Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 06.02.2018 року померла її мати - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частки будинку №20 по вулиці Проскурівській в місті Дніпро. Зазначений будинок був придбаний батьками позивачки [PERSON] та [PERSON], за спільні кошти в зареєстрованому шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.1974 року. [PERSON], яка померла 06.02.2018 року, 01.03.1995 року склала заповіт, яким усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповіла своїй доньці [PERSON]. Звернувшись до Четвертої дніпровської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачка отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки померла [PERSON] мала право на Ѕ частку вищезазначеного домоволодіння, але не подавала заяву про визначення частки в спільному майні подружжя та за життя не отримала свідоцтво про право власності на Ѕ частину вищезазначеного домоволодіння. У звязку з цим, позивачка звернулась із позовом до суду на просила визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку №20 по вулиці Проскурівській у місті Дніпрі, загальною площею 62,8 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м., у порядку спадкування за заповітом від 01.03.1995 року, після [PERSON], яка померла 06.02.2018 року. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву, якою просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав у повному обсязі та зазначив, що наслідки визнання позову йому відомі на зрозумілі. Представник третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про день та час слухання повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, якою просив постановити рішення на підставі матеріалів справи та без участі представника нотаріальної контори. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та копію спадкової справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.04.1973 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Будинком щастя Ленінського району м.Дніпропетровська 15.05.1974 року, актовий запис №628 (а.с.25). За час шлюбу [PERSON] придбав будинок №20 по вул. Проскурівській у м.Дніпропетровську, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 29.11.1974 року (а.с.23-24). [PERSON] померла 06.02.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 06.02.2018 року Амур-Нижньодніпровським районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №259 (а.с.14). Згідно із заповітом від 01.03.1995 року, [PERSON] заповіла [PERSON] усе належне їй майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось (а.с.38). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2018 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки померла [PERSON] мала право на Ѕ частку вищезазначеного домоволодіння, але не подавала заяву про визначення частки в спільному майні подружжя та за життя не отримала свідоцтво про право власності на Ѕ частину вищезазначеного домоволодіння. Станом на 30.08.2018 року право власності за спадкодавцем не зареєстроване (а.с.12). Як зазначалося у ст.20 КпШС України (в редакції 1969 року), що діяв на час придбання майна подружжям [PERSON] та [PERSON], майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Статтею 28 КпШС України передбачено, що у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно з ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (ст.1226 ЦК України). Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Оскільки у визначеному статтею 1296\~ЦК України порядку\~\~позивачка не може оформити своє право на\~спадщину після смерті матері, вона звернулась за захистом своїх порушених прав до\~суду. Іншого способу на отримання права власності на\~\~спадкове майно, окрім як у судовому, позивачка не має. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що позивачка прийняла спадщину у встановленому законом порядку після спадкодавця, яка мала право на частку у спільному майні подружжя, тобто була співвласником житлового будинку, однак не оформила свою частку та належним чином не зареєструвала її, тому суд вважає визнати за [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], право власності на 1/2 частину будинку №20 по вулиці Проскурівській у місті Дніпрі, загальною площею 62,8 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м., у порядку спадкування за заповітом від 01.03.1995 року, після [PERSON], яка померла 06.02.2018 року. На підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає витрати по справі віднести на рахунок сторони, яка їх понесла.

Outcome: approved