Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, вселення в будинок. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 2004 року по 2014 рік. Вказує на те, що відповідач [PERSON] звертався до Луцького міськрайонного суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку, укладеного 17.09.2005 року між [PERSON] (батьком відповідачів) та відповідачем [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду від 25.04.2014 року за залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17.06.2014 року визнано недійсним вищезазначений договір купівлі-продажу частини житлового будинку. На підставі даних судових рішень 13.08.2014 року державним нотаріусом [PERSON] Другої Луцької державної нотаріальної контори відповідачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] успадкував 53/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення Луцького міськрайонного суду від 25.04.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17.06.2014 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20.05.2015 року та залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 24.03.2016 року в позові [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку, укладеного 17.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], відмовлено. Отже, свідоцтво про право на спадщину за законом виданого [PERSON] вважає недійсним. а 53/100 частин вищезазначеного житлового будинку на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки укладений в шлюбі. Крім того, як співвласник нерухомого майна позивач не може вселитись в житловий будинок, так як відповідачі перешкоджають їй в цьому. На підставі наведеного, просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 13.08.2014 року видане державним нотаріусом Другої луцької державної нотаріальної контори [PERSON], згідно якого [PERSON] успадкував 53/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку (зареєстрованого в реєстрі за № 2-1077), скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON], проведену на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.08.2014 року та вселити її в житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку. До початку судового засідання представник позивача подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідачі повторно не зявилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст..1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 7 від 30.05.2008 р. Про судову практику у справах про спадкування передбачено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 2004 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 27.01.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 3) На підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 25.04.2014 року та залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17.06.2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 32, що знаходиться в місті Луцьку по вул. Рогова, укладений 17.09.2005 року між [PERSON], від імені якого по довіреності, посвідченій 02.02.2005 року Р № 342 діяв [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в Р № 2594 (а.с.4-5). Із матеріалів справи вбачається, що після набрання законної сили вищезазначеними судовими рішеннями відповідач [PERSON] отримав право на спадщину за законом після смерті діда [PERSON], який являвся власником 53/100 частин житлового будинку № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку. У звязку з неприйняттям спадщини спадкоємцями попередніх черг після смерті [PERSON], відповідач [PERSON] успадкував спірне майно як спадкоємець за законом, який прийняв спадщину оскільки проживав із спадкоємцем на час відкриття спадщини. 13.08.2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину, посвідчене державним нотаріусом [PERSON] (а.с. 6). Судом встановлено, що оспорюване позивачем свідоцтво було видане [PERSON] на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 25.04.2014 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17.06.2014 року про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення Луцького міськрайонного суду від 25.04.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17.06.2014 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 7-8). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20.05.2015 року та залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 24.03.2016 року в позові [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку, укладеного 17.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], відмовлено (а.с. 9-13). Отже, з 24.03.2016 року [PERSON] втратив своє право на спадкування майна після смерті [PERSON], так як 53/100 частин житлового будинку № 32 по вул. Рогова у м. Луцьку на підставі договору купівлі-продажу є власністю [PERSON] і не являється спадковим майном. Крім того, як зазначає позивач, 53/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку є спільним майном подружжя, оскільки придбане в шлюбі. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із матеріалів справи, вбачається, що позивач і відповідачі знаходяться в неприязних стосунках між собою і відповідачами чиняться перешкоди позивачу у користуванні та проживанні у спірному будинку, даний факт підтверджується відповідними зверненнями до Луцького МВ УМВС України у Волинській області. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в даний момент перебувають між собою в неприязних стосунках та позивач не може користуватись спірним житлом, оскільки відповідачі чинять їй перешкоди, суд приходить до висновку, що слід вселити позивача у житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, вселення в будинокслід задовольнити.

Outcome: approved