Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відділу Державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, 3-ті особи відділ обліку та приватизації житла виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мальва-2» про встановлення факту постійного проживання та визнання права на реєстрацію за місцем постійного проживання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в 1995 році позивач звернулася до адміністрації виробничого об`єднання «Оризон» та їй було надано для проживання кімнату № 512 /б в гуртожитку по [ADDRESS] та з 22 листопада 1995 року її постійно було зареєстровано у ній. Незважаючи на те, що позивач в гуртожитку була зареєстрована на постійній основі і постійно проживала в кімнаті [ADDRESS] , їй було видано ордер №403 від 29 травня 2002 року на тимчасове місце проживання до 01 січня 2003 року в даному гуртожитку, всіх мешканців, в тому числі і [PERSON] , було зареєстровано тимчасово до 01 січня 2003 року, пояснюючи це тим, що гуртожиток мають передавати в комунальну власність міста. Після закінчення тимчасової реєстрації місця проживання, всі мешканці в тому числі і позивач продовжили проживати в гуртожитку, ордер позивачу ніхто не видавав. Відповідно до рішення Смілянської міської ради Черкаської області від 22 січня 2003 року №VII-19, було погоджено безоплатну передачу з державної у комунальну власність територіальної громади міста Сміла гуртожитків для малосімейних виробничого об`єднання «Оризон», зокрема і по [ADDRESS] , що підтверджується архівною копією даного рішення. Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 16 грудня 2003 року №1006, затверджено акт приймання-передачі у комунальну власність м . Сміла гуртожитків для малосімейних, зокрема і по [ADDRESS] . Як зазначила позивач після закінчення тимчасової реєстрації місця проживання по [ADDRESS] , до 01 січня 2003 року та після передачі гуртожитку в комунальну власність територіальної громади м. Сміла,вона продовжила проживати і проживає по даний час за вищезазначеною адресою. В квітні 2019 року позивач вирішила скористатися своїм правом на приватизацію кімнати [ADDRESS] , а тому звернулася в усній формі до органу приватизації виконавчого комітету Смілянської міської ради, де їй надали пояснення, що вона повинна зареєструвати місце свого проживання в кімнаті, а потім вирішувати питання про приватизацію. 22 квітня 2019 року позивач отримала відмову від Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Смілянської міської ради у реєстрації місця проживання в зв`язку з ненаданням необхідних документів на право реєстрації місця проживання в кімнаті [ADDRESS] . [PERSON] постійно проживає та користується саме кімнатою [ADDRESS] в гуртожитку, бере участь у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг за користування цим жилим приміщенням. Просила встановити факт постійного проживання в кімнаті № 512/ б гуртожитку [ADDRESS] , в період з 22 листопада 1995 року по теперішній час та визнати за нею право на реєстрацію за місцем її постійного проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2019 року замінено первісного відповідача відділ Державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області на належного виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області. В судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області надіслав до суду відзив в якому зазначив, що рішенням Смілянської міської ради Черкаської області від 22 січня 2003 року №VII-19, було погоджено безоплатну передачу з державної у комунальну власність територіальної громади міста Сміла гуртожитків для малосімейних виробничого об`єднання «Оризон», зокрема і по [ADDRESS] . Факт постійного проживання позивача в кімнаті № 512 /б гуртожитку для малосімейних, розташованого по [ADDRESS] підтверджується доданими квитанціями про сплату комунальних послуг. В той же час, як зазначив представник відповідача, позивач, не може здійснити реєстрацію місця проживання за відсутності правовстановлюючих документів. Представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача щодо встановлення факту постійного проживання та визнання права на реєстрацію за місцем проживання підлягають задоволенню після дослідження всіх фактичних обставин справи та просив справу розглядати без його участі. Представник 3-ї особа ОСББ «Мальва» надіслав до суду заяву в якій зазначив, що [PERSON] дійсно мешкає за адресою [ADDRESS] та своєчасно і в повному обсязі сплачує внески на управління будинком. