Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Фрунзівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між сторонами. Позивач посилається на те, що вони з відповідачем уклали шлюб 25 квітня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І ЖД № 044243, зареєстрованим відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзівського району Одеської області, актовий запис № 10. Від даного шлюбу у сторін є пятеро синів: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 159990, зареєстрованим відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзівського району Одеської області, актовий запис № 06. [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 326987, зареєстрованим відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області. [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 226372, зареєстрованим відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 82. [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 106035, зареєстрованим відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 81. [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 229539, зареєстрованим відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 112. Шлюбні відносини між сторонами припиненні у лютому 2018 року. Сімейне життя між сторонами не склалося, причиною розірвання шлюбу слугувало те, що відповідач зловживав алкогольними напоями та постійно в присутності дітей влаштовував сварки, під час яких пошкоджував та знищував домашнє майно, заподіював позивачці тілесні ушкодження, що відзначалося на стані фізичного та морального здоровя дітей. Відповідач недостатньо займався веденням домашнього господарства, вихованням і утриманням дітей. Спроби позивача вплинути на поведінку відповідача позитивного результату не дали, в результаті чого були втрачені почуття поваги та любові, шлюб став носити формальний характер. За ввесь час, що сторони проживають окремо, ніхто з них на примирення не пішов. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Позивачка у судове засідання не зявилася. До матеріалів справи додала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без її участі. Зазначила, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у\~судове засідання\~не зявився,\~до матеріалів\~справи додала\~заяву,\~в якій\~вказала,\~що позовні\~вимоги визнає\~частково в\~частині розірвання\~шлюбу та\~не заперечує\~проти їх\~задоволення,\~проситьсуд розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в частині розірвання шлюбу між сторонами та присвоєння дошлюбного прізвища позивачу, оскільки родина фактично розпалася і її відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюб розпався та існує формально. В частині проживання неповнолітніх дітей разом з позивачем, позов задоволенню не підлягає, оскільки жодних належних та допустимих доказів щодо проживання дітей разом з матірю, суду не надано. У матеріалах справи відсутні докази щодо наявності у позивача житла, яке належить їй на праві власності, відсутні підтверджуючі документи щодо місця проживання дітей та їх утриманні, тому позов в даній частині задоволенню не підлягає. Спору про поділ майна немає. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України).

Outcome: partial