Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на її користь проценти за час користування коштами в сумі - 7829,90 грн, інфляційні витрати в сумі - 2883,12 грн., три проценти річних в сумі - 3141,41 грн. та судові витрати пов»язані з розглядом справи. В обґрунтування позову посилається на те, що у 2010 році вона маючи намір укласти договір купівлі-продажу та придбати житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS], що на праві власності належить [PERSON], надала останній грошові кошти (завдаток) в сумі 1100 доларів США та 2300 євро, що підтверджується розпискою від 26.08.2010 року. Сторони погодили укласти договір купівлі продажу нерухомого майна у термін до лютого 2013 року. В зв'язку з тим, що [PERSON] відмовилась відчужити будинок та повернути грошові кошти надані [PERSON], вона змушена була звернутись до суду за захистом порушених прав. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.06.2013 року її позовні вимоги задоволено та прийнято рішення стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі подвійної суми завдатку, що становить 8000 доларів США. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 10.12.2013 року скасовано Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.0б.2013 року та прийнято нове рішення, яким з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] - 4000,00 доларів США. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити та стягнути судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі - 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причин своєї неявки не повідомила, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду (через оголошення в пресі), а тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, ухвалити у справі заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Вислухавши пояснення позивача, беручи до уваги вищенаведене, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право обмежитися доказами, які маються в матеріалах справи. Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] маючи намір укласти договір купівлі-продажу та придбати житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS], який на праві власності належить [PERSON], надала останній грошові кошти (завдаток) в сумі 1100 доларів США та 2300 євро, що підтверджується розпискою від 26.08.2010 року, договір купівлі продажу мали укласти до лютого 2013 року. Оскільки [PERSON] відмовилась відчужити будинок та в добровільному порядку повернути грошові кошти, то [PERSON] звернулась за захистом порушених прав в суд. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 10.12.2013 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 4000,00 доларів США. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 2 ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). У ст. 536 ЦК України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Водночас частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено: якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Аналіз правових норм, зокрема статей 536, 549, частини другої статті 625 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлено (постанова від 6 червня 2012 р. № 6-49цс12). Виходячи з наведеного вище, [PERSON] вправі вимагати від [PERSON] сплати процентів за користування грошовими коштами з моменту їх передачі (26.08. 2010р.) до дня повернення, а їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України Крім того з [PERSON] підлягає до стягнення сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що з [PERSON] слід стягнути: 7829,90 грн. відсотки за користування грошовими коштами; 2883,12 грн. - інфляційні витрати та 3141,41 грн. - 3% річних, а всього 13854,43 грн. За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Щодо відшкодування відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн, то в матеріалах справи наявна лише угода про надання правової допомоги де вказана ця сума, що не може вважатись належним та допустимим доказом, при цьому відсутні: квитанція до прибуткового касового ордера, акти виконаних робіт. Крім цього в матеріалах справи відсутній вмотивований розрахунок суми з врахуванням Постанови КМУ від 27.04.2006р. №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних, кримінальних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави». Відтак, суд вважає, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений нею судовий збір, що підтверджується кватанцією.

Outcome: approved