Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 03 серпня 2014 року і зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володимирецького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №64 та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 3000 грн. щомісячно на дитину. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюбне життя з відповідачем не склалося через різного роду непорозуміння, різні погляди на життя. На протязі тривалого часу сторони шлюбних та сімейних відносин не підтримують. Вказаний позов [PERSON] надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 19.08.2019 року. 30.08.2019 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву зазначив, що повністю визнає позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Суд, заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, як вбачається зі ст.ст.104, 105, 110 СК України, шлюб може бути припинено у зв`язку з його розірванням на підставі рішення суду за позовом одного з подружжя. У відповідності до ст.112 СК України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд приймає до уваги фактичні взаємини між подружжям, фактичні причини розірвання шлюбу та інші обставини. В даному випадку в судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, подружні та сімейні взаємини між сторонами припинено остаточно, подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін. Виходячи з наведеного, суд вважає, що є передбачені законодавством підстави для розірвання шлюбу. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач [PERSON] після реєстрації шлюбу змінювала прізвище, і не клопотала про його зміну на дошлюбне, вона може іменуватись цим прізвищем і після розірвання шлюбу Також встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] . У відповідності до ч.4 ст.29 Цивільного Кодексу України, Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як вбачається з ч.1 ст.160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. З пояснень сторін вбачається, що малолітній син подружжя [PERSON] на час розгляду справи судом, проживає спільно з позивачкою та перебуває на її утриманні, тобто місце проживання дитини визначено подружжям за взаємною згодою. У відповідності до ст.180-182 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, судом встановлено, що відповідач у справі, який є батьком неповнолітніх дітей, зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення повноліття. Оскільки в добровільному порядку такого утримання [PERSON] не здійснює, і домовленості між сторонами про способи та розмір утримання не досягнуто, позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Позивач, з якою проживає дитина, обрала стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, що відповідає вимогам ст.ст.182, 184 СК України. З приводу розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, судом встановлено наступне. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту ст.184 СК України вбачається, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі може бути визначений судом або домовленістю між батьками, та підлягає індексації відповідно до закону. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги взаємний обов`язок батьків по утриманню дітей, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов [PERSON] визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Як вбачається зі ст.205 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Прийняття такого рішення можливе і у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до положень ч.3 ст.200 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved