Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що в період з грудня 2013 року по січень 2015 року вони з відповідачем проживали разом без реєстрації шлюбу у батьків відповідача. 12 січня 2015 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. За час спільного проживання у них народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Останні три роки їхні стосунки охололи. відповідач постійно виїздив на заробітки за кордон, періодично був вдома, однак зароблені кошти використовував на власні потреби, через що у них виникали непорозуміння, які згодом переросли у сварки. Зазначене призвело до стійкого розладу подружніх стосунків і разом вони не проживають близько року. Весною 2020 року відповідач зібрав всі свої речі і поїхав за кордон, став проживати з іншою жінкою, виявив намір утворити іншу сім`ю. Тоді ж вона вимушена була переїхати до своїх батьків разом з дітьми. Відповідач залишив дітей на її утриманні, не цікавиться ними, не висловив своєї думки про участь у їх вихованні, матеріальному забезпеченні. Отже, відповідач зробив свій вибір на користь іншої особи, порвавши стосунки з своєю сім`єю. Просить позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд вважає, що позов підставний і в судовому засіданні доведений. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 січня 2015 року і від даного шлюбу мають троє неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Наданий судом строк для примирення стоком на два місяці бажаних наслідків не дав і вони не примирилися. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено? збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому при таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання неповнолітніх дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідача.

Outcome: approved