Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 3000 грн. щомісячно підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та пояснив, що позивачка з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідачка разом з сином проживає окремо від колишнього чоловіка, на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, інших доходів не має. Відповідач, здоровий та працездатний, позивачці відомо, що відповідач має посвідчення моряка та співпрацює з морськими агентствами, укладає контракти на роботу за кордоном, отримує достатній дохід, а тому має можливість сплачувати матеріальну допомогу на її утримання, як дружину з якою проживає дитина. Представник відповідача позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 3000 грн. не визнав, заперечував та пояснив, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини, на теперішній час перебуває у скрутному матеріальному становищі, посилання позивачки на те, що відповідач співпрацює з морськими агентствами, укладає контракти на роботу за кордоном, отримує достатній дохід є не підтвердженними твердженнями, в зв'язку з чим визначений позивачкою розмір аліментів є неприйнятним до його доходу та просив суд прийняти до уваги при остаточному визначенні суми аліментів. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, докази, суд встановив. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.01.2016 року. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 березня 2017 року по справі №495/1466/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірваний. З [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі по 750 грн. щомісячно до повноліття. Рішення суду набрало чинності та виконується. Неповнолітня дитина мешкає з позивачкою, яка на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що підтверджується довідкою від 27.09.2017 року №252 та перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки не працює та позбавлена можливості отримувати інші доходи. Відповідно до ч.1 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати одне одного. Частиною 2 ст.75 СК України передбачено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу, тобто позивач має право на аліменти на своє утримання, так як знаходиться у декретній відпустці. Як зазначено в ст.77 СК України, утримання одного з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно зі статтею 80 СК України, аліменти одному з подружжя можуть присуджуватися у частці від заробітку(доходу) другого. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При вирішенні судом питання щодо розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, враховуються такі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на правові позиції п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМУ від 26 лютого 1993 р. №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. В позовній заяві позивачка та її представник посилаються на те, що відповідач має посвідчення моряка та співпрацює з морськими агентствами, укладає контракти на роботу за кордоном, отримує достатній дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на її утримання, як дружину з якою проживає дитина у розмірі 3000 грн.. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.49 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачка в порушення статті 81 ЦПК України не надала до суду належних та допустимих доказів що відповідач дійсно на теперішній час співпрацює з морськими агентствами, укладає контракти на роботу за кордоном, отримує достатній дохід та спроможній сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Докази, на які посилається позивачка та її представник, доводять про її потреби, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача сплачувати аліменти в вказаному розмірі. Лише та обставина, що позивачка має право на утримання (аліменти), не враховуючи матеріальний стан платника, сама по собі не може бути підтавою для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Тобто позивачкою та її представником, до суду не надано жодного належного доказу на підтвердження своїх доводів та виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачку в даному випадку лежить обов'язок доведення можливостей відповідача сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн.. З зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позивачка дійсно має право на своє утримання, оскільки знаходиться у декретній відпустці та діючим сімейним законодавством не передбачено звільнення від обов'язку в залежності від матеріального та сімейного стану платника аліментів, але, суд не може погодитись з розміром аліментів а саме 3000 грн.. Відновідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 грн. в дохід держави.

Outcome: partial