Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в Купянський міськрайонний суд Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, з посиланням на ті обставини, що вона з відповідачем по справі знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2008 року, який було зареєстровано Куп'янськ-Вузловською селищною радою Харківської області, актовий запис №36. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яки мешкає разом з позивачем. Також позивач вказує, що вона мешкає разом із сином та самостійно забезпечує свою родину. Відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати їй матеріальну допомогу, чим ставить мати з дитиною в скрутне матеріальне становище, у звязку з чим просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% від суми прожиткового мінімуму для дітей даного віку до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги своєї позовної заяви та просила суд їх задовольнити. Крім того, зазначила, що на даний час вона мешкає разом із відповідачем та неповнолітньою дитиною, однак у майбутньому вона планує переїхати від свого чоловіка та жити окремо разом із своїм сином без батька. У те що батько дитини буде добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини вона не вірить та просить суд задовольнити її позов. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що він буде матеріально підтримувати свою дитину та купувати їй необхідні речі однак просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та примусово не стягувати з нього аліменти на утримання дитини. Також вказав, що коли він сам купує речі сину, то впевнений в тому, що гроші пішли на його користь, а не на користь задоволення особистих потреб його дружини. Окремо відповідач надав суду оригінали квитанцій, як доказ того, що він дбає про дитину та купує йому речі для повсякденного життя. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Шлюб між сторонами зареєстрований 26 липня 2008 року Куп'янськ-Вузловською селищною радою Харківської області, актовий запис №36 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 2). Згідно довідки №163 від 08 квітня 2015 року, виданої виконавчим комітетом Куп'янськ-Вузловської селищної ради, позивач [PERSON] мешкає разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] [INFO] за адресою: Харківська область, сел. Куп'янськ-Вузловий, вул. Будьонного, 2 (а.с. 7). 29 квітня 2015 року був придбаний стіл вартістю 1111,00 грн., 23 травня 2015 року був придбаний ремінь вартістю 65,00 грн., шкільні брюки вартістю 210,00 грн., туфлі вартістю 220,00 грн., 26 травня 2015 року були придбані чоловічі босоніжки вартістю 200,00 грн., що підтверджується оригіналами квитанцій, які надав у судовому засіданні відповідач [PERSON] (а.с. 18-21). Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 51 Конституції України\~передбачено обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. N 789-XII), дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до вимог частин 2 і 3\~ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини стягуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, дітей, а також інші обставини. Відповідно до ст. 191 ч.1 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно\~ст. 59 Закону України «Про освіту»\~на батьків покладається відповідальність за розвиток дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини як особистості. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідач купував речі для задоволення потреб дитини та забезпечення нормальних умов життя але, як стверджує позивач це не постійна допомога та піклування про дитину і у майбутньому батько не стане купувати речі сину. Крім того, всі квитанції, які були надані до суду отримані відповідачем після того, як позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, що змушує суд скептично ставитися до придбаних речей для дитини. Позивач вказала на те, що вона разом із дитиною переїжджала жити до своєї матері та самостійно займалася вихованням дитини, а на даний час вона тимчасово мешкає разом із чоловіком у звязку із скрутним матеріальним становищем та відсутністю можливості орендувати окреме житло. Як встановлено у судовому засіданні сторони мають намір розїхатися та жити окремо один від одного. У звязку з цим, суд вважає, що мати дитини якнайкраще може розподілити грошові кошти для забезпечення належних умов життя неповнолітньої дитини. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина на власний розсуд у самостійно визначеному ним розмірі. Але між сторонами відсутня домовленість щодо першочергових витрат на дитину, і відповідач не довів, що допомога, яку він надає сину, є достатньою для задоволення його розумних потреб з урахуванням його віку, тому суд дійшов висновку про те, що відповідач зобовязаний та має можливість, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9\~ст. 7 СК України), сплачувати на користь позивача на утримання неповнолітнього сина, аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. У звязку з чим суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Окрім того, з відповідача по справі в порядку ч.3\~ст.88 ЦПК України\~також слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved