Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В підтвердження позову позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який був придбаний позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2013 року за власні кошти. У вказаному житловому будинку зареєстрований [PERSON] , який вселився у вищезазначений будинок як член сім`ї - чоловік позивача. 19 вересня 2019 року рішенням Дергачівського районного суду Харківської області шлюб між сторонами по даній справі розірвано. Відповідач по справі - колишній чоловік позивача. 15 березня 2020 року відповідач по справі добровільно залишив будинок, забрав всі свої речі та з того часу в належному позивачу будинку не проживає, майна, що належить йому, у будинку не залишилося. На даний час позивач самостійно сплачує комунальні платежі, в тому числі і за відповідача, що порушує право позивача, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, в адресованій суду заяві підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити, а справу розглядати за її відсутністю. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, згідно наданої суду заяви позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, а справу просить розглядати за його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом було достовірно встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який був придбаний позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2013 року за власні кошти. У вказаному житловому будинку мешкав та є зареєстрований [PERSON] , який вселився у вищезазначений будинок як член сім`ї - чоловік позивача. 19 вересня 2019 року рішенням Дергачівського районного суду Харківської області шлюб між сторонами по даній справі розірвано. Відповідач по справі - колишній чоловік позивача. 15 березня 2020 року відповідач по справі добровільно залишив будинок, забрав всі свої речі та з того часу відповідач в належному позивачу будинку не проживає, тобто особистих речей відповідача у житловому будинку немає, поштова кореспонденція на його ім`я не надходить. На даний час позивач самостійно сплачує комунальні платежі, в тому числі і за відповідача, що порушує право позивача, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідачем не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що він не проживає за місцем реєстрації з поважних причин. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично не проживає за місцем реєстрації, особистих речей відповідача у житловому будинку немає, кореспонденція на його ім`я за даною адресою не надходить. Частиною 6 ст. 263 ЦПК України передбачено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Outcome: approved