Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по вул. Радісна, 11 в м. Городенка Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивувала тим, що згаданий житловий будинок належав її батькам. Батько [PERSON] помер у 1983 р., право власності на будинок оформила мама [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок № 5576 від 01.04.1994 р. право власності було зареєстроване за колгоспним двором, головою якого була [PERSON] Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,16 га. У відповідності до технічної документації житлове господарство по вул. Радісна, 11 в м. Городенка складається з житлового будинку, сараю, гаража, огорожі та воріт. Згідно висновку про оцінку майна ФОП [PERSON] житловий будинок перебуває у задовільному стані, його ринкова вартість становить 117910 грн. [PERSON] померла 12 квітня 2005 р., заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є позивачка та її рідна сестра - відповідачка [PERSON], яка відмовляється від спадкування. Позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем, і у межах передбаченого законом строку звернулася в Городенківську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. Була заведена спадкова справа № 408 та оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.04.2008 р. на грошові вклади в банку. В той час свідоцтво про право на спадщину на будинок позивачка не оформляла через брак коштів. У грудні 2016 р. вона звернулася в Городенківську ДНК з приводу видачі їй свідоцтва про право на спадщину на будинок. Постановою нотаріуса їй відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору. Позивачка вважає, що володіє житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами правомірно, утримує їх в належному стані, обробляє земельну ділянку, оскільки не може отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на будинковолодіння, тому звернулась до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивачка зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідачка позов визнає, на частку у спадковому майні не претендує, від спадкування відмовляється на користь позивачки. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Копією свідоцтва № 5576 про право особистої власності на жилий будинок від 1 квітня 1994 р., виданого виконавчим комітетом Городенківської міської Ради на підставі рішення виконкому Городенківської міської Ради народних депутатів № 127 від 01 березня 1994 р. взамін свідоцтва про право власності від 29.08.1960 р., стверджено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в м. Городенка по вул. Радісна за № 11 дійсно належить на праві спільної сумісної власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.11). За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до розяснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Виданою 26.10.2016 р. виконавчим комітетом Городенківської міської ради Івано-Франківської області [PERSON] довідкою № 7068, стверджується, що станом на 1991-1995 роки в будинку по вул. Радісна, 11 в м. Городенка були зареєстровані: її мати [PERSON], [INFO], та її сестра [PERSON], [INFO] (а.с.26). Згідно копії свідоцтва про народження серії ІІ-АВ № 010788, виданого рай бюро ЗАГС м. Городенка Івано-Франківської області 16.05.1973 р., актовий запис № 26 від 30 вересня 1955 р., батьками [PERSON], [INFO], яка народилася в м. Городенка Івано-Франківської області, є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НМ № 335596, виданого 25 квітня 1980 р. районним відділом ЗАГС м. Городенка Івано-Франківської області, стверджується, що 26 квітня 1980 р. зареєстрували шлюб [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], актовий запис № 27 від 26 квітня 1980 р., після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Левінська» (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про народження, виданого Рай ЗАГС м. Городенка, актовий запис № 52 від 13 червня 1943 р., батьками [PERSON], яка народилася 08.06.1943 року в м. Городенка, є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Мати позивачки та відповідачки [PERSON] померла 12 квітня 2005 року у віці 85 років, актовий запис № 39 від 12 квітня 2005 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії 1-НМ № 004023, виданого 12 квітня 2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області (а.с. 10). Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 згаданого кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Чоловік спадкодавця [PERSON] - [PERSON] помер 20 листопада 1983 року у віці 66 років в м. Городенка, актовий запис № 115 від 21 листопада 1983 року, про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть серії І-НМ № 237009, виданого 15 вересня 2016 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с. 9). Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом [PERSON] є її дочки, позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON]. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На час смерті спадкодавця [PERSON] разом з нею в м. Городенка по вул. Радісна, 11, проживали позивачка та відповідачка, що стверджено відмітками про місце проживання в їх паспортах (а.с. 6, 36). Крім того, довідка № 10598, видана 08.12.2016 р. виконавчим комітетом Городенківської міської ради Івано-Франківської області, свідчить про те, що на час смерті [PERSON] разом з нею по вул. Радісна, 11 в м. Городенка, була зареєстрована [PERSON], яка займалась похованням матері [PERSON] (а.с.25). Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. З поданої до суду заяви [PERSON], повнолітньої непрацездатної дочки спадкодавця, яка на день відкриття спадщини внаслідок смерті матері досягла пенсійного віку, і відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині, вбачається, що вона на частку в спадковому майні [PERSON] не претендує, на частку в колгоспному дворі не претендує і не зверталася за її виділом, з заявою про прийняття спадщини в органи нотаріату не зверталась, відмовляється від частки у спадщині на користь [PERSON] (а.с.35). З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 квітня 2008 р., виданого державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 650 (спадкова справа № 408) встановлено, що спадкоємцем майна - грошових коштів [PERSON], яка померла 12 квітня 2005 р., є [PERSON] (а.с.23). Також до спадкового майна померлої [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Радісна, 11 в м. Городенка Івано-Франківської області. Про те, що по вул. Радісна, 11 в м. Городенка житловий будинок збудований в 1955/1987 р., господарські будівлі і споруди збудовані в 1965, 1985, 1987 р., свідчить їх характеристика згідно з технічним паспортом, складеним 07.11.2016 р. (а.с.12-16). Як вбачається із звіту про оцінку житлового будинку № 1467316_24112016_00139, складеного ФОП [PERSON] ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул. Радісна, 11 м. Городенка Івано-Франківської області на 24.11.2016 року становить 117910 грн. (а.с.17-22). Після смерті матері позивачка продовжує проживати в спадковому житловому будинку, здійснює догляд за ним. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2004 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори від 06 грудня 2016 р. № 1759/02-31 слідує, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої 12 квітня 2005 року, на житловий будинок № 11 по вул. Радісна в м. Городенка з посиланням на те, що згадане господарство відносилось до колгоспного двору, однак частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені (а.с.24). Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за законом спадкодавця [PERSON] права власності на будинковолодіння судом не встановлено, відповідачка не заперечує відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1216,1258,1261,1269-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved