Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги вмотивовані тим, позивач є власником житлового будинку в [ADDRESS] . Відповідач є донькою позивача, яка з 2017 року не проживає по місцю проживання, місце її проживання невідомо та остання не бажає добровільно знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у будинку створює перешкоди, зокрема позивач не може отримати субсидію на оплату комунальних послуг. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком в [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті Хустського райсуду. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступного. За змістом ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 325, 383, 386, 391 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права, власник житлового будинку здійснює своє право на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, може використовувати будинок для проживання свого і членів сім`ї, може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, вимагати захисту права власності, в тому числі - усунення перешкод у здійсненні права. Будинок в [ADDRESS] , належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується реєстраційним посвідченням № 9 від 13 травня 1981 р. (а.с.10). Згідно Акту обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 30.07.2019 року вбачається відповідач [PERSON] у будинку за вказаною адресою не проживає з 2017 року, хоча є зареєстрованим за адресою [ADDRESS] (а.с.9) . Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст. 71 ЖК України, при відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Разом з тим, як вказувалось вище, відповідач [PERSON] не проживає у вказаному будинку з 2017 року, що є підставою для визнання її такою, що втратила право на користування вказаним жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 вказаної норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач втратив право на користування квартирою, що належить позивачу у зв`язку із відсутністю без поважних причин понад строк, а тому позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Outcome: approved