Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 18 лютого 2011 року Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 35; залишити дітей на її утриманні; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], та малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи з 13 травня 2016 року до досягнення повноліття сином, а саме до [INFO], а потім по ? частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO], допустивши негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача на її користь суму судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 18 лютого 2011 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], та малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. За час сумісного проживання з'ясувалось, що у [PERSON] з відповідачем різні інтереси та погляди на шлюб та сім'ю, вони не бажають бути разом та в подальшому вести спільне господарство. Сторони з червня місяця 2015 року не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Оскільки діти перебувають на утриманні позивачки, вона знаходиться у важкому матеріальному становищі, у зв'язку з чим змушена звернутись також з вимогою про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей до досягнення ними повноліття. [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, а також подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за місцем його реєстрації згідно вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомляв. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. Від [PERSON] до суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідач до операторів поштового зв'язку не звертався. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків відповідачем, тому суд вважає, що останній про розгляд справи був сповіщений належним чином. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 18 лютого 2011 року Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис № 35, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], та малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З червня місяця 2015 року сторони не підтримують подружніх стосунків. За час сумісного проживання з'ясувалось, що у сторін різні інтереси та погляди на шлюб та сім'ю, вони не бажають бути разом та в подальшому вести спільне господарство. Тому суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати. Також судом встановлено, що оскільки діти перебувають на утриманні позивачки, вона знаходиться у важкому матеріальному становищі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В відповідності з ч. 3 ст. 181 СК України по рішенню суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 80 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» визначено суму прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років - 1 286, 00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому суд, на підставі вищевикладеного, вважає за можливе задовольнити позов [PERSON], розірвавши між сторонами шлюб, та стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], та малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи з 13 травня 2016 року до досягнення повноліття сином, а саме до [INFO], а потім по 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO], допустивши негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Крім того, судом встановлено, що внаслідок звернення до суду з дійсним позовом, [PERSON] понесла додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved