Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Свою позовну заяву мотивує тим, що вона є одноособовою власницею [ADDRESS]. Крім неї в будинку проживають дві її доньки. Разом з тим, на даний момент в належному їй будинку без правових підстав проживає її колишній цивільний чоловік - відповідач по справі, який є для неї стороннім та який не має право на користування будинком. З 2000 р. між ними виникли почуття, притаманні сімейним відносинам, а з 2003 р. вони проживали за адресою: [ADDRESS] разом, але не перебували у шлюбі між собою. З 2012 р. відносини між ними погіршилися, почуття поступово згасали. Відсутність спільних інтересів, поглядів та потреб, взаєморозуміння, міжособистісна несумісність з відповідачем спричинили до того, що відносини між ними минули і подальше життя разом стало неможливим. Відповідач для неї став сторонньою людиною. На даний час, вони з відповідачем мешкають разом, хоча вона і проти цього. Позивачка неодноразово просила його звільнити її будинок, але він категорично відмовляється це робити, не обґрунтовуючи свою відмову. У відповідача є свій дім за адресою: [ADDRESS], де він і зареєстрований. На початку 2013 р. позивачка викликала міліцію та написала заяву про припинення протиправних дій по відношенню до неї та про виселення відповідача з її будинку, але правоохоронні органи відмовили їй в заяві стосовно примусового виселення відповідача з її будинку. Відповідач не є ні її чоловіком, ні членом її родини, він є тільки фізіологічним батьком її доньок. У зв'язку з тим, що відповідач добровільно залишити належний їй будинок відмовляється, вона звернулась до суду та просить усунути їй перешкоди в користуванні [ADDRESS] шляхом виселення відповідача з вказаного будинку та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов повністю, надали пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві, та наполягали на його задоволенні. При цьому позивачка пояснила, що будинок раніше належав її родичам, після смерті яких вона почала проживати в ньому. Рішенням суду було встановлено факт її проживання в будинку та її було визнано користувачем будинку. Оформити правовстановлюючі документи на будинок вона ще не встигла, оскільки для цього потрібні значні грошові кошти, а вона в цей час перебуває у скрутному фінансовому становищі. Відповідач зловживає спиртними напоями, скривджує її, перешкоджає користуватися будинком. Спільне господарство вони не ведуть. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти нього. Відповідач пояснив, що він тривалий час мешкає за зазначеною адресою разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу, допомагає у веденні господарства. Також відповідач зазначив, що він давав позивачці гроші для придбання будинку, вкладав свої особисті кошти у ремонт будинку. Просив відмовити в задоволенні позову. Свідки, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитані у судовому засіданні, підтвердили факт проживання відповідача в спірному будинку. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2005 р. позивачка по справі є користувачем домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS]. Членами її родини, що мешкають в цьому житловому будинку є її доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (підтверджено копією довідки про склад сім'ї виданої Головою квартального комітету № 126 від 24.12.2013 р.). У вищевказаному будинку мешкає відповідач з яким вона ніколи не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Вищезазначене також підтверджується поясненнями свідків. Як визначено ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, нормами діючого законодавства встановлюються визначальні принципи здійснення особою права власності. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ч. 2 ст. 21 СК України визначено, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи обставини, встановлені під час розгляду справи, суд вважає, що відповідач не має законних підстав для проживання в спірному будинку, оскільки з позивачкою по справі він не перебував у зареєстрованому шлюбі, не є її законним чоловіком, він не зареєстрований у даному житлі та відповідно до штампу у паспорті зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Спільне господарство сторони не ведуть. Рішенням суду позивачка була визнана користувачем будинку, а тому має законні підстави проживати в будинку та безперешкодно користуватися ним. За даних обставин суд вважає, що позивачку можна прирівняти до власника будинку, оскільки вона має намір реалізувати своє право на оформлення будинку за собою, як за законним фактичним користувачем. Відповідач не надав суду ніяких доказів правомірності його проживання в будинку. Тому суд вважає, що вимоги позивачки правомірні, оскільки відповідач безпідставно мешкає у спірному будинку, не маючи законних підстав користуватися житловим будинком. Посилання відповідача на те, що він давав гроші позивачці на купівлю будинку та витрачав свої особисті кошти на ремонт будинку, на думку суду, не можуть сприйматися як підстава для відмови у позові, оскільки жодних доказів на підтвердження своїх доводів відповідач не надав. На думку суду, відповідач має право звернутися до суду з позовом про стягнення з позивачки витрачених ним коштів на ремонт її будинку та доводити належними доказами правомірність своїх вимог.

Outcome: approved