Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинку [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що позивач є власником вказаного будинку на підставі договору довічного утримання матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру права власності на нерухоме майно. На даний час в будинку разом з ним зареєстрована його сім`я, а саме дружина [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , внук [PERSON] .. Крім цього, у будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , яка близько двадцяти років виїхала до Угорської Республіки, де вийшла заміж та створила сім`ю. Так, відповідач створює незручності позивачу у користуванні і розпорядженні будинком, оскільки не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України, відповідач відзив щодо позову не подав. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Згідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Договору довічного утримання, зареєстрованого 28.04.2007 року [PERSON] передала у власність [PERSON] належний їй в цілому житловий будинок садибного типу за [ADDRESS] (а.с. 5-6). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.06.2016 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 7). Згідно до довідки № 584 від 21.0.2020 року, виданої виконавчим комітетом Дйдянської сільської ради, у будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: власник - [PERSON] , дружина власника - [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , внук [PERSON] , [PERSON] , яка фактично проживає в Угорщині більше як 20 років (а.с. 4). Відповідно до заяви виконавчого комітету Дийдянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 134 від 06.10.2020 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак останні 20 років проживає в Угорщині (а.с. 21). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , при цьому більше 20 років не проживає за вказаною адресою та добровільно не знялась із реєстрації місця проживання, чим порушує права власника, тому позов є підставним і підлягає задоволенню.

Outcome: approved