Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] про виселення фізичної особи з квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона згідно договору дарування від 12 вересня 2013 року є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані її батьки [PERSON], [PERSON] і її син [PERSON], [INFO]. Шлюб між її батьками розірваний, однак вони продовжують проживати разом в даній двокімнатній квартирі. [PERSON] разом з сином [PERSON] та чоловіком тимчасово проживають в [INFO]. Вказує, що без її дозволу батько [PERSON] 08.12.2014 року вселив у належну їй квартиру співмешканку [PERSON] Просить виселити з квартири [ADDRESS] відповідача [PERSON], яка вселилась в дану квартиру без згоди позивача [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала з підстав в ній викладених, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] являється позивач [PERSON], що підтверджується договором дарування від 12.09.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу за № 774 та витягом з Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7, 8). З копії будинкової книги вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 6). Опитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON]К пояснила, що квартира [ADDRESS] належить її дочці [PERSON] Після розірвання шлюбу з [PERSON] вони продовжують проживати в даній двокімнатній квартирі. В грудні 2014 року вона виявила, що в кімнаті разом з [PERSON] ночувала [PERSON] Факту вселення, а також наявність речей [PERSON] в даній квартирі [PERSON] підтвердити не може. Зазначила, що останні два тижні [PERSON] в даній квартирі на зявлялась. Опитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що постійно проживає в приналежному їй будинку № 10 по вул. Гвардійська, в с. Омельне Ківерцівського району. Зазначила, що працює в Луцькому районі, а тому через погану погоду взимку 2014, 2015 років іноді залишалась ночувати в свого знайомого [PERSON] Постійно вона в квартирі [ADDRESS] не проживає, речей її там немає. Аналогічні поясненням [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення [PERSON] До наявної в справі копії листа Луцького МВ УМВС України у Волинській області від 31.12.2014 року (без висновку) за зверненням свідка [PERSON] суд ставиться критично, оскільки він не свідчить про факт постійного проживання [PERSON] у спірній квартирі (а.с. 5). Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Встановлено, що позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про самоправне зайняття (вселення) відповідачем [PERSON] житлового приміщення в квартирі №13 буд. 11 по пр.-ту Грушевського в м. Луцьку. Таким чином, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed