Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу , визначення місця проживання малолітньої дитини. В позові вказала , що 10 жовтня 2014 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області , про що складений відповідний актовий запис № 598. Від шлюбу є донька [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між ними поступово погіршувалося , а в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На протязі останніх двох років ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено , оскільки відповідач постійно проживає в місті Одеса. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сімю . З його ініціативи між ними постійно виникають сварки , свідком яких є їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожний раз спричиняє їй душевні страждання. Вважає, що сімя розпалась остаточно, тому спільне проживання та збереження сімї є неможливими, на примирення не згідна. Просить шлюб розірвати. Як мати їхньої неповнолітньої доньки [PERSON] , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину , створення для неї належних соціально побутових умов проживання , збереження психічного та фізичного здоровя , духовного та розумового розвитку , вважає за необхідне визначити місце проживання їхньої дитини. Переконана , що їхня донька повинна проживати разом з нею в квартирі , що належить їй на праві спільної приватної власності за адресою : вул. [PERSON] ( Постишева), 7 [ADDRESS]. Оскільки відповідач декілька раз висловлювався з погрозами в її адресу , що забере дитину до себе , суд має визначити місце проживання дитини. Просить врахувати , що зі слів відповідача , він не має офіційної роботи та власного житла. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обовязку виховувати дитину , піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обовязків щодо їхньої дитини, але зважаючи на вік дитини вважає за доцільне , щоб зустрічі відповідача з дитиною проходили виключно за її присутності. Просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. Визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] - залишити її проживати разом з нею за адресою : [ADDRESS] . Допустити негайне виконання рішення суду у частині визначення місця проживання дитини. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2ст.114 СК Україниу разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сім'я фактично розпалася, оскільки протягом тривалого часу сторони не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства. А тому, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, воно буде суперечити інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідност. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч.ч. 1, 2ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивачки забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. При цьому, встановлені судом обставини в цій справі, у розумінні положеньстатті 161 СК Українита принципу 6 Декларації прав дитини, по відношенню зі сторони матері до малолітньої дитини, свідчать про можливість проживання дитини разом з нею. Судом встановлено, що малолітня дитина проживає з позивачем, тому суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, малолітню дитину слід і надалі залишити проживати з позивачем, відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 640 грн. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 640 грн.

Outcome: approved