Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 16 квітня 1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно стабільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідача, починаючи з дня надходження позову до суду до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за 1 місяць. Від позивача та відповідача надійшла заява, в якій вони просять розглянути справу за їх відсутності. Проти постановлення рішення за їх відсутності не заперечують. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖС № 251799, виданим відділом реєстрації АГС Комунарського району м. Запоріжжя 16 квітня 1994 року, актовий запис № 190 (арк. справи 3). Від шлюбу сторони [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 021066, виданим 06 квітня 2000 року відділом реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя за актовим записом № 155. Дитина знаходиться на утриманні матері, позивача по даній справі, з нею мешкає, що, зокрема, вбачається зі змісту позовної заяви, та не заперечується сторонами. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що між сторонами немає домовленості відносно утримання неповнолітньої дитини, зокрема, стосовно першочергових витрат на неї. Як вказує позивач у позовній заяві, їй важко самотужки виховувати та утримувати дитину, а відповідач добровільно кошти на утримання сина не надає. Судом встановлено, що між сторонами немає домовленості відносно утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], зокрема, стосовно першочергових витрат на нього. За таких обставин суд доходить висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 182\~\~Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інше. Як розяснено у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як свідчать матеріали справи, відповідач працює та має постійне джерело доходу. Доказів стосовно наявності у відповідача на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб відповідач суду не надав. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Також, у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Отже, з урахуванням обставин, встановлених у судовому засіданні, та на підставі положень діючого законодавства, суд вважає за доцільне встановити відповідачу розмір належних до сплати аліментів у розмірі ? частки від його доходу. Враховуючи викладене, суд задовольняє позов [PERSON] у повному обсязі. Згідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів, суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі частини 3 статті 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 640 гривень 00 копійок. На підставі ст.ст. 10, 11, 57- 61, 64, 88, 208, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд

Outcome: approved