Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Добробут ЛТД», третя особа: публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» (ВАТ «МТБ») про визнання зобов`язання [PERSON] за Договором №Г1/Д-92 про пайову участь у будівництві об`єкту нерухомого майна від 18.09.2007 року та Договором купівлі-продажу облігацій ТОВ «Добробут ЛТД» №Б-493/03;103-П від 18.09.2007 року такими, що виконані належним чином. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що між нею та ТОВ «Добробут ЛТД» були укладені\~ договір №Г1/Д-92 про пайову участь у будівництві об`єкту нерухомого майна від 18.09.2007р. та Договір купівлі-продажу облігацій ТОВ «Добробут ЛТД»№Б-493/03;103-П від 18.09.2007р.\~ [PERSON] \~стверджує,\~що вона\~виконала усі\~свої зобов`язання\~за вказаними\~договорами шляхом\~перерахунку визначеної\~суми (вартості\~облігації)\~на передбачений\~договором банківський\~рахунок у\~встановлені договором\~строки,\~що підтверджується\~копією квитанції\~№135-1304U/1\~від 20.10.2007\~року,\~копією Наказу\~ВАТ «МТБ»\~(Зберігача\~за Договором)\~про зарахування\~цінних паперів\~№1\~від 21.12.2007\~року та\~копією Розпорядження\~ВАТ «МТБ»\~про зарахування\~(переказ,\~списання)\~цінних паперів\~№1\~від 19.03.2010\~року,\~а ТОВ\~«Добробут ЛТД»\~в свою\~чергу не\~визнається факт\~виконання нею\~зобов`язань за\~вказаними договорами\~під формальним\~приводом \~відсутністю копії\~наказу про\~переказ цінних\~паперів з\~рахунку у\~цінних паперах\~Пайовика на\~рахунок у\~цінних паперах\~ТОВ «Добробут\~ЛТД» з\~ відміткою\~Зберігача про\~прийняття переказу\~до виконання,у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутись до суду по захист своїх порушених прав. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2018 року зазначену позовну заяву прийнято у провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 11 квітня 2019 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. У судове засідання представник третьої особи не з`явилась, надала до суду пояснення на позов, в якому зазначила, що Банк свої зобов`язання як зберігача цінних паперів, відповідно до договору про відкриття рахунку у цінних паперах виконав у відповідності до наданих позивачкою наказів та розпоряджень, та відповідних документів про облік та рух цінних паперів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є\~19 вересня 2019 року. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Добробут ЛТД» укладено Договір № Г1/Д-92 про пайову участь у будівництві об`єкту нерухомого майна від 18.09.2007 року та Договір купівлі-продажу облігацій ТОВ «Добробут ЛТД» № Б-493/03;103-П від 18.09.2007 року. Згідно договору №Г1/Д-92 про пайову участь у будівництві об`єкту нерухомого майна від 18.09.2007р. зазначений договір є договором міни майнових прав на цінні папери (облігацію). Розділ 2 договору №Г1/Д-92 про пайову участь у будівництві об`єкту нерухомого майна від 18.09.2007р. визначає, що пай це безумовне майнове право на Новозбудоване майно (після здавання Об`єкту будівництва в експлуатацію), що після державної реєстрації (за ініціативою Пайовика) стає правом власності Пайовика на Новозбудоване майно як на нерухомість. Об`єктом будівництва є Багатоповерховий жилий комплекс із вбудованими приміщеннями для обслуговування й підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] плато [ADDRESS] . Новозбудоване майно квартира з будівельним номером [NUMBER] , розрахунковою площею 106,38 кв. м., що розташована на 20 поверсі жилого будинку [ADDRESS] Багатоповерхового жилого [ADDRESS] із [ADDRESS] для обслуговування й підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] . Право власності Пайовика на майно виникає в порядку встановленим цивільним законодавством України. До виникнення права власності пайовика на новозбудоване майно як на нерухомість Пайовик не має права розпоряджатися Новозбудованим майном як нерухомістю. Згідно п. 3.1. договору №Г1/Д-92 про пайову участь у будівництві об`єкту нерухомого майна від 18.09.2007р. ТОВ «Добробут ЛТД» зобов`язалось передати у власність Пайовика Пай, а Пайовик зобов`язався прийняти Пай та передати в обмін на Пай ТОВ «Добробут ЛТД» Облігацію у власність. Відповідно до п. 4.3. договору №Г1/Д-92 про пайову участь у будівництві об`єкту нерухомого майна від 18.09.2007р. строк закінчення будівництва 2 квартал 2008 року. Розділ 5 договору №Г1/Д-92 про пайову участь у будівництві об`єкту нерухомого майна від 18.09.2007р. встановлює порядок переходу прав власності на Облігацію. Пункт 5.4. договору передбачає, що протягом десяти днів після письмового повідомлення ТОВ «Добробут ЛТД» Пайовика про прийняття Об`єкту будівництва в експлуатацію, Пайовик зобов`язується передати Облігацію у власність ТОВ «Добробут ЛТД». Абз. 2 п.5.4. договору №Г1/Д-92 про пайову участь у будівництві об`єкту нерухомого майна від 18.09.2007р., встановлює, що документальним підтвердженням належного виконання Пайовиком зобов`язання по передачі облігації у власність ТОВ «Добробут ЛТД», а саме по перерахуванню Облігації з рахунку у цінних паперах Пайовика на рахунок у цінних паперах ТОВ «Добробут ЛТД» є копії наказу про переказ цінних паперів з рахунку у цінних паперах Пайовика на рахунок у цінних паперах ТОВ «Добробут ЛТД» з відміткою Зберігача про прийняття переказу до виконання. А відповідно до п. 6.1. зобов`язання ТОВ «Добробут ЛТД» щодо передачі Паю виникають лише після виконання Пайовиком своїх зобов`язань щодо передачі Пайовиком Облігації ТОВ «Добробут ЛТД». Договір купівлі-продажу облігацій ТОВ «Добробут ЛТД» №Б-493/03;103-П від 18.09.2007р. регулює взаємовідносини між сторонами щодо передачі ТОВ «Добробут ЛТД» у власність Позивача Облігації. Відповідно до умов вказаних договорів, після погашення позивачем у передбачені строки облігації емітента - ТОВ «Добробут ЛТД», останній брав на себе зобов`язання передати позивачу