Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В позові зазначає, що вона разом з [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Фактично у вказаній квартирі мешкають вона, її неповнолітня донька [PERSON], [PERSON], [PERSON] До 2011 року у зазначеній квартирі також мешкав чоловік [PERSON] - [PERSON], проте у 2011 році він покинув родину, пішов із зазначеної квартири та більше не повертався. Шлюб було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2012 р. Відповідач не мешкає за зазначеною адресою протягом останніх чотирьох років, не сплачує комунальні послуги та місце його перебування не відоме. На підставі вищевикладеного просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі та зазначила, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Треті особи у судове засідання також не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі,та зазначили, що підтримують позовні вимоги в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] своєчасно повідомлений за останнім відомим місцем своєї реєстрації та шляхом надання оголошення у пресі про день, час та місце слухання справи, до суду повторно не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень не надав. Згідно ст. 169 ч.4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивачки, суд у судовому засіданні ухвалив провести заочний розгляд цієї справи за відсутністю відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності в рівних долях 5-ти особам: позивачці по справі [PERSON], її дочці [PERSON], третім особа по справі [PERSON], [PERSON] та ідповідачу по справі - [PERSON] по 1/5 частини кожному, що підтверджується копією технічного паспорту, копією свідоцтва про право на житло [NUMBER] від 23.10.2006 р., копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.-12). Відповідно до договору дарування частини квартири від 26.07.2013 року, вбачається, що відповідач [PERSON] подарував позивачці 1/5 частину спірної квартири, яка належала йому на праві власності (а.с.13). З довідки з місця проживання виданої центром обслуговування абонентів Єдиної абонентської служби ЗМР від 04.03.2015 № 1192 р.(а.с.7), вбачається, у зазначеній квартирі зареєстровані 5 осіб: позивака, її дочка [PERSON], мати [PERSON], бабуся [PERSON] та батько [PERSON] - відповідач по справі. Відповідно до акта № 49 від 02.03.2015 р. вбачається, що у даній квартирі зареєстровані всі вищезазначені особи, та що [PERSON] не мешкає за зазначеною адресою з 02.11.2011 року. (а.с.8). Згідно ст. 317 ЦК України , власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла (у т.ч. колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі вищевикладеного суд вважає, що вимоги позивачки правомірні, оскільки відповідач у зазначеній квартирі не мешкає з 2011 р., тобто понад 1 рік, місце його перебування невідоме, домовленостей між сторонами щодо збереження права користування житловим приміщенням не було, тому суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved