Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], про визнання права власності, який в процесі судового розгляду уточнювала. В обґрунтування позову (з урахуванням уточнення) зазначала, що 6 грудня 2013 р. помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]/вул. Сталеварів у місті Запоріжжя, з яких ? частина квартири належала його сину [PERSON], який помер 10 вересня 2013 р., а ? частина матері [PERSON] [PERSON], яка померла 18 жовтня 2007 р. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], але не встиг за життя оформити свої спадкові права. Через не оформлення спадкових прав [PERSON] та [PERSON] позивачеві державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, внаслідок чого позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частини вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, а також шляхом розміщення оголошення у засобах масової інформації. Причини неявки до суду відповідач не повідомила. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надавала. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судовому засіданні, яке відбулось 15.12.2016, позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що відсутні оригінали документів, які є доказами по справі, а також тому, що не було залучено орган опіки та піклування до участі у справі, який мав би надати висновок щодо огляду квартири, оскільки зачіпаються права неповнолітньої дитини [PERSON] Також вказав, що позивачем не доведено підстав, за яких право власності не було зареєстровано за життя померлих спадкоємців. У судове засідання 11 січня 2017 р. представник, третя особа не зявились, від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через його хворобу, яке було визнано судом необґрунтованим через відсутність доказів вказаних представником обставин. Також у судове засідання не прибув [PERSON], який є батьком неповнолітньої [PERSON], та повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи через свого представника [PERSON] (ч. 5 ст. 76 ЦПК України), причин неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності третьої особи та його представника. Заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули у судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 291 від 6 лютого 2002 р. та технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (нині пр. Соборний)/вул. Сталеварів у місті Запоріжжя та технічного паспорту від 18 липня 2008 р., квартира належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожному (арк. справи 1315). Згідно з довідкою про вартість майна, складеною субєктом оціночної діяльності [PERSON], вартість вказаної квартири станом на 12.01.2016 складає 294\~746 грн. (арк. справи 32). 18 жовтня 2007 р. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 21 жовтня 2007 р., актовий запис № 9574 від 21 жовтня 2007 р. (арк. справи 74). Після її смерті була заведена спадкова справа № 74/2008. З матеріалів спадкової справи випливає, що 31.01.2008 до приватного нотаріуса [PERSON] звернулись [PERSON] та 01.04.2008 [PERSON] із заявами про прийняття спадщини (арк. справи 91). 06.09.2008 вказані особи звернулись до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданим Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Запоріжжя 18 серпня 1978 року, актовий запис № 3234 від 19 листопада 1968 р. (арк. справи 12). 06.09.2008 державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори були видані свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON], згідно з якими кожен з них успадкував по ? частині спадкового майна, яке складалось з ? частини вищезазначеної квартири. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадкували по ? частині квартири (арк. справи 9798). Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2013 р. у цивільній справі № 335/3573/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування за законом, яке набрало законної сили 22.07.2013, встановлено, що 10.06.2012 померла [PERSON], яка доводилась дружиною [PERSON] Спадкоємцями після її смерті є [PERSON] та донька [PERSON] Однак, через те, що [PERSON] за життя не зареєструвала своє право власності, у тому числі, на ? частину квартири [ADDRESS] (нині пр. Соборний)/вул. Сталеварів у місті Запоріжжя на підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом, державний нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказаним рішенням суду за [PERSON] визнано право власності на ? частину вищезазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], померлої 10.06.2012 (арк. справи 153154). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ? частина квартири [ADDRESS] (нині пр. Соборний)/вул. Сталеварів у місті Запоріжжя належить [PERSON] на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 335/3573/13-ц від 12.07.2013 (арк. справи 47). Дані про право власності [PERSON] та [PERSON] містяться у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який діяв до утворення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (арк. справи 48). 27.08.2016 державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори видано [PERSON], третій особі у даній справі, свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири [ADDRESS]/вул. Сталеварів у місті Запоріжжя після смерті її діда [PERSON] (арк. справи 149). Таким чином, з урахуванням наданих суду документів суд дійшов висновку, що [PERSON] належала ? частина квартири [ADDRESS] (нині пр. Соборний)/вул. Сталеварів у місті Запоріжжя на підставі свідоцтва про право власності на житло № 291 від 6 лютого 2002 р., та ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.09.2008 державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори. Та обставина, що [PERSON] не зареєстрував своє право власності на ? частину квартири не спростовує відсутність в нього відповідного права на цю частину квартири. З цього приводу суд зазначає, що у разі, якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). 10 вересня 2013 р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть, виданим повторно Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 17 вересня 2013 р., актовий запис № 4944 від 12 вересня 2013 р. (арк. справи 9). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді ? частин квартири [ADDRESS] (нині пр. Соборний)/вул. Сталеварів у місті Запоріжжя, які належали померлому на підставі вищезазначених документів. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] була заведена спадкова справа № 33/2013 (арк. справи 10). З матеріалів спадкової справи № 33/2013 випливає, що 18.09.2013 [PERSON], батько померлого, звернувся із заявою про прийняття спадщини (арк. справи 67). Згідно з довідкою МКП «Основаніє» [PERSON] проживав та був зареєстрований з січня 1985 р. по день смерті 10 вересня 2013 р. у квартирі [ADDRESS] (нині пр. Соборний)/вул. Сталеварів у місті Запоріжжя (арк. справи 74). 14.10.2013 [PERSON], відповідач у справі, звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який доводився їй дядьком (арк. справи 75). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Проте, [PERSON], який є спадкоємцем першої черги за законом після смерті сина [PERSON], звернувшись у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто прийнявши спадщину на підставі вищезазначених положень ЦК України, свідоцтво про право на спадщину за законом за життя не отримав. Відповідач [PERSON] хоча і подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте, вона не є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки відповідно до матеріалів спадкової справи № 33/2013 [PERSON] доводився їй дядьком. Так, за вимогами ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За вимогами ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Оскільки у даному випадку [PERSON] є спадкоємцем пятої черги, обставини, передбачені ч. 2 ст. 1259 ЦК України, під час судового розгляду справи не встановлені, тому права на спадкування [PERSON] щодо майна [PERSON] не одержала. 6 грудня 2013 р. помер [PERSON], підтвердженням чого є свідоцтво про смерть останнього, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області 10 грудня 2013 р., актовий запис № 461 від 10 грудня 2013 р. (арк. справи 8). Позивач [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження, виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області 4 березня 2014 р., актовий запис № 641 від 30 листопада 1985 р. (арк. справи 7). Тобто, позивач є спадкоємицею першої черги за законом щодо майна [PERSON] Позивач з метою отримання свідоцтва про право на спадщину 06.03.2014 звернулась до Жмеринської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 52/2014 (арк. справи 5863). Таким чином, позивач прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] Проте, постановою державного нотаріуса Жмеринської міської державної нотаріальної контори від 16.11.2015 № 1142/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] та [PERSON] не оформили та не зареєстрували свої спадкові права на спадкове майно, внаслідок чого відсутні правовстановлюючі документи (арк. справи 11). Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Разом із тим, судом встановлено, що позивач позбавлена можливості отримати у приватного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом з тих підстав, що за життя [PERSON] не було зареєстровано належним чином право власності на ? частину квартири, та [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON], але не оформив спадкових прав на ? частини квартири, що також позбавляє права позивача зареєструвати належним чином своє право власності на ? частини квартири в порядку спадкування. З вказаних підстав нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи дані обставини, суд доходить висновку, що у позивача відсутній інший, крім судового, шлях для відновлення свого порушеного права, на захист якого, зокрема, і спрямовано цивільне судочинство. В цей же час, суд вважає необґрунтованими заперечення представника третьої особи проти позову [PERSON] з таких підстав. Щодо відсутності оригіналів документів, які є доказами по справі, суд зазначає, що оригінали документів були надані представником позивача у судовому засіданні, а документи, наявні у матеріалах спадкових справ, були надані суду державними та приватними нотаріусами та засвідчені нотаріально. Стосовно не залучення до участі у справі органу опіки та піклування до участі, який мав би надати висновок щодо огляду квартири, оскільки зачіпаються права неповнолітньої дитини [PERSON], то з цього приводу судом було прийнято ухвалу від 15 грудня 2016 р., у якій, зокрема, зазначено, відповідні висновки та мотиви, за яких участь у даній справі органу опіки та піклування є недоцільною. Крім того, у даній справі не вирішувалося питання розподілу квартири у натурі між її співвласниками. [PERSON] є власницею ? частини квартири, у той час як позивач [PERSON] є спадкоємицею ? частин вказаної квартири. Отже, право власності неповнолітньої [PERSON] на ? частину квартири ніким не оспорюється. Щодо посилання представника третьої особи на недоведеність підстав позову в частині не реєстрації права власності померлими спадкодавцями, то оцінка даним обставинам надана судом вище. Крім того, суд наголошує, що у даному випадку позивачеві [PERSON] було відмовлено державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що прийнято відповідну постанову. Наявність даної постанови державного нотаріуса обумовило наявність підстав звернення [PERSON] до суду із даним позовом. Підсумовуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частини квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2\~211,21 грн. (арк. справи 1, 22а).

Outcome: approved