Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. Позовні вимоги обґрунтовані обставинами, за якими [PERSON] , [INFO] , перебуваючи в трудових відносинах з Комунальним закладом «Міський пологовий будинок №3» на посаді медсестри-анестезиста, 20 серпня 2000 року близько 22 години 30 хвилин, з вини роботодавця, знаходячись на пандусі приймального покою КЗ «Міський пологовий будинок №3», внаслідок нещасного випадку, отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Перелом кісток носу. Закрита рана верхньої губи та крил носу. Перелом II зуба. Струс головного мозку. Закрита черепно-мозкова травма.». Даний факт підтверджується актом №2 (Додатку 1 до «Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях») Форми Н-1 «Про нещасний випадок» від 22 серпня 2000 року ( надалі - акт Форми Н-1) та трудовою книжкою виданою на ім`я Позивача. Нещасний випадок на виробництві стався під час виконання Позивачем своїх трудових обов`язків, а саме: під час чергування в пологовому будинку потерпіла отримала виклик з дитячої гінекології на знеболення хворої. Взявши ліки і ключі, вийшла з приймального покою пологового будинку. Ввімкнула зовнішнє освітлення, замкнула вхідні двері і пішла в напрямку дитячої гінекології. В умовах недостатньої видимості, не адаптувалася, оступилася та впала на асфальтну поверхню отримав вищезазначені ушкодження. Відповідно до п.6.1 акту Форми Н-1: вид події - падіння потерпілого під час пересування (02.1). Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, 14.04.2005 року, Позивач вперше пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності 15%, у зв`язку з трудовим каліцтвом, вказана інформація може бути підтверджена випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії: ДНА-02 №03037, виданою на ім`я Позивача. 25.05.2006 року, Позивач повторно пройшла огляд МСЕК, де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності 15% у зв`язку з трудовим каліцтвом з 01 травня 2006 року - БЕЗСТРОКОВО, у зв`язку з трудовим каліцтвом, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії: ДНА-02 №08296, виданою на ім`я Позивача. У зв`язку з вказаним нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі у зв`язку з постійним головним болем, відчуттям важкості в голові, періодичним запамороченням, хиткістю при ходьбі, навіть без запаморочення, періодичним шумом у вухах, миготінням «мушок» перед очима, приступами сильного пульсуючого болю більше зліва з нудотою, інколи до блювоти, відчуттям озноби, почервонінням шкіри обличчя, болем при русі очних яблук, підвищеним артеріальним тиском (макс. до 220/120мм.рт.ст.), серцебиттям, болем, що давить за грудиною, онімінням лівої руки - частотою до 2-3 разів на місяць, окрім цього дратівливістю, поганим сном, емоційною нестійкістю. Наявність даних негативних явищ в житті позивача свідчить про постійне перенесення позивачем больових відчуттів, а також вказує на відсутність у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати себе в професійній сфері, повноцінно працювати, реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя Позивача та зменшення благ, які позивач мала до моменту травмування та втрати професійної працездатності. Отже, тривалий процес лікування, позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання трудового каліцтва, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Позивач, внаслідок отриманого трудового каліцтва, що супроводжується значною втратою працездатності, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, яка в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Окрім цього, соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, Позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини в Державі, що також завдає моральних страждань позивачу. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання та стрес. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача - адвокат Гузєв І.Г. в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити у повному обсязі Представник відповідача Лутоніна Н.В. в судовому засіданні позовну заяву не визнала просила відмовити у її задоволенні. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що законодавством України припинено обов`язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим незалежно від дати настання страхового випадку, а відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода відшкодовується винною особою. Актом Н-1 винним визнано підприємство. