Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в Млинівський районний суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на неможливість сумісного проживання з відповідачем. В позовній заяві позивачка зазначила, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] з 06 серпня 2005 року. у шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання з`ясувалося, що вони різні за характером люди, у них різні погляди на життя, не можуть знайти взаємопорозуміння між собою, в зв`язку з цим у них виникають сімейні конфлікти. Сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, що в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин приблизно 5 років тому, спільного господарства на даний час не ведуть. До повноліття дитина проживає з нею в с. Підгайці Млинівського району Рівненської області. Збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам відповідача. Примирення між ними, як і збереження сім`ї неможливе. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, в позовній заяві вказала справу розглядати без її участі. 23 жовтня 2020 року від неї надійшла заява, в якій вона вказала, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, так як він підтверджується зібраними та перевіреними в ході судового засідання доказами, а саме: свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим Підгаєцькою сільською радою Млинівського району Рівненської області, про те, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06 серпня 2005 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . (актовий запис №7). (а.с.4) Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області 13 вересня 2006 року, підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] та [PERSON] . (а.с.5) Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов`язки в шлюбі та сім`ї. Частиною 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд, оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази, враховуючи викладені у позові обставини, прийшов до висновку, що позов є обргунтованим та підлягає задоволенню. Подальше збереження шлюбу протирічить правам та інтересам сторін, порушує їх права на вільний вибір та добровільність шлюбу, а тому є всі підстави суду визнати, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими. Що ж стосується позовних вимог позивачки щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу саме з позивачкою [PERSON] , то в цій частині, на думку суду, слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, так як у відповідності до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Поскільки на момент розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу спір між батьками відносно місця проживання їх неповнолітнього сина відсутній, обставин, які вказують на доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю і такі вимоги об`єктивними доказами позивачкою не підтвердженні, то, на думку суду, не має підстав і для задоволення позову в цій частині. У відповідності до ч.1 ст.141 КУпАП судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач при звернені до суду з позовною заявою сплатила судовий збір в сумі 768,40 грн., що об`єктивно підтверджується квитанцією №0.0.1551008101.1 від 13 грудня 2019 року. (а.с.1) Підлягають до задоволення і судові витрати на правничу допомогу адвоката, так як відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката ідлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №39 від 04 грудня 2019 року [PERSON] сплачено адвокату грошову винагороду (гонорар) в сумі 2000 гривень за надання правничої допомоги. (а.с.12) Отже, з відповідача [PERSON] слід стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved