Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про розірвання шлюбу, у якому просила: - розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18.08.2000 року м. Харків, міський відділ реєстрації актів, про що зроблено актовий запис №1147; - після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишити без змін; - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000 грн., починаючи з дня пред`явленню позову і до досягнення дитиною повноліття; на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000 грн., починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000 грн., починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; - визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 4-кімнатну квартиру [ADDRESS] ; Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 18.08.2000 року [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований міським відділом реєстрації актів м. Харків, про що зроблено запис №1147. У шлюбі у подружжя народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На теперішній час подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач вважає, що за таких умов, шлюб необхідно розірвати. Крім того, позивач вказала, що відповідач [PERSON] зобов`язаний утримувати спільних дітей, має задовільний стан здоров`я, є працездатним, в нього є рухоме та нерухоме майно, а його матеріальний стан дозволяє сплачувати аліменти саме у такому розмірі. Також позивач вважає за необхідне визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] (11 років), та [PERSON] , [INFO] (4 роки), разом із нею, оскільки саме позивач займається постійним вихованням дітей: відводить до садка й забирає, відвідує школу, займається розвитком дітей у всіх напрямках, займається лікуванням дітей, харчуванням, тощо, тобто повністю забезпечує побут дітей. Самі ж діти, виявляють прихильність до матері. За для якнайкращого забезпечення гармонійного розвитку дітей слід визначити місце їх проживання разом із матір`ю. При цьому, матір не чинила й не чинить жодних перешкод у спілкуванні дітей з їхнім батьком. Крім цього [PERSON] вказала, що в період шлюбу за спільні кошти подружжям було набуте наступне майно: -17.10.2007 року - житловий будинок з надвірними будівлями б [ADDRESS] ; -14.12.2007 року - 4-кімнатна квартира [ADDRESS] ; -18.11.2010 року - транспортний засіб «NISSAN X-TRAIL», 2007 року випуску; - 18.07.2019 року - транспортний засіб «SEAT ALTEA XL», 2015 року випуску. Вищезазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після фактичного припинення шлюбних відносин, в користуванні відповідача залишилися два автомобіля й житловий будинок, а в користуванні позивача - квартира. Автомобілі є неподільними речами, а тому на підставі ч. 2 ст. 71 СК України мають бути присуджені відповідачу, при цьому, їх вартість має бути врахована під час визначення частки позивача у іншому спільному майні. Крім того, оскільки житловий будинок також залишився у фактичному володінні відповідача, то він може бути присуджений йому в повному обсязі, а частка позивача - врахована у іншому спільному майні. Згідно Довідок ТОВ «Альянс» від 03.03.2020 року, вартість 4-кімнатної квартира [ADDRESS] становить 898 861,00 грн.; житлового будинку з надвірними будівлями б/н, площею 51,7 кв.м. по [ADDRESS] - 210 109,00 грн.; автомобіля «NISSAN X-TRAIL», 2007 року випуску - 287 140 грн.; автомобіля «SEAT ALTEA XL», 2015 року випуску - 410 490,00 грн. У зв`язку із тим, що вартість квартири (що залишилася у фактичному володінні позивача) становить 898 861,00 грн. та дорівнює вартості двох автомобілів та житлового будинку (що залишилися у фактичному володінні відповідача), яка становить 907 739,00 грн., враховуючи інтереси дружини та дітей, вважаємо можливим право власності на автомобілі та житловий будинок залишити за відповідачем, а за позивачем визнати право власності на цілу частину квартиру. При цьому різниця у вартості майна є незначною й не впливає на рівність часток подружжя у спільному майні. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.03.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 29.07.2020 року відповідач за первісним позовом [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги визнав частково та просив шлюб між ним та позивачем розірвати, визначити місце проживання дітей разом з позивачем, задовольнити позовну заяву в частині визнання за позивачем права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Проте, позовну заяву в частині стягнення аліментів просив задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на користь позивача на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу (заробітку), починаючи стягнення із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу (заробітку), починаючи стягнення із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу (заробітку), починаючи стягнення із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що вимога про стягнення з нього аліментів у розмірі по 5000 грн. на кожну дитину є необґрунтованою, оскільки він займає посаду аспіранта інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України та його заробітна плата з вересня 2019 року по грудень 2019 року складає 4824 гривні 00 коп. на місяць. З січня 2020 року заробітна плата у відповідача не нараховується зовсім, за період з 01.01.2020 року по 31.03.2020 року відповідачем будь-який дохід не отримується. Крім того, 29.07.2020 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якому просив: - припинити право спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами площею 51, 7 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - припинити право спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, для ведення садівництва, що розташована на території Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області, садівниче товариство «Донець», 30, кадастровий номер земельної ділянки 6321784500:01:004:0051; - припинити право спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на автомобіль «NISSAN X-TRAIL», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] ; - припинити право спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на автомобіль «SEAT ALTEA XL», 2015 року випуску державний номер [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскільки, 4-кімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана сторонами в період шлюбу залишається відповідачу [PERSON] , та оскільки автомобілі є неподільними речами, вважає за необхідне залишити за собою вищевказане майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами площею 51, 7 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1200 га, для ведення садівництва, що розташована на території Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області, садівниче товариство «Донець», 30, кадастровий номер земельної ділянки 6321784500:01:004:0051; автомобіль «NISSAN X-TRAIL», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , автомобіль «SEAT ALTE A XL», 2015 року випуску державний номер [NUMBER] . Ухвало. Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.07.2020 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з основним позовом. 07.08.2020 року позивач за первісним позовом [PERSON] надала суду відзив на зустрічну позову заяву, у якому позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя визнала у повному обсязі та просила стягнути з неї на користь [PERSON] 50 % від сплаченого ним судового збору у зв`язку із визнанням нею його позовних вимог, а інші 50% повернути [PERSON] із державного бюджету України. 10.09.2020 року позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з заявою про збільшення позовних вимог, у якій, окрім первісних позовних вимог, просила стягнути з [PERSON] на її користь половину вартості автомобіля «Ford Fusion», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що складає 24 400 грн. 00 коп. постилаючись на те, що на виконання ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.2020 року з Територіального сервісного центру № 6350 надійшла копія договору купівлі-продажу від 05.02.2019 №6218/19/009274, на підставі якого транспортний засіб марки «Ford Fusion», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] був перереєстрований на іншого власника. З копії договору купівлі-продажу від 05.02.2019 №6218/19/009274 вбачається, що суб`єкт господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами ТОВ «ПРИМАСК-АВТОЕКСПЕРТ» в особі [PERSON] уповноваженого наказом (дорученням) на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу [PERSON] , з однієї сторони і [PERSON] уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу. Таким чином, [PERSON] без відома та згоди позивача був укладений договір купівлі продажу автомобілю «Ford Fusion», 2006 року випуску, ціна якого, згідно договору купівлі-продажу від 05.02.2019 №6218/19/009274, складає 48 800 грн. 00 коп. Коштів від продажу цього транспортного засобу [PERSON] не отримувала, тому на підставі ч. 3 ст. 61 СК України відповідач повинен сплатити позивачу половину вартості вказаного автомобіля, що складає 24 400 грн. 00 коп. 02.11.2021 року відповідач за первісним позовом [PERSON] надав суду уточнений відзив на позовну заяву, у якому відмовити в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з позивачем не заперечував, Позовну заяву в частині стягнення аліментів просив задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу (заробітку), починаючи стягнення із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу (заробітку), починаючи стягнення із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу (заробітку), починаючи стягнення із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовну заяву в частині визнання права власності на 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS] просив задовольнити частково, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири та за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Також просив позовну заяву в частині стягнення з нього користь [PERSON] половини вартості автомобіля «Ford Fusion», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що складає 24400 грн. 00 коп. залишити без задоволення. У відзиві посилався на раніше надані пояснення, а також зазначив, що позовну вимогу про стягнення з нього половини вартості автомобіля «Ford Fusion», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що складає 24400 грн. 00 коп. не визнає в повному обсязі, у зв`язку із тим, що вищевказаний автомобіль було продано в шлюбі, відповідно до генеральної довіреності посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області від 21.04.2011 року, відповідно, кошти отримані від реалізації вказаного автомобіля були витрачені спільно з позивачем у шлюбі та в інтересах сім`ї ще в квітні 2011 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.12.2020 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представником позивача [PERSON] - адвокатом Ципліцьким Д.О. була надана заява про відмову від частини позовних вимог, а саме - від частини позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача половини вартості автомобіля «Ford Fusion», 2006 року випуску, що складає 12400 грн. 00 коп., зменшивши таким чином суму до 12000 грн. [PERSON] у судовому засіданні надав суду заяву про часткове визнання позовних вимог за первісним позовом, у якій просив: - позовну заяву в частині розірвання шлюбу задовольнити та розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18.08.2000 року міським відділом реєстрації актів за актовим записом №1147; - після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишити без змін; - позовну заяву в частині стягнення аліментів задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. 00 коп., починаючи стягнення із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. 00 коп., починаючи стягнення із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. 00 коп., починаючи стягнення із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; - позовну заяву в частині визначення місця проживання дітей задовольнити та визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] ; - позовну заяву в частині визнання права власності на 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS] задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS] . Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи із наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судовим розглядом встановлено, що 18.08.2000 року [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований міським відділом реєстрації актів м. Харків, про що зроблено запис №1147. У шлюбі у подружжя народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На теперішній час подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач вважає, що за таких умов, шлюб необхідно розірвати. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Представник відповідача не заперечував щодо позовних вимог про розірванню шлюбу. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї за неможливе. Також позивач у позовній заяві зазначила, що відповідач [PERSON] зобов`язаний утримувати спільних дітей, має задовільний стан здоров`я, є працездатним, в нього є рухоме та нерухоме майно, а його матеріальний стан дозволяє сплачувати аліменти. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 5000 грн на кожного. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у частині суми аліментів, вказуючи при цьому, що відповідач на цей час не має можливості сплачувати вказані суми, посилаюсь на обставини, викладені у відзиві до позовних вимог, та просив задовольнити вимоги у розмірі 1100 грн на кожну дитину. Також вказав, що відповідач займає посаду аспіранта інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України та його заробітна плата з вересня 2019 року по грудень 2019 року складає 4824 гривні 00 коп. на місяць. З січня 2020 року заробітна плата у відповідача не нараховується зовсім, за період з 01.01.2020 року по 31.03.2020 року відповідачем будь-який дохід не отримується, підприємцем відповідач ні є, і тому можливості сплачувати аліменти у вказаній позивачем сумі не має можливості. Частина 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 СК України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181,183,184 СК України, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і ( або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Суд при визначенні розміру аліментів, враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитей, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх заперечень, зокрема щодо непрацездатності, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки останній стверджує, що він на даний час є непрацюючою особою з істотним ушкодженням здоров`я через отримані ушкодження, що унеможливлює сплату аліментів на утримання дитини, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, відповідач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Суд критично ставиться до пояснень відповідача, що на його погляд розмір аліментів на дитину повинен бути 1/8 частина від заробітку, оскільки згідно пояснень представника відповідача та наданих документів на цей час від не працює та доходу не отримує, при цьому доказів неможливості свого працевлаштування не надав. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину відповідачем не надано. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи, що у відповідача нерегулярний, мінливий дохід, та враховуючи, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, суд частково задовольняє позовні вимоги та визначає розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 грн. на кожного, починаючи з 16.03.2020 року і до досягнення кожної дитини повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і оплата праці (грошове забезпечення), з якої відраховують аліменти. Обов`язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення,

Outcome: partial