Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що 30.03.2018 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 124340 гривень. Обов`язку з повернення позики відповідач не виконала, грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 124340 гривень, а також судовий збір. Ухвалою суду від 11.02.2021 року відкрите провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач у наданий судом строк та станом на 22.03.2021 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалась, відзив на позов не подала, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було. 17.02.2021 року відповідач особисто подала через канцелярію суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності, що підтверджується роздруківкою реєстру вхідної кореспонденції суду за вхідним номером заяви. В ході розгляду справи сторонами інші заяви чи клопотання не подавались. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Відповідно до копії розписки, складеної 30.03.2018 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 124340 гривень та зобов`язалась повернути кошти у строк до 20.12.2019 року. У розписці наявні відомості про безвідсотковість позики. 01.09.2020 року [PERSON] направила на адресу [PERSON] претензію про повернення суми позики протягом 30 днів з моменту отримання претензії. Згідно з поясненнями [PERSON] , 03.09.2020 року вона отримала претензію підтвердивши наявність заборгованості в сумі 124340 гривень та вказала про неможливість повернути кошти у визначений строк та зазначила про можливість звернутись з позовом. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Виходячи з вищезазначеного, суд вбачає підстави для стягнення позики у сумі 124340 гривень. Відповідно до узгодженої позиції сторін, позика надавалась безвідсотково, що передбачено положенням ст. 536 ЦК України. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання відповідачем позову та доведеність пред`явлених вимог дослідженими доказами, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсягу. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved