Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що є бабою [PERSON] , [INFO] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками дівчинки. Позивач стверджувала, що відповідачі від виконання батьківських обов`язків свідомо ухиляються, є особами, які ведуть асоціальний спосіб життя, більш того, створюють такі умови проживання для дитини, які шкодять інтересам [PERSON] . Враховуючи викладене позивач просила суд застосувати до батьків такий крайній захід впливу як позбавлення батьківський прав, призначивши позивача піклувальником неповнолітньої онуки. Окрім того, позивач зазначала, що є власником квартири [ADDRESS] . За спірною адресою проживають відповідачі, які займаються пияцтвом, руйнують житло, комунальні платежі не сплачують, створюють умови, за яких проживання онуки в квартирі є загрозливим для життя, здоров`я та розвитку, звільнити приміщення відмовляються. Так, позивач просила суд усунути їй перешкоду в користуванні спірним майном шляхом виселення відповідачів з квартири. Позивач стверджувала, що звернення до суду є єдиним способом захисту її порушених права як власника спірного житла, уникнення загрози життю неповнолітньої онуки. Позивач та її представник в процесі розгляду справи позов підтримали. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись про розгляд справи в порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Треті особи - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлені про розгляд справи належним чином. Дослідивши обставини справи та наявні докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 12.04.2006 року. Позивач [PERSON] є бабою [PERSON] , що підтверджується відповідними актовими записами. На час вирішення спору дитина тимчасово проживає із позивачем за адресою [ADDRESS] . Позивач взяла на себе обов`язок по утриманню та вихованню дитини. Відповідачі від виконання батьківських обов`язків свідомо ухиляються, є особами, які ведуть асоціальний спосіб життя, створюють такі умови проживання для дитини, які шкодять інтересам [PERSON] , є загрозливими. Викладене підтверджується висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.08.2021 №2143/01-20, постановами Малиновського районного суду м. Одеси про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення відповідачів батьківських прав. Встановлене судом узгоджується із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», за п.16 якої зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, за наявності винної поведінки батьків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Враховуючи обставини справи, характер поведінки відповідачів, їх ставлення до дитини, суд вважає застосування такого крайнього заходу впливу на батьків як позбавлення батьківських прав доцільним, таким, що попереджає загрозливі умови для існування дитини. Відповідно до ст. 243 Сімейного Кодексу України над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування встановлюється опіка, піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Враховуючи особисті якості позивач [PERSON] , її бажання та можливість дбати про дитину, створення їй необхідних побутових умов, забезпечення дитини доглядом, вжиття заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів дитини, прихильність онуки до баби, суд погоджується із висновком органу опіки про можливість встановлення піклування над неповнолітньою [PERSON] , призначивши її піклувальником - [PERSON] . Окрім того, судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (відомості з державного реєстрацію прав КП МБТІ та РОН витяг №28086519 від 22.11.2010 року). Позивач надала свою згоду на проживання у спірній квартирі доньки - відповідача [PERSON] та онуки [PERSON] . Їх місце проживання зареєстровано у встановленому законом порядку за спірною адресою (довідка № Д5-120616-ф/л від 26.06.2020 року, паспорт [PERSON] ). Позивач не заперечувала, що на прохання доньки дозволила також тимчасове проживання у спірному майні своєму зятеві [PERSON] . Починаючи з 2015 року останній притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст. 173, 173-2 та 184 КУпАП, що підтверджується постановами Малиновського районного суду м.Одеси. Позивачем надані фотокартки, з яких вбачається пошкодження, руйнування спірного майна за час проживання в ньому відповідачів. [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, створює такі умови проживання для дитини на спірною адресою, які шкодять інтересам [PERSON] (висновок органу опіки та піклування). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Згідно із ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зайняв спірне житлове приміщення як тимчасовий мешканець за згодою власника [PERSON] . Місце його проживання за спірною адресою не зареєстровано. Останньому на праві власності належить квартира [ADDRESS] (свідоцтва про право власності на житло від 12.11.2012 року № [NUMBER] ). Згідно ч.3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім`ї, які проживають разом з ним, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Звільнити приміщення добровільно на вимогу позивача відповідач відмовляється. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із доводами позивача, що житлові права останнього здійснюються в суперечності з призначенням цих прав, із порушенням прав позивача як власника житла, [PERSON] як особи, яка набула право на проживання у квартирі, що з урахуванням ч.3 ст. 98 ЖК України є достатніми підстави для виселення [PERSON] зі спірного приміщення. Правові підстави для виселення [PERSON] позивачем не визначені, не доведені в процесі розгляду справи. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в порядку статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial