Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ; земельні ділянки розміром 0,1000га, кадастровий номер: 4621510100:01:083:0349, та розміром 0,0922 га, кадастровий номер: 4621510100:01:083:0348. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її бабця - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ; земельні ділянки розміром 0,1000га, кадастровий номер: 4621510100:01:083:0349, та розміром 0,0922 га, кадастровий номер: 4621510100:01:083:0348. Після смерті дідуся, її бабця не оформляла право власності на будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки, оскільки вважала, що автоматично стає спадкоємцем першої черги, так як від спадщини не відмовлялась та фактично користувалася спадковим майном. Звернувшись в Жидачівську державну нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї бабусі, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будино. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12.04.2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 11.08.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 17.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті. У судовому засіданні позивач підтримала позов з мотивів наведених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 19). [INFO] помер дідусь позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.20). [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.22). Як вбачається із матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.66-106), після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ; частина квартири [ADDRESS] ; земельна ділянка, призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 18.08.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Жидачівського нотаріального округу Мазур О.Я. (а.с.81), згідно якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що за законом матиме право, заповіла своїй внучці - [PERSON] . Крім того, як видно з матеріалів справи, 07.06.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про поділ спадкового майна, після смерті [PERSON] (а.с.5), згідно якого: у спадщину до [PERSON] переходить 3/6 частини квартири [ADDRESS] ; у спадщину до [PERSON] переходить житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельна ділянка, призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 24.01.2018 року (а.с.4) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , від 29.01.2018 року, який виготовлений на замовлень позивачки, крім самого будинку до нього також приналежать господарські будівлі т а побутові споруди (а.с.14-18). Зазначений вище житловий будинок взято на облік Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації, житловий будинок побудовано у 1995 році, право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано (а.с.40). Разом з тим матеріалами справи встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] належав [PERSON] , що підтверджується копією будинкової книги (а.с.55-59) та довідками, виданими Жидачівським МВУКГ від 17.10.2016р. (а.с.85, 86), з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали в [ADDRESS] (а.с.55-59). Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлій [PERSON] (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема, оформленню спадщини нотаріусом. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи наявність заповіту, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги про визнання права власності на земельні ділянки розміром 0,1000га, кадастровий номер: 4621510100:01:083:0349, та розміром 0,0922 га, кадастровий номер: 4621510100:01:083:0348, то суд виходить з наступного. Як видно з державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №083410 (а.с.23), [PERSON] належала земельна ділянка, площею 0,2067 га, розташована на території [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд - 0,1000гп, для ОСГ - 0,1067га. Положеннями глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5 передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1298 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак, як встановлено в судовому засіданні, у позивача наявний оригінал державного акту на право приватної власності на землю. Крім того, з постанови завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 24.01.2018 року (а.с.4) вбачається, що нотаріусом не було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані вище земельні ділянки. Таким чином, враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання про безпідставність позовної вимоги щодо визнання права власності на земельні ділянки, а тому в задоволенні такої слід відмовити.

Outcome: dismissed