Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «ЖЕК № 7», Товариства з обмеженою відповідальністю «Горняк - 2005», виконавчого комітету Кіровської районної у м. Донецьку ради, за участі третьої особи [PERSON] про визнання права на житло. Свої позовні вимоги мотивує наступним. Батько позивачки - [PERSON], з 10.04.1992 року мешкав в квартирі [ADDRESS], яка перебуває на балансі ТОВ «Горняк-2005». Він намагався прописати дочку в даній квартирі, однак не мав змоги цього зробити до отримання дитиною паспорта. [INFO] року [PERSON] помер, не встигши прописати в зазначеній квартирі позивачку. Зазначає, що в теперішній час ЖЕК квартиру забрав не попередивши родичів померлого, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, де просить суд визнати за нею право користування квартирою [ADDRESS] і прописати її в цій квартирі. В судовому засіданні позивачка надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник ТОВ «Горняк - 2005» - Гавріш О.М. в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що власницею спірної квартири є третя особа по справі. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з тих підстав, що спірна квартира належить їй на праві приватної власності. Представник Комунального підприємства «ЖЕК № 7» та представник виконавчого комітету Кіровської районної у м. Донецьку ради в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Згідно довідки ТОВ «Горняк-2005» № 309 від 06.06.2013 року, [PERSON] з 10.04.1992 року по [INFO] року мешкав в квартирі [ADDRESS], яка перебувала на балансі ТОВ «Горняк-2005». [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON], за його колишньою співмешканкою - [PERSON] за рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 15.11.2010 року, яке набуло законної сили, визнано право користування спірною квартирою, а саме жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Також її визнано основним наймачем квартири та зобов'язано ТОВ «Горняк-2005» зареєструвати її за вказаною адресою, укласти з нею договір найму на дану квартиру і переоформити особовий рахунок. В подальшому вищевказану квартири [PERSON] було приватизовано згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується копією свідоцтва від 04.03.2011 року № 401, виданим управлінням комунальних ресурсів Донецької міської ради. 18.03.2011 року спірну квартиру у [PERSON] було придбано [PERSON] за договором купівлі-продажу і в теперішній час вона належить їй на праві приватної власності, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав за № 30500480 від 05.07.2011 року. Позивачка ж (дочка [PERSON].) на даний час зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що вбачається з довідки наданою ТОВ «Горняк-2005» за № 1039 від 25.11.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається зі ст. 383 ЦК України, Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, [PERSON], як власниці квартири, належать виключні права володіння, користування та розпорядження своєю квартирою. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонд. Згідно ст. 4 ЖК УРСР житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка не має права на одержання у користування квартиру, що належить до приватного житлового фонду і тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. На підставі наведеного, ст.ст. 316, 319, 321, 383 ЦК України, 4, 9, 150 Житлового кодексу УРСР,

Outcome: dismissed