Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 17 квітня 1987 року житловий будинок з приналежними господарськими будівлями, спорудами по [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого була [PERSON]. У відповідності до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку, двох сараїв, стодоли, стайні, комори, двох літніх кухонь, навісу, вбиральні, криниці та огорожі. Ринкова вартість господарства становить 86 020 грн. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. [PERSON], яка є бабусею позивачки по батьковій лінії, померла 01 грудня 1990 року. Згідно витягом з погосподарської книги № 3 за 1987-1990 р., особовий рахунок [NUMBER] Вербівцівської сільської ради, на час її смерті разом з нею були зареєстровані та проживали: [PERSON] - син, 1940 р.н., [PERSON] - невістка, 1948 р.н., [PERSON] - онук, 1969 р.н., [PERSON] - онука, 1972 р.н. На даний час спадкоємцями по закону після смерті [PERSON], який помер [INFO]., є позивачка та відповідачі. Позивачка подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька, відповідачі подали заяви про відмову від частки у спадковому майні. З метою реалізації свого спадкового права позивачка звернувся до нотаріуса із заявою про оформлення власності на спадкове майно за законом, до якого входить будинковолодіння [ADDRESS]. Вивчивши представлені позивачкою правовстановлюючі документи, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька у зв'язку із реєстрацією спадкового господарства як колгоспного двору, головою якого була [PERSON], а кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, які визначити конкретно неможливо. Згідно з Витягом з погосподарської книги № 6 (особовий рахунок [NUMBER]) Вербівцівської сільської ради станом на 15.04.1991 року у спадковому господарстві були зареєстровані та проживали: [PERSON], 1940 р.н., [PERSON], 1969 р.н., та [PERSON], 1972 р.н. - дочка спадкодавця. З часу народження позивачка та спадкодавець проживали однією сім'єю. Позивачка завжди приймала участь веденні господарства та обслуговуванні, несе витрати по утриманню будинковолодіння в належному стані, обробляє земельну ділянку, виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, однак не можу реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію як колгоспного двору. В судовому засіданні позивачка підтримала позов з наведених в ньому підстав, просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечує щодо визнання за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Ствердила, що на час ліквідації колгоспних дворів вона не проживала по [ADDRESS]. За вказаною адресою вона проживала на час смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Також з ними проживала дочка [PERSON] з своєю сім'ю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідач [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 р., визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.4-5 Прикінцевих та перехідних положень згаданого ЦК - цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 17 квітня 1987 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 44 від 11 березня 1987 р., посвідчено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Остання померла [INFO] у віці 78 років в с. Вербівці, актовий запис № 18 від 02.12.1990 р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 02 грудня 1990 р. виконкомом Вербівської сільської Ради народних депутатів Городенківського району. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Довідкою виконавчого комітету Вербівцівської сільської ради № 409 від 20.10.2017 року, доводиться, що згідно погосподарської книги № 3 за 1987-1990 роки особовий рахунок [NUMBER], в [ADDRESS] разом із [PERSON], яка померла [INFO] на день смерті були зареєстровані і проживали: [PERSON] - син, 1940 р.н., [PERSON] - невістка, 1948 р.н., [PERSON] - онук, 1969 р.н., [PERSON] - онука, 1972 р.н. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], виданого 17 червня 1984 року, встановлено, що його батьками є: [PERSON] та [PERSON], запис за № 451 від 17 червня 1954 р. в книзі реєстрації актів про народження. Довідкою № 410 від 20.10.2017 р., виданою виконавчим комітетом Вербівцівської сільської ради стверджується, що згідно погосподарської книги № 6 за 1991-1995 роки, особовий рахунок [NUMBER], станом на 15.04.1991 року в житловому будинку в [ADDRESS] (теперішня назва [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова сім'ї, 1940 р.н., [PERSON] - син, 25.01.1969 р.н., [PERSON] - дочка, 1972 р.н. З наведеного слідує, що позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом спадкодавця [PERSON], прийняв спадщину після смерті матері, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. [PERSON] помер [INFO] у віці 73 роки в с. Вербівці Городенківського району, актовий запис № 10 від 26 серпня 2014 р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 26 серпня 2014 р. Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] на час смерті ([INFO].) був зареєстрований в [ADDRESS]; разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON], 1948 р.н., дочка [PERSON], 1972 р.н., зять [PERSON], 1972 р.н., онук [PERSON], 1993 р.н., онука [PERSON], 1998 р.н., що стверджується довідкою № 145, виданою 29.05.2018 р. виконкомом Вербівцівської сільської ради Городенківського району. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], виданого 08 вересня 1972, встановлено, що її батьками є: [PERSON] та [PERSON], запис за № 60 від 8 вересня 1972 р. в книзі реєстрації актів про народження. Після одруження 20.07.1993 року з [PERSON] [PERSON], [INFO], змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», запис за № 4 від 20.07.1997 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 20.07.1993 р. Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Наведене свідчить про те, що позивачка [PERSON], як дочка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.11.2017 р., що зареєстроване в реєстрі за № 2122 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вербівцівської сільської ради Городенківського району та копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49944095 від 20.11.2017 року. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Івано-Франківської області. З копії технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок збудований в 1959 р., інші господарські будівлі та споруди збудовані в 1959, 1969, 1970, 1985, 1990 роках. Як вбачається із Звіту про вартість житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО «Придністров'я», вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] станом на 13 березня 2018 р. становить 86020 грн. Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8276 від 24.10.2017 р. свідчить, що в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 135 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] за [PERSON] (головою колгоспного двору) згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 17.04.1979 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 44 від 11.03.1987 р.; самочинних будівель немає. Постановою приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу від 26.03.2018 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO], з посиланням на те, що частка померлого в житловому будинку конкретно не визначена, а подані документи не підтверджують права власності померлого на частку у зазначеному житловому будинку. Позивачка проживає по [ADDRESS], користується житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивачка прийняла спадщину після смерті батька, а колишні члени колгоспного двору - відповідачі [PERSON], [PERSON] (мама та брат позивачки) не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1216, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1274, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved