Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Артемівський машинобудівний завод «Победа труда» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми, посилаючись на те, що 19.08.1977 року він був прийнятий на роботу до Машинобудівного заводу «Победа труда» перебував у трудових відносинах з відповідачем, та 17.05.1994 року він знаходився на своєму робочому місці у нічну зміну, під час трудової зміни з ним трапився нещасний випадок з наступних обставин: по завданню старшого майстра [PERSON] він, пресувальник обмазувального пресу, виробляв обмазку електродів на пресі А 09-3 інв № 3191. Зробивши завантаження циліндра брикетами включив прес в роботу. При досягненні тиску 160 кг/см2 стався відрив частини корпусу обмазувального циліндра. Частиною, що відірвалася, травмувало ділянку живота, внаслідок чого відбувся розрив правої долі печінки. Зазначає, що висновком медико-соціальної експертної комісії йому вперше встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності, а в подальшому постановою відділення ВД ФССНВВ та ПЗ у м. Артемівську від 30.03.2009року йому була призначена перерахована місячна грошова сума, з 01.04.2009 року безстроково. Просить суд на підставі ст.ст.173, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст.440-1 Цивільного кодексу УРСР, ст.12 Закону України «Про охорону праці», п.11Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 23 червня 1993 року, стягнути з відповідача-роботодавця моральну шкоду, що полягає в обсязі та глибині заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних), їх характері та тривалості, незворотності змін у стані здоровя, яку визначає в еквіваленті 30\~000,00грн. У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Артемівський машинобудівний завод «Победа труда» - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] 19.08.1977року до 17.04.2016року включно перебував у трудових відносинах з відповідачем, про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці, виданій на імя позивача. Зокрема, з 17.05.1994 року перебував на посаді пресувальник обмазувального пресу(підручного пресувальника)електродного цеху. У відповідності до акту про нещасний випадок на виробництві, затвердженого керівником підприємства Публічного акціонерного товариства «Артемівський машинобудівний завод «Победа труда» 10.05.1997року, 17.05.1994 року стався нещасний випадок на виробництві за наступних обставин: по завданню старшого майстра [PERSON], пресувальник обмазувального пресу [PERSON], виробляв обмазку електродів на пресі А 09-3 інв № 3191. Зробивши завантаження циліндра брикетами включив прес в роботу. При досягненні тиску 160 кг/см2 стався відрив частини корпусу обмазувального циліндра. Частиною, що відірвалася, травмувало [PERSON] ділянку живота. Причини нещасного випадку: наявність в корпусі обмазувального циліндру старої тріщини, після вогневих робіт. Довідкою медико-соціальної експертної комісії серії МСЕ №075597 від 17.10.2005року, за результатами огляду, [PERSON] встановлено 20% втрати працездатності з 30.09.2005року. Згідно наказу №243 від 28.11.1994 року, виданого Артемівським машинобудівним заводом «Победа труда», [PERSON] визначена одноразова допомога у звязку з трудовим каліцтвом на заводі. Згідно наказу від 28.12.1995 року, виданого Артемівським машинобудівним заводом «Победа труда», [PERSON] відшкодована шкода у заробітку у звязку з пошкодженням здоровя на виробництві. Згідно наказу №83 від 08.04.1998 року, виданого Артемівським машинобудівним заводом «Победа труда», [PERSON] перераховано розмір відшкодування шкоди в заробітку, у звязку з пошкодженням здоровя на виробництві. Згідно постанови відділення ВД ФССНВВ та ПЗ у м. Артемівську від 30.03.2009року(0503/917/917/2) [PERSON] була призначена перерахована місячна грошова сума, з 01.04.2009 року безстроково. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Зазначені розяснення викладені у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до розяснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23вересня 1999року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Положення про те, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, підтверджується, зокрема, правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 квітня 2012 року у справі №6-26цс12. Таким чином, при вирішенні спору суд керуються законодавчими актами, які діяли на момент виникнення у позивача-потерпілого права на відшкодування шкоди дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності вперше, тобто станом на 17.05.1994року. Відповідно до ч. 2 ст. 153 Кодексу законів про працю Української РСР (станом на 17.05.1994 року)забезпечення здорових і безпечних умов праці покладається на адміністрацію підприємств, установ, організацій. Статтею 173 Кодексу законів про працю Української РСР (станом на 17.05.1994 року) передбачено, що підприємства, установи, організації несуть у відповідності до законодавства Союзу РСР та Української РСР матеріальну відповідальність за шкоду, завдану робітникам та службовцям каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ними своїх трудових обовязків. Кодекс законів про працю України доповнено статтею 237-1, яка регулює правила відшкодування моральної шкоди, на яку посилається представник позивача, Законом України № 1356-XIV від 24 грудня 1999 року, тобто після виникнення спірних правовідносин. Однак, у відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону праці» (станом на 17.05.1994 року) відшкодуванням моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв»язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Так, Закон України «Про охорону праці» прийнятий 14 жовтня 1992 року, набрав чинності 24 листопада 1992 року. Крім того, згідно з ч.1 ст.6 Цивільного кодексу Української РСР (станом на 17.05.1994 року) захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом, зокрема, компенсації моральної шкоди. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати (ст.440-1 Цивільного кодексу Української РСР (станом на 17.05.1994 року). Зміни до статті 6 та доповнення Цивільного кодексу Української РСР статтею 440-1 здійснені Законом України «Про внесення змін і доповнень до положень законодавчих актів України, що стосуються захисту честі, гідності та ділової репутації громадян і організацій» від 6 травня 1993 року, який набрав чинності 8 червня 1993 року. Разом з тим, норми Цивільного кодексу Української РСР та Закону України «Про охорону праці», свідчать про наявність законодавчої бази, яка би давала право потерпілому на звернення з відповідним позовом про відшкодування моральної шкоди. Конституційний Суд України в п. 4.1. Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин. Як встановлено судом, ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків внаслідок виробничої травми 17.05.1994 року, що спричинило травму живота, внаслідок чого відбувся розрив правої долі печінки, позивачеві спричинено моральну шкоду. Суд враховує обставини нещасного випадку виробничого характеру, що з ним стався, характер ушкоджень, які отримав позивач, необхідність лікування та перебування у тимчасовій непрацездатності, глибину та тривалість моральних і фізичних страждань позивача, який повинний перебувати під постійним наглядом, проходити медикаментозне лікування, докладати додаткові зусилля для організації свого життя, наслідки травми, що значно впливають на якість соціальних звязків. Суд зауважує, що визначений законом мінімальний розмір виплати відшкодування, передбачений ст.440-1 Цивільного кодексу Української РСР, стосується такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на момент розгляду справи. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 24 грудня 2014 року у справі №6-156цс14. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати потрібно вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved