Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 27895,33 гривень частини отриманого доходу, 4502,87 гривень витрат на оплату електроенергії, 324 гривень судового збору. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі - продажу частини обєктів нерухомості від 23.05.2012 року, вона і відповідач є співвласниками обєктів нерухомості, загальною площею 333,7 м.кв., що знаходяться за адресою: м.Чернігів, шосе Михайло-Коцюбинське, 1, які складаються з гаражу-складу, майстерні, паливного цеху та кузні 1/6 частини у кожного. Зазначає, що 01.02.2014 року відповідач уклав договір оренди № 1 нежитлового приміщення з [PERSON] в строк до 31.12.2014 року, предметом якого є частина приміщення загальною площею 166,85 кв.м., співвласниками частки у праві власності на яку є вона і відповідач. Вказує, що за вказаним договором оренди відповідач отримав дохід, а саме: орендну плату в сумі 37 500 гривень, пеню 17 000 гривень, 3% річних 137,17 гривень та інфляційні нарахування 1153,50 гривень, а всього 55790,67 гривень. Зазначає, що за договором на постачання електроенергії на обєкт їх спільної власності, який був укладений відповідачем з ПАТ «Чернігівобленерго» вона самостійно за свої власні кошти оплатила рахунки за електроенергію в сумі 9005,75 гривень. Посилається, що на її вимогу передати (сплатити) належну їй за законом частину отриманого доходу в сумі 27 859,33 гривні та відшкодувати витрати по оплаті електроенергії у сумі 4 502,87 гривень відповідач відповів відмовою. В обґрунтування вимог позовної заяви посилається на норми ст.ст. 359, 360 ЦК України. В судове засідання позивачка не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник позивача в судовому заявлені позовні вимоги підтримав, при викладенні пояснень посилався на обставини зазначені в позові. Доповнив, що угода про порядок користування частками сторонами не укладалась. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, надали суду письмові заперечення до яких доповнили, що між сторонами склався певний порядок користування нежитловим приміщенням, в період з 01.02.2014 року по 31.12.2014 року [PERSON] свою частину використовувала на власний розсуд здійснювала підприємницьку діяльність. Вказали, що між сторонами виникли непорозуміння з приводу користування спільним частковим майном, на даний час справа про реальний його розподіл перебуває в суді. Відповідач вказав, що електропостачання на будівлю здійснюється за однією лінією, рахунки не розподілені, на даний час кошти за договором оренди від орендаря отримав, в тому числі і за рішенням суду. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що в період з 01.02.2014 року по 31.12.2014 року декілька разів бував в приміщенні по вулиці Михайло-Коцюбинське шосе,1 в місті Чернігові, де завантажував товар у [PERSON] і там бачив [PERSON] та її працівника на ім»я [PERSON]. Вислухавши учасників судового процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи: копію договору купівлі-продажу частини обєктів нерухомості від 23.05.2012 року (а.с.3-4), рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.05.2015 року (а.с.5-7), копію договору оренди № 1 від 01.02.2014 року (а.с.8), копії рахунків, квитанцій по оплаті за електроенергію (а.с.9-19), повідомлення про уточнення реквізитів №№ 1,2,3,4,5 від 23.06.2015 року (а.с.20-24), вимогу [PERSON] до [PERSON] про виконання зобовязань щодо розподілу доходів та витрат (а.с.25), відповідь [PERSON] на вимогу [PERSON] (а.с.26), суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. При цьому суд виходить з наступного: Згідно договору купівлі - продажу частини обєктів нерухомості від 23.05.2012 року [PERSON] і [PERSON] є співвласниками обєктів нерухомості, загальною площею 333,7 м.кв., що знаходяться за адресою: м.Чернігів, шосе Михайло-Коцюбинське, 1, які складаються з гаражу-складу, майстерні, паливного цеху та кузні 1/6 частини у кожного (а.с.3-4). Згідно ст. 359 ЦК України, доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Жодного доказу на підтвердження існування між сторонами спору домовленості щодо розподілу спільних доходів від використання майна, що є у спільній частковій власності суду не надано. Пояснення допитаного за клопотанням відповідача свідка [PERSON] і наданий ним лист УДСО при УМВС України в Чернігівській області не свідчать про наявність такої домовленості, а отже застосуванню в даному випадку підлягають саме норми ст.359 ЦК України. 01.02.2014 року [PERSON] уклав договір оренди нежитлового приміщення з [PERSON] №1 на строк до 31.12.2014 року, предметом якого є частина приміщення загальною площею 166,85 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Чернігів, шосе Михайло-Коцюбинське, 1 і є частиною загальної площі 333,7 кв.м., що знаходиться в спільному володінні з [PERSON] (а.с.8). Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.05.2015 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] орендну плату в сумі 17000 гривень, пеню 17000 гривень, 3% річних 137,17 гривень та інфляційні нарахування 1 153,50 гривень, а всього 35 290,67 гривень (а.с.5-7). На даний час рішення набрало чинності. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Розділом 5 договору оренди № 1 нежитлового приміщення від 01.02.2014 року (а.с.8) встановлений розмір орендної плати, який дорівнює з 01.02.2014 року по 01.06.2014 року 1500 гривень х 4 місяці = 6000 гривень і з 01.06.2014 року по 31.12.2014 року 4500 гривень х 7 місяців = 31500 гривень, а всього 37500 гривень. Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов»язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов»язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов»язаннями, пов»язаними із спільним майном. Відповідно наданих [PERSON] квитанцій вона сплатила за надані послуги з електропостачання 9005 гривень 75 копійок (а.с.9-24), а отже з відповідача [PERSON] на її користь підлягає стягненню 4502 гривні 87 копійок. Розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог на підставі наданих сторонами доказів, суд погоджується із розрахунком позивача щодо належної до стягнення суми орендної плати 37500 гривень : 2 = 18750 гривень, суми пені 17000 : 2 = 8500 гривень, 3 % річних 137,17 гривень : 2 = 68 гривень 58 копійок та інфляційних нарахувань 1153,50 : 2 = 576 гривень 75 копійок. На спростування зазначеного розрахунку відповідач жодного доказу не надав і його в ході розгляду справи не оспорював. Проаналізувавши і дослідивши всі надані сторонами докази в їх сукупності із правовими нормами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 27895 гривень 33 копійки неотриманого доходу і 4502 гривні 87 копійок у відшкодування сплачених за електроенергію коштів, а всього 32398 гривень 20 копійок. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачені судові витрати (а.с.1).

Outcome: approved