Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, покликаючись на те, що не зійшлись характерами, мають кардинально різні погляди на життя, сімю, не розуміють один одного, внаслідок чого між ними виникали непорозуміння, сварки та бійки. Тривалий час проживають окремо, не підтримують подружніх відносин. Крім того відповідач самоусунувся від піклування та утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Не надає жодної допомоги на утримання дитини та не бере участі у його вихованні. Просить винести рішення про розірвання їх шлюбу та стягнення з відповідача аліментів в її користь на утримання сина, щомісячно, до повноліття дитини, в твердій грошовій сумі 1000,00 гривень, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. [PERSON] до початку судового засідання подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, частково змінила позовні вимоги в частині стягнення аліментів, просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 500,00 гривень, в решті позов підтримала повністю, просить його задоволити. Після розірвання шлюбу, просить залишити їй прізвище «Блашковська». Представник позивача, згідно доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 02.11.2015 року, [PERSON], в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги своєї довірительки, просить даний позов задоволити в повному обємі. [PERSON] також подав письмову заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позов в частині змінених позовних вимог визнає, згідний на розлучення та стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 500,00 гривень. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони зареєстрували шлюб 01.09.2011 р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 60, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-СГ № 169025. Від подружнього життя мають сина [PERSON] 01.03.2014 року (свідоцтво про народження серії І-СГ № 401973, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Буського районного управління юстиції у Львівській області 07.03.2014 р., актовий запис № 29). Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося через те, що в них різні характери, різні погляди на сімейні відносини та обовязки з ведення спільного господарства, вони не розуміють один одного, через що між ними часто виникали непорозуміння, втратили почуття поваги і любові один до одного, що й призвело до розпаду сімї. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи особливий характер сімейних відносин а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги пояснення представника позивачки, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Крім того, позивач, згідно поданої письмової заяви, наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім'єю. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. Крім цього, суд враховує інтереси малолітньої дитини сторін, оскільки її повноцінний розвиток та виховання у сім'ї, у якій відсутнє взаєморозуміння та існують постійні конфлікти, є неможливим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розлучення позивачка має бажання залишити прізвище «Блашковська». Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, слід зазначити наступне. В силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач працює будівельником монтажником в КП «Галвет», що підтверджується довідкою директора колективного підприємства № 3 від 28.03.2016 р., дохід відповідача з вересня 2015 року по лютий 2016 року становить 9000,00 гривень. Враховуючи вище наведене, та відповідно до ст. 182 СК України, з врахуванням всіх обставин, матеріального становища сторін, того, що позивачці важко самій утримувати сина, законодавчо закріпленим обовязком відповідача щодо утримання дитини, того що відповідач не заперечує проти сплати аліментів, тому останньому слід встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 гривень щомісячно на утримання дитини, починаючи з 12.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовна заява надійшла до суду 12.11.2015 року. Позивачка, згідно Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору щодо даної частини позову. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне сплату судових витрат, в частині позовних вимог про стягнення аліментів, покласти на відповідача.

Outcome: approved