Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, служба у справах дітей Покровської РДА Покровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування поданого позову позивачка зазначила, що 15.10.2015 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В червні 2016 року відповідач без поважних причин залишив сім`ю. З того часу вони проживають окремо і не підтримують шлюбних стосунків. [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Їх доньку з пологового будинку вона забрала сама. З моменту народження дитини відповідач навідував дитину вдома всього 3 рази, востаннє 24.10.2016 року, коли дитині було 3 місяці. З того часу і по цей час відповідач не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступ до культурних і духовних цінностей, як це встановлено ЗУ «Про охорону дитинства». Донька від батька не отримала жодного подарунку на День народження, жодної іграшки. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться її життям, не відвідує її вдома, в дитячому дошкільному закладі. Вважає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. 06.01.2018 року шлюб між ними було розірвано згідно рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04.12.2017 року у справі № 189/1377/17. Просила позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо його доньки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, спираючись на доводи, що викладені в поданій позовній заяві і зазначила, що відповідач веде аморальний спосіб життя - грає в азартні ігри, але вона цього довести не може. Відповідач не цікавиться станом здоров`я дитини, її психологічним станом, під час спілкування її та відповідача телефоном, останній навіть не попрохав фото дитини і не поцікавився дитиною. Також відповідач не сплачує аліменти на дитину і вона сама змушена займатися вихованням дитини і піклуванням про неї. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, в зв`язку з чим справу розглянуто заочно. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, представники третіх осіб направили до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності, заперечують проти позову і не підтримують його. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що: Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15.10.2015 року, після шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] її батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю, братом та донькою [PERSON] (а.с. 8). Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] має заборгованість перед [PERSON] по сплаті аліментів в сумі 16603,00 грн. (а.с. 9). Згідно копії рішення виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 24.02.2020 року у зв`язку з недостатністю наданих доказів щодо необхідності вирішення питання підготовки висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відмовлено [PERSON] у наданні такого висновку (а.с. 67). Суд дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з такого: Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що висновки органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав - відсутні, позивачкою підстав для застосування такої міри відносно відповідача - навіть в тексті позовної заяви не наведено, що свідчить про відсутність даних про умисне ухилення відповідача від виконання батьківського обов`язку з утримання дитини, не наведено даних про роботу або намагання цього органу, відповідального за захист прав дітей, об`єктивно визначити ставлення батька до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав відповідача піде на користь інтересам дитини. Установивши відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження свідомого нехтування батьком своїми обов`язками відносно малолітньої дитини, а також відсутністю навмисних дій з невиконання своїх обов`язків батьком, із урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги той факт, що відомостей про те, що батько не бажає продовжувати спілкуватися з дитиною, а також відсутність передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, судом зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав у даній справі. Однак, судом встановлено факт наявності заборгованості зі сплати аліментів на дитину, але цей факт як самостійна підстава - не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Посилання позивача в позовній заяві на те, що батько не бажає спілкуватися з дитиною та не бере участь у її вихованні, відхиляється судом, оскільки не доведений позивачем у встановленому законом порядку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Вказана позиція узгоджується з практикою та правовою позицією Верховного Суду, що висловлена у Постанові від 27.02.2020 року у справі № 161/8507/18 (провадження № 61-3670 св 19). В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати слід покласти на позивачку згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed