом із тим, за відсутності належних доказів про оплату копіювання позивачем (квитанція, чек, тощо) такі витрати на користь позивача присудженню не підлягають.

Outcome: approved