Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, [INFO] народила сина [PERSON]. На даний час з відповідачем разом не проживає. Просить з відповідача стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 4 000 грн. щомісячно та аліменти на особисте утримання в розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на те, що відповідач є приватним підприємцем та має щомісячний дохід, але дитині не допомагає. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, посилаючись на те, що [PERSON] надає матеріальну допомогу дитині, купує йому одяг, іграшки, солодощі. З урахуванням розміру доходу відповідача, просили суд винести рішення про стягання аліментів на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно та 150 грн. щомісячно - на особисте утримання дружини. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають дитину [PERSON], [INFO], який в даний час проживає з матір'ю. Декларацією прав дитини від 1959 р. закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням матеріального становища позивачки, яка надає матеріальну допомогу сину, однак самостійно не може повноцінно утримувати його, оскільки несе інші витрати пов'язані з його фізичним, духовним та моральним розвитком, а також те, що відповідач є приватним підприємцем, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на утримання малолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, враховуючи те, що в судовому засіданні не здобуто достатніх доказів, які підтверджують факт отримання не регулярного або мінливого доходу відповідачем [PERSON] Сам факт отримання прибутку [PERSON] від підприємницької діяльності не свідчить про мінливість або нерегулярність цього доходу. Згідно ст.84 ч. ч.2, 6 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Оскільки, відповідач є приватним підприємцем, суд вважає, що з нього необхідно стягувати аліменти на особисте утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років.

Outcome: partial