Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що згідно рішення Красноградської мської ради від 15.04.1992 року про продаж в особисту власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS], [PERSON] є власником вищезазначеної квартири. Разом з нею в даній квартирі зареєстрований її син [PERSON], [INFO]. З 2014 року [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, він за власною ініціативою залишив квартиру. Там відсутні його речі. [PERSON] в добровільному порядку з реєстраційного обліку знятися не бажає, а тому позивач вимушений сплачувати комунальні послуги по числу зареєстрованих осіб у будинку, в звязку з чим несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Позивач в судове засідання не зявився, від неї до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої вона підтримує свій позов та просить розгляд справи проводити за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Так, як відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоводенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Красноградської міської ради від 15.04.1992 року про продаж в особисту власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS], [PERSON] є власником вищезазначеної квартири (а.с. 9). Відповідно до довідки Красноградської міської ради разом з позивачем в даній квартирі зареєстрований син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, [PERSON] не проживає за даною адресою більше шести років, проживає в іншій країні (а.с.8). Ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Згідно ст. 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. З урахуванням наведеного та надаючи оцінку всім доказам в їх сукупності, враховуючи що відповідач [PERSON] понад рік не користується вищезазначеною квартирою, суд вважає за доцільне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України та

Outcome: approved