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вина останнього в заподіянні шкоди. Та обставина, що саме підприємство на якому позивач працювала тривалий час, не створило безпечних умов праці, що і стало причиною отримання професійного захворювання, ніким не оспорюється. І саме роботодавець не створив позивачу безпечних і нешкідливих умов праці, внаслідок чого він отримав професійне захворювання, яке спричинило втрату професійної працездатності, і внаслідок чого позивач зазнає фізичні і моральні страждання. Таким чином, вбачається, що оскільки відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для покладення на Відділення обов`язку здійснювати таку виплату. Відділення Фонду вважає недоречним можливі посилання на ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. В ст.58 Конституції України викладене загальне правило дії закону у часі. В той же час відповідно до ч.1 ст.5 «Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» загальнообов`язкове державне страхування громадян України здійснюється, зокрема, за принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно ч.8 ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Тому відсутні підстави для покладення на що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в особі Криворізького відділення обов`язку здійснювати таку виплату. Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016року по справі № 6-3149цс15). 14 листопада 2019 року Верховним Судом за наслідками касаційного перегляду судових рішень у справі № 522/3388/18 визнано розумним, виваженим та справедливим грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 233 000 грн, яке стягнуто з відповідача - роботодавця на користь позивача за умови втрати позивачем 75% працездатності. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц колегія суддів визнала розумним, виваженим і справедливим стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди у сумі 275 000 грн. за умови, що позивачем втрачено 100 % працездатності. 12 грудня 2019 року Верховним Судом у справі № 227/1240/17 ухвалено постанову, у якій, врахувавши ступінь фізичних і моральних страждань позивачки, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у її житті, а також з урахуванням конкретних обставин у справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, підлягає 300 000,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона пережила та переносити. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105- XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-ХІІ «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-ІУ), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно- правових актів. Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV у редакції, чинній до 20 березня 2007 року, у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої, зокрема, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію (пункт З частини першої статті 268 ЦК України). Якщо право на відшкодування завданої умовами виробництва моральної шкоди, яка спричинила втрату потерпілим професійної працездатності, виникло в особи до набрання чинності Законом України № 717-У від 23 лютого 2007 року, тобто до 20 березня 2007 року, така особа має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду незалежно від дати звернення з позовом до суду. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Оскільки позивач був застрахованою особою, то відповідно до ст. 21, 28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» має право відшкодування моральної шкоди за рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Аналогічна правова позиція також висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 5 грудня 2018 року по Справі №210/5258/16-ц (httpc// reyestr.court,goу. ua/Reyiew?78_750868), від 23 січня 2019 року у справі №210/2104/16-ц (httpy// reyestr. court.gov. ua/Reyiew/799581,09), від 20 листопада 2019 року у справі 210/3177/17 (httpy// reyestjycowrtygaw Конституційний Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до ч.1 ст. б Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Комунальним закладом «Міський пологовий будинок №3» на посаді медсестри-анестезиста, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Відповідно до акту № 2 від 22.08.2000 [PERSON] 20 серпня 2000 року близько 22 години 30 хвилин, з вини роботодавця, знаходячись на пандусі приймального покою КЗ «Міський пологовий будинок №3», внаслідок нещасного випадку, отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Перелом кісток носу. Закрита рана верхньої губи та крил носу. Перелом II зуба. Струс головного мозку. Закрита черепно-мозкова травма»; [PERSON] вперше пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією (де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності 15%, у зв`язку з трудовим каліцтвом, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії: ДНА-02 №03037, виданою на ім`я позивача; 25.05.2006 [PERSON] повторно пройшла огляд МСЕК, де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності 15% у зв`язку з трудовим каліцтвом з 01 травня 2006 року - безстроково, у зв`язку з трудовим каліцтвом, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії: ДНА-02 №08296. При цьому, позивач, при визначені розміру моральної шкоди виходить з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня 2020 року та оцінює моральну шкоду в 15 місячних розмірів мінімальної заробітної плати: 15*4723 грн.(місячний розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2020 року встановлений ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік») = 70 845 (сімдесят тисяч вісімсот сорок п`ять) гривень. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ,

Outcome: partial