Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] треті особи: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є., про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину. Мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер її батько - [PERSON] в місті Андрушівка Житомирської області. 26 травня 2016 року Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа щодо майна померлого. 21 липня 2016 року нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є. відмовила їй у видачі свідоцтва про спадкування за законом як спадкоємиці першої черги на тій підставі, що матеріали спадкової справи містять заповіт померлого, посвідчений нотаріусом вказаної нотаріальної контори [INFO] року за реєстровим № 3-1102, на все його майно, яке він заповів на випадок своєї смерті відповідачці - [PERSON] Вважає, що її батько в день смерті за станом здоров»я перебував в районній лікарні в місті Андрушівка Житомирської області, фізично не міг надати розпорядження - заповіт на випадок смерті, а заповіт посвідчений в м. Києві - в іншому населеному пункті в день його смерті, тому порушені вимоги щодо порядку посвідчення заповіту, відтак на підставі ст. 1257 ЦК України просить визнати його недійсним. Окрім того нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є. видано свідоцтво про право на спадщину на ім»я [PERSON] 12 листопада 2016 року, а тому враховуючи недійсність заповіту просить скасувати вказане свідоцтва про право на спадщину, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 05 серпня 2016 року (а.с.77), позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в редакції про збільшення позовних вимог від 28 лютого 2017 року (а.с.53-54). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 16 лютого 2017 року (а.с.75), позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. Мотивуючи свої заперечення тим, що оспорюваного заповіту не існує, оскільки [PERSON] видав лише один заповіт - від 25 грудня 2013 року, а доводи позивачки будуються на письмовому повідомленні (відповіді) нотаріуса, в якій була допущена описка на звернення позивачки. Треті особи в судове засідання повторно не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності третіх осіб, на пвдсьаві доказів, наявних в матеріалах справи та за погодженням сторін. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, у тому числі матеріали спадкової справи, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивачки - [PERSON] у віці 76 років в місті Андрішувка Андрушівського району Житомирської області (а.с.5), що підтверджується свідоцтвом про його смерть. 26 травня 2016 року Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа щодо майна померлого (а.с.90-131, матеріали спадкової справи). 21 липня 2016 року нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є. листом (повідомленням) відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадкування за законом як спадкоємиці першої черги на тій підставі, що матеріали спадкової справи містять заповіт померлого, посвідчений нотаріусом вказаної нотаріальної контори [INFO] року за реєстровим № 3-1102, на все його майно, яке він заповів на випадок своєї смерті відповідачці - [PERSON] (а.с.6). Позивачка вважає, що її батько в день смерті за станом здоров»я перебував в районній лікарні в місті Андрушівка Житомирської області, фізично не міг надати розпорядження - заповіт на випадок смерті, який посвідчений в м. Києві - в іншому населеному пункті в день його смерті, тому порушені вимоги щодо порядку посвідчення заповіту, відтак на підставі ст. 1257 ЦК України просить визнати його недійсним. Окрім того нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину на ім»я [PERSON] 12 листопада 2016 року, а тому враховуючи недійсність заповіту просить скасувати вказане свідоцтва про право на спадщину. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч.ч.1, 2 ст. 1257 ЦК України). Враховуючи позицію позивача, зважаючи на положення ч.4 ст. 10 ЦПК України, за якої суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обстанин у справі, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року суд витребував з Шістнадцятої київської державної нотаріальної конториспадкову справу № 357/2016 від 26 травня 2016 року щодо майна померлого [PERSON], померлого [INFO] року, й у тому числі заповіт [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори (а.с. 83-84). На виконання вказаної ухвали до суду з Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшласпадкова справа № 357/2016 від 26 травня 2016 року щодо майна померлого [PERSON], померлого [INFO] року, із якої вбачається, що [PERSON] видав заповіт від 25 грудня 2013 року посвідчений нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є., зареєстрований в реєстрі за № 3-1102, й на випадок своєї смерті все своє майно заповів відповідачці - [PERSON] (а.с.96), іншого заповіту, й у тому числі заповіту, який оспорює позивачка, матеріали справи не містять, що також підтверджується й витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (матеріали спадкової справи, а.с. 96-131). Так, [PERSON] видав лише один заповіт, а саме від 25 грудня 2013 року (а.с.96-131). Оскільки вимоги позивачки будуються на письмовому повідомленні нотаріуса від 21 липня 2016 року № 2344/02-14 на її звернення про право набуття/прийняття спадщини (а.с.6), суд вбачає наявну описку в цьому повідомленні, оскільки нотаріусом мова йшла про заповіт [PERSON] від 25 грудня 2013 року посвідчений нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є., зареєстрований в реєстрі за № 3-1102, проте нотаріусом допущена описка щодо дати посвідчення заповіту й помилково вказано «[INFO] року» замість «25 грудня 2013 року», при цьому реєстровий номер № 3-1102 збігається. Зважаючи на викладене, відсутність оспорюваного заповіту, [PERSON], видавши заповіт від 25 грудня 2013 року посвідчений нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є., зареєстрований в реєстрі за № 3-1102, й на випадок своєї смерті все своє майно заповів відповідачці - дружині [PERSON] (а.с.96), на свій розсуд правомірно розпорядився своїм майном. Як вбачається із матеріалів спадкової справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 травня 1982 року й до дня смерті [PERSON] (а.с.95), тобто були подружжям, проживали за єдиною адресою: [ADDRESS] (а.с.93) Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов»язків (спадщини) фід фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом та за законом ( ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України). За таких підстав позов уцілому є необгрунтованим, безпідставним й таким, що підлягає відмові у його задоволенні, підстави, що підтверджують його вимоги судом не встановлені. На підставі вищевикладеного, ч.1 ст. 1223, ст. 1233 ЦК України, з урахуванням постанови Плунуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року,

Outcome: dismissed