квартиру будівельний номер [NUMBER] , що [ADDRESS] жилого [ADDRESS] жилого [ADDRESS] для обслуговування [ADDRESS] паркінгом [ADDRESS] . Розділом 5 договору №Г1/Д-92 про пайову участь у будівництві об`єкту нерухомого майна від 18.09.2007р. чітко встановлений порядок виконання зобов`язань пайовиком, а також визначені конкретні документи, що підтверджують належний порядок виконання зобов`язань. Згідно абз.2 п.5.4 договору №Г1/Д-92 про пайову участь у будівництві об`єкту нерухомого майна від 18.09.2007р. документальним підтвердженням належного виконання Пайовиком зобов`язання по передачі облігації у власність підприємства , а саме по перерахуванню облігації з рахунку цінних паперів пайовика на рахунок у цінних паперах підприємства, є копія наказу про переказ цінних паперів з рахунку у цінних паперах пайовика на рахунок у цінних паперах підприємства з відміткою зберігача про прийняття переказу до виконання. В матеріалах справи міститься розпорядження про зарахування (списання) цінних паперів №1 від 19.03.10 р. відповідно до якого з рахунку в цінних паперах № [NUMBER] [PERSON] в ВАТ «МТБ» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» на рахунок в цінних паперах № [NUMBER] ТОВ «Добробут ЛТД» списано іменну безпроцентну (цільову) облігацію, Серії U, емітент ТОВ «Добробут ЛТД» у кількості однієї штуки номінальною вартістю одного цінного паперу 239\~968, 58 грн. Даний факт підтверджується випискою про стан рахунку у цінних паперах № [NUMBER] станом на 22.03.2010 р. А з урахуванням положень п. 6.1. договору №Г1/Д-92 про пайову участь у будівництві об`єкту нерухомого майна від 18.09.2007р. зобов`язання ТОВ «Добробут ЛТД» щодо передачі Паю виникають лише після виконання Пайовиком своїх зобов`язань щодо передачі Пайовиком Облігації ТОВ «Добробут ЛТД». В силу частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 3 ст. 509, ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 651 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Спеціальна послідовність виконання зобов`язання передбачена для зустрічного виконання зобов`язання (ст. 538 ЦК). Воно є властивим для виконання взаємних (синалагматичних) зобов`язань, тому що тільки у цих зобов`язаннях сторони одночасно виступають боржником і кредитором та мають кореспондуючі права й обов`язки. Під зустрічним виконанням зобов`язання розуміється виконання свого обов`язку однією зі сторін, що згідно із договором обумовлене виконанням обов`язку другою стороною. Таке виконання характеризується двома моментами: а) воно повинно відбуватися лише за умови виконання іншою стороною; б) і тільки після здійснення виконання іншою стороною. Відповідно до ст. ст. 3, 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігація - це емісійний борговий цінний папір, що посвідчує внесення його власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 13 Конвенції, передбачено: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». У розвиток положень цієї статті Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленою особою способу захисту. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v . the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Так, статті 16 ЦК України, 20 ГК України, 4 ЦПК України передбачають можливість застосування лише тих способів захисту права, котрі заздалегідь визначені в законі, договорі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (абз.2 частини другої статті 16 ЦКУ). Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються іншими способами, передбаченими законом (абз. 12 частини другої статті 20 ГКУ). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. (ст. 5 ЦПК). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд вважає, що відсутність правових підстав для задоволення позову обґрунтований тим, що звертаючись з позовними вимогами у даній справі, позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права в розумінні ст. 16 Цивільного кодексу України, оскільки не зазначив які конкретно дії повинен виконати відповідач. У розумінні ст. 16 Цивільного кодексу України предметом даного позову повинно бути зобов`язання вчинити певні дії, а не «визнання зобов`язання [PERSON] за вищевказаними договорами такими, що виконані належним чином». Ухвалене в справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, і обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини (п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14) Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог. У ній, зокрема, має бути зазначено: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено); висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні; вартість майна, яке належить стягнути з відповідача, якщо при виконанні рішення присудженого майна у наявності не буде; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права; розподіл судових витрат; строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; у яких межах допускається негайне виконання рішення, коли суд зобов`язаний або має право його допустити. (п.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14). Тобто, суд може зобов`язати вчинити лише конкретні дії, а вимога про визнання зобов`язання [PERSON] за вищевказаними договорами такими, що виконані належним чином у даному випадку не може бути задоволена з огляду на абстрактність її змісту та відсутність конкретного переліку дій, які необхідно виконати відповідачу. Крім того, вибраний спосіб захисту не є ефективним, так як не призведе до поновлення порушених прав та інтересів Позивача. Оскільки суд відмовляє в позові за необґрунтованістю, як не вірно вибраний спосіб захисту питання пропуску позивачем строку позовної давності, яка є самостійною підставою для відмови у позові, не розглядається. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, через що у його задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed