Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка [PERSON] є власником вищезазначеного житлового будинку, в якому зареєстровані: позивачка [PERSON] та її сини [PERSON] та [PERSON] (відповідач). Відповідач в будинку позивачки протягом п'ятнадцяти років не проживає без поважної причини. [PERSON] працює в Італії, створив сім'ю і там проживає. Про зняття з реєстрації проживання відповідач не заперечує, однак не має змоги приїхати в м. Городенка. Позивачка в позові покликається на ч. 2 ст. 405 ЦК України. 14.11.2018 року позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS], шляхом визнання відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житлом по вказаному адресу. В судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить задовольнити. Позивачка суду пояснила, що вона є власником житлового будинкку [ADDRESS], який успадкувала по заповіту після смерті матері. Син [PERSON] не проживає в її будинку понад 10 років, однак не має можливості приїхати з Італії, щоб знятися з реєстрації. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, вислухавши позивачку, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14.01.1994 р. державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори (спадкова справа № 6-1994 рік), посвідчено, що [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла [INFO]., успадкувала житловий будинок з приналежними господарськими прибудовами в [ADDRESS]; право власності на даний будинок зареєстровано в Коломийському міжміському бюро технічної інвентаризації 14.02.1994 року за № 1338. Факт реєстрації відповідача [PERSON], [INFO] в [ADDRESS], підтверджується інформацією Городенківської міської ради № 479 від 31.08.2018 р., Городенківського РВ УДМС України в Івано-Франківській області № 13/2239 від 31.08.2018 р., отриманою на запит суду та витягом з будинкової книги. За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Допитаний судом свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином позивачки та братом відповідача. Ствердив, що відповідач більше 10 років не проживає в будинку по [ADDRESS], власником якого є його мама. Брат [PERSON] проживає в Італії і не має наміру повертатися додому. На даний час в даному будинку проживає мама та він з дружиною. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1 п.1, 5 ч.ч.3, 4 ст.71 цього Кодексу. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач договору найму житлового будинку з позивачкою не укладав, не проживає в будинку позивачки по [ADDRESS] більше 10 років, хоча зареєстрований в ньому. Реєстрація місця проживання відповідача в належному позивачці житловому будинку перешкоджає їй належно реалізовувати свої права власника об'єкта нерухомості, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні належним позивачці майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. На підставі ст. ст. 71, 72, 150, 156, 163 Житлового кодексу України, ст.ст. 29, 310, 317, 319, 321, 383 ЦК України, ст.ст. 29, 310, 317, 319, 321, 383 ЦК України,

Outcome: approved