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Представник 3-ї особи відділу обліку та приватизації житла виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області в судове засідання не з`явився, хоча про день і час розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Судом встановлено, що згідно паспорта серії [NUMBER] виданого 04 квітня 2000 року [PERSON] зареєстрована 22 листопада 1995 року по [ADDRESS] , а з 01 липня 2002 року зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до ордера № 403 від 29 травня 2002 року, який виданий на підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету ВО «Оризон» № 5, [PERSON] має право на проживання до 01 січня 2003 року в кімнаті № 512 /б в гуртожитку [ADDRESS] , житловою площею 18 кв.м. (а.с. 11). Згідно протоколу № 7 VII сесії Смілянської міської ради Черкаської області від 22 січня 2003 року рішенням VII -19 Смілянської міської ради Черкаської області надана згода на безоплатну передачу з державної комунальної власності м. Сміла гуртожитків для малосімейних виробничого об?єднання «Оризон», які знаходяться по пров. Павлова , 14 та 16 (а.с. 12). Як вбачається із рішення № 1006 виконавчого комітету Смілянської міської ради від 16 грудня 2003 року затверджено акти прийому-передачі у комунальну власність м. Сміла гуртожитків для [ADDRESS] та 16 разом з їх блоками обслуговування (а.с. 13). З довідки № 18 ОСББ «Мальва-2» від 05 квітня 2019 року вбачається, що [PERSON] дійсно мешкає по [ADDRESS] з 1995 року по даний час (а.с. 13 а). Із довідки виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 3345 від 18 квітня 2019 року вбачається, що місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] (а.с. 22 а). Як вбачається із довідки № 17 ОСББ «Мальва-2» від 05 квітня 2019 років станом на 01 квітня 2019 року заборгованості перед ОСББ «Мальва-2» [PERSON] . не має (а.с. 14). З наданих суду квитанцій 2008, 2009, 2010, 2012, 2018, 2019 роки за утримання будинку та прибудинкової території, квартплату, теплопостачання [PERSON] сплачувала комунальну платежі своєчасно (а.с. 14-а-21). В судовому засіданні свідок [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] дійсно проживає з 1995 року по даний час по [ADDRESS] , регулярно здійснює комунальні платежі за надані послуги і в списках боржників в ОСББ не значиться. В 2002 році, будинку надавався статус житлового і [PERSON] виділялося в користування не койкомісце, а окрема кімната. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Зі змісту норми ст. 310 ЦК України вбачається, що фізична особа має право на місце проживання. Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Як передбачено ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно ст. 3 до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року місце проживання фізичної особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Статтею 6 до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Згідно п. 4 ст. 18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою КМУ 02 березня 2016 року № 207 для реєстрації місця проживання особа подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї. Поняття гуртожитків визначено положеннями ст. 127 ЖК УРСР, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до пункту 1 розділу 2 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Положення про гуртожитки» №84 від 27 квітня 2015 року «Вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера». Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» № 500-VI від 04 вересня 2008 року передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто, законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п`яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Отже, однією із умов є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Відтак, суд прийшов до беззаперечного висновку, що [PERSON] проживає у гуртожитку по [ADDRESS] з 1995 року і по теперішній час, тобто більше 5 років, відтак вона набула права на приватизацію кімнати, в якій вона постійно проживає. Однак, у зв`язку з тим, що ордер на кімнату №512/б, в якій позивач фактично проживає у неї відсутній, а договір найму житла не укладений, вона позбавлена можливості зареєструватися на законних підставах у вищезазначеній кімнаті та в подальшому приватизувати її, що є обмеженням прав мешканців гуртожитків. За таких обставин, для реалізації передбачених законом прав на приватизацію кімнати у гуртожитку, необхідно встановити факт, який має юридичне значення стосовно проживання позивача за адресою: по [ADDRESS] та її право на реєстрацію в даній кімнаті, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. На стягненні судових витрат позивач не наполягала та просила залишити їх за собою. На підставі наведеного та

Outcome: approved