Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати за нею право власності на житловий будинок № 7 по вул. Центральній в с. Дубовець Житомирського району Житомирської області, як за спадкоємицею за заповітом після смерті діда. У судове засідання сторони не зявились, проте як від позивача так і представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник відповідача щодо задоволення позову не заперечував та при вирішенні спору поклався на розсуд суду. За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність вказаних учасників судового розгляду, адже матеріали справи містять достатньо доказів щодо правовідносин, які склались між ними. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 6 червня 2009 року помер дід позивача [PERSON] (а.с.4). Згідно довідки, виданої відповідачем 19 липня 2016 року (а.с.28), убачається, що за спадкодавцем згідно погосподарської книги за 2011-2016 роки рахується спірний у справі житловий будинок № 7 по вул. Центральній в с. Дубовець Житомирського району Житомирської області, ринкова вартість якого, станом на 22 лютого 2017 року, складає 105\~830,00 гривень (а.с.20). Згідно іншої довідки сільської ради від 19 липня 2016 року позивач фактично вступила в спадщину після смерті [PERSON] (а.с.26). За життя, а саме 2 жовтня 2007 року, [PERSON] склав заповіт, яким заповів позивачеві усе належне йому майно (а.с.7). Позивач є єдиним спадкоємцем до майна [PERSON] (а.с.35). Постановою нотаріуса від 9 лютого 2017 року (а.с.36-37) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок, серед іншого, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на такий обєкт нерухомості. За таких обставин позивач вказує, що вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їй спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Аналіз встановлених судом фактичних обставин справи та норм закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову, адже як зясовано, дід позивача за життя був фактичним власником спірного житлового будинку, однак належним чином оформити своє право власності на нього не встиг, у зв'язку з чим позивач, в даний час, унеможливлена у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття нею права власності, як спадкоємцем за заповітом, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене та правову позицію Апеляційного суду Житомирської області з наведених правовідносин, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена заявником. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 1\~058,30 гривень, з відповідача на користь позивача. Окремо, суд звертає увагу сторін на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обовязкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved