Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання відповідача та її сина [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою:[ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що за вищевказаною адресою зареєстрована та проживає з 24.09.2009 р.., там же зареєстрований і відповідач та її син з 14.09.2007 р. на підставі договору піднайму від 23.08.2007 р., зареєстрованого в дільниці №7 КП «ЖКС «Північний». [PERSON] з сином ані дня в даній квартирі не проживали, що підтверджується відсутністю майна та особистих речей відповідача в квартирі. Після закінчення строку договору піднайму [PERSON] з сином добровільно не знялись з реєстраційного обліку та продовжують проживати за адресою: [INFO] у родичів чоловіка відповідача. Наявність реєстрації відповідача в квартирі перешкоджає позивачці повноцінно користуватись своєю власністю та призводить до додаткових витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач в судове засідання не зявилася, згідно з поштовим повідомленням за вказаною адресою вона не проживає. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.02.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON]Є та [PERSON], які діяли від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON], продали, а [PERSON] купила квартиру під №38 в буд.№114 по вул. Кап.Кузнєцова в м.Одесі, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,9 кв.м., в тому числі житловою 27,2 кв.м. (а.с.6). З 14.09.2007 року відповідач з неповнолітнім сином, на підставі договору піднайму від 23.08.2007 р., зареєстрованого в дільниці №7 КП «ЖКС «Північний», як піднаймач та син піднаймача, були зареєстровані за вказаною адресою (а.с.7,13). Не проживання відповідача з дитиною в квартирі підтверджується також допитаними в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON], які є сусідами, та актом про непроживання від 01.10.2015 р., підписаним сусідами [PERSON], [PERSON], підписи яких завірено директором ТОВ «ЖКС «Суворовський» [PERSON], у якому зазначається, що [PERSON] з сином не проживають в [INFO](а.с.29), а також відміткою працівника поштового звязку про непроживання на конверті з судовим викликом (а.с. 36). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги правовідносини, які виникли між сторонами по справі, суд вважає, що в звязку з припиненням дії договору піднайму житлового приміщення та відсутністю відповідача з сином в квартирі понад 1 рік, у [PERSON]С, як у члена сімї власника квартири, припинилося і право користування. Дитина відповідача була зареєстрована відповідно до норми ст29 ЦК України, однак враховуючи те, що право реєстрації неповнолітнього сина в квартирі є похідним від права на проживання матері, тому вимога про втрату права користування приміщенням [PERSON] також підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не проживає у вказаній квартирі.

Outcome: approved