Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 09.09.2006 року з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що цього ж дня в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 61 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу су них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність любові, поваги та взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства утримання та виховання дітей. Крім того позивач зазначає, що [PERSON] ухиляється від обов`язку утримувати їх спільних дітей, на неодноразові вимоги щодо надання матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач відповідає відмовою, хоча працює, але без належного оформлення. На підставі викладеного позивач просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , та стягнути з останнього аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1944 грн. на кожну дитину. Ухвалою судді від 17.12.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. За ухвалою ж Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить розгляд справи провести без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, хоч був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, заяв про відкладення чи відзиву на позов від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 09.09.2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що цього ж дня в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 61 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу су них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] [INFO] свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно зі ст.\~21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110\~цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.\~112\~СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач відзиву чи будь-яких заперечень на позов не подав. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що мають істотне значення. Даний шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Разом з тим, у ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~закріплено обов`язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України\~визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Пунктом 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти стягуються на корись того із батьків, з ким проживає дитина. Матеріалами справи встановлено, що сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть, а неповнолітні діти проживають разом з позивачем окремо від відповідача та перебувають на її утриманні. За відсутності доказів протилежного та заперечень з боку відповідача, з обґрунтувань позовних вимог, встановлено, що відповідач офіційно не працює, та не має інших утриманців, будь-яких домовленостей щодо розміру аліментів, на даний час, між сторонами не досягнуто, а тому у позивача [PERSON] виникло право на звернення з даним позовом до суду. Згідно із ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд, при визначені розміру та способу стягнення аліментів на дитину, враховує обставини, що передбачені ч. 1\~ст.182 СК України, а також ч. 2\~ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст.\~184\~СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до положень\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи зібрані та дослідженні докази в їх сукупності, за відсутності обґрунтованих заперечень та доказів протилежного, суд доходить висновку, що розмір аліментів, який заявлений позивачем, буде достатнім та розумним для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тому з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1 944,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позову та до досягнення старшою дитиною повноліття з подальшою індексацією відповідно до закону. З аналізу норм ч.ч. 1-3, 6\~ст. 141 ЦПК України\~слідує, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При чому, якщо позов задоволено частково, сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки рішенням суду, позов задоволено, а тому слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. - за позовну вимогу про стягнення аліментів, та стягнути на користь позивача судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 704,80 грн. Відповідно до п. 1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі\~ст.\~105\~СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо порядку виховання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено.

Outcome: approved