Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду, відповідно до якого просить стягувати з [PERSON] на свою користь на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісяця, до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з дня подання позову, тобто з 31.07.2020р. Позовні вимоги мотивовані тим, що син позивача та відповідача - [PERSON] , [INFO] , навчається на першому курсі факультету економіки, бізнесу та міжнародних відносин денної форми навчання Університету митної справи та фінансів на денній формі навчання на контрактній основі і в зв`язку з цим потребує постійної матеріальної допомоги. Відповідач добровільно не допомагає, а позивач без допомоги батька не в змозі забезпечити дитину на достатньому рівні. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява, відповідно до якої відповідач просить розглянути справу у його відсутність, та відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнав в повному обсязі і просить у їх задоволенні відмовити в повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що ані він, ані його теперішня дружина не працюють в зв`язку з карантинними заходами, що тягне за собою відсутність у нього будь-якої можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Крім того, у нього на утримання є малолітня дитина, 2011 року народження. Також відповідач зазначив, що син, будучи дорослою працездатною людиною, має можливість та зобов`язаний самостійно себе забезпечувати. Третя особа в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу в його відсутність, згоден з позовними вимогами позивача. Враховуючи обставини справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, відповідача та третьої особи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частина 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України встановлює, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 тієї ж статті зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частина 1 ст. 200 Сімейного Кодексу України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Отже, суд дійшов висновку, що розмір аліментів на повнолітню дитину, відповідно до ст. 200 СК України, визначається без зазначення мінімального розміру для дитини відповідного віку. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до довідки Університету митної справи та фінансів від 11.03.2020р. [PERSON] дійсно навчається на першому курсі факультету економіки, бізнесу та міжнародних відносин денної форми навчання на контрактній основі (а.с. 17). Як зазначив відповідач в своїй заяві він заперечує проти сплати аліментів на утримання сина [PERSON] на час його навчання, оскільки має на утриманні малолітню дитину, але разом із дружиною ніде не працює і не має жодних доходів, що пов`язано із складною економічною ситуацією в країні та карантинними заходами. В підтвердження вказаних обставин відповідачем надано копію трудової книжки на ім`я [PERSON] , з якої вбачається, що останнього було звільнено з місця роботи за угодою сторін 30.09.2019 року. Його дружину - [PERSON] , згідно наданої трудової книжки, також було звільнено за власним бажанням 31.07.2019 року. Записи про відновлення офіційного працевлаштування [PERSON] і [PERSON] відсутні. Аналізуючи періоди припинення офіційного працевлаштування подружжя [PERSON] та їх підстави суд робить висновок про відсутність зв`язку з теперішнім матеріальним становищем родини відповідача та складною економічною ситуацією в країні, пов`язаними саме з карантинними заходами, оскільки звільнення відповідача та його дружини жодним чином не пов`язано з карантинними заходами, що підтверджується часом втрати працевлаштування. На сьогоднішній день відповідач та його дружина є дорослими, працездатними особами, доказів неможливості працевлаштування в зв`язку з незадовільним станом здоров`я або з інших об`єктивних причин відповідачем не надано. Крім того, відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, оскільки стипендія не покриває цих витрат. У відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на те, що не працює та на його утриманні знаходиться інша дитина, вказав на неспроможність утримувати свого сина [PERSON] . Між тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач також має на утриманні малолітню дитину - доньку [PERSON] , 2016 року народження, і перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не працюючи та не маючи при цьому доходів, однак намагається належним чином утримувати повнолітню дитину на період навчання. Отже, посилання відповідача на те, що на його утриманні знаходиться інша дитина і в зв`язку з цим він не може забезпечувати сина [PERSON] , є необґрунтованими, оскільки необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своєму повнолітньому сину [PERSON] , який її потребує. Отже, як з`ясував суд при вивчені всіх обставин справи, позивач і відповідач перебувають у рівних умовах, при яких ухилення одного з батьків від необхідного забезпечення дитини є недопустимим, що тягне за собою порушення прав повнолітньої дитини на повноцінний розвиток, освіту та належний спосіб життя на період навчання. Враховуючи всі вивченні судом обставини, суд вважає, що відповідач жодним чином не звільнений від обов`язку утримувати дитину на період навчання, інших фінансових зобов`язань не має, отже повинен надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] на час його навчання, але враховуючи відсутність офіційного працевлаштування в розмірі не 1/4 частини всіх видів доходу, а в розмірі 1/8 частини всіх видів доходу на період його навчання. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: partial