Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за заповітом. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. До спадкового майна входить ? частина квартири за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповідала [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося. У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте 18.10.2018 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гура М.Г. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. У зв'язку з цим, позивач звернулась до суду і просить визнати за нею право власності на ? частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], померлої [INFO] та стягнути з відповідача понесені судові витрати. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що вона є онукою [PERSON], яка за життя склала заповіт. Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори більш ніхто не звертався. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності за заповітом, тому що відсутні правовстановлюючі документи на квартиру. [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Додатково пояснив, що померла є його бабусею, а позивач - двоюрідною сестрою. Про те, що [PERSON] за життя склала заповіт він знав. На підставі договору дарування йому належить інша - ? частина спірної квартири. У квартирі зареєстрований він з сином, проте останній там не мешкає. Заяви про прийняття спадщини не подавав, так як знав, що частина квартири - це єдина спадщина, доля якої вже вирішена заповітом. На момент звернення позивача дійсно не було правовстановлюючих документів. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до такого. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть, [NUMBER], видане Запорізьким міським відліком державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 5). Померлій на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 29.02.1996 року належала ? частина квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). 03.02.2016 року [PERSON] склала заповіт, за яким все майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, і все та, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом буде мати право, в тому числі, всі належні на праві власності частки квартири за адресою: [ADDRESS] заповідала [PERSON] (а.с. 9). 18.10.2018 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю у спадкоємця - [PERSON] необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів (а.с. 11). З копії спадкової справи № 51/2018, заведеної 29.05.2018 року, яку було надано на вимогу суду, встановлено, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась [PERSON], заяви від інших осіб про прийняття спадщини за законом відсутні. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що [PERSON] при житті залишила заповіт, яким все своє майно заповідала позивачеві. Положеннями ст. ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Дослідженими судом доказами встановлено, що 29.05.2018 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу від 18.10.2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено в зв'язку з відсутністю на момент відкриття спадщини правовстановлюючих документів на квартиру. Згідно роз'ясненням, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що частина спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.02.1996 Комунарською районною адміністрацією, дійсно належить [PERSON], яка померла, після її смерті спадщину за заповітом прийняла позивач [PERSON], суд вважає за необхідне визнати за нею право власності на частину вказаної квартиру в порядку спадкування за заповітом. З урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved