Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивачка в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з лютого 2002 року проживала з відповідачем однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та підтримували сімейні відносини. Хоча офіційно шлюб зареєстрований не був, між сторонами склалися фактичні шлюбні відносини. Під час вказаних відносин [INFO] року позивач народила доньку, [PERSON]. У свідоцтві про народження дитини батьком [PERSON] записаний [PERSON], оскільки на момент народження дитини позивач формально перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. Факт того, що батьком [PERSON] є відповідач [PERSON] підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.10.2005 року, яким визнано, що [PERSON] не є батьком [PERSON], [INFO], визнано [PERSON] батьком [PERSON], [INFO], зобов'язано орган реєстрації актів громадянського стану виключити із актового запису про народження № 983, проведеної 07.07.2004 року управлінням актів громадянського стану Раменського району Головного управління РАГС Московської області, свідчення про [PERSON] як батька дитини та внести запис про [PERSON] як про батька дитини. Позивач зазначає, що відповідач своїх обов'язків по вихованню дитини не виконує, ніякої участі у її розвитку та утриманні не приймає, ніяких зв'язків з дитиною не підтримує. Позивач вимушена працювати на тимчасових та періодичних роботах та не може одноособово забезпечити достатній рівень розвитку дитини. У зв'язку з викладеним, [PERSON] просить ухвалити рішення, в силу якого стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання їх доньки, [PERSON], [INFO], починаючи з дня звернення до суду до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача. Позивач надала до суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача , виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення уточненої позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.10.2005 року, яке набрало законної сили 23.12.2005 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 23 грудня 1997 року. [INFO] року у [PERSON] народилась донька [PERSON]. Місцем народження дитини у свідоцтві про її народження вказано м. Роменське Московської області; батьком дитини значиться [PERSON] Вказаним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.10.2005 року визнано, що [PERSON] не є батьком [PERSON], [INFO]; визнано [PERSON] батьком [PERSON], [INFO] та зобов'язано орган реєстрації актів громадянського стану виключити із актового запису про народження, № 983, проведеної 7 липня 2004 року управлінням запису актів громадянського стану Раменського району Головного управління РАГС Московської області, свідчення про [PERSON] як батька дитини та внести запис про [PERSON] як про батька дитини (а.с.9-10). Таким чином, обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.10.2005 року не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Таким чином, розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 436,50 грн. з 1 січня 2016 року, 459,30 грн. з 1 травня 2016 року та 491,10 грн. з 1 грудня 2016 року. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку(доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з статтею 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Суд, відповідно доч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, враховуючи матеріальне становище позивачки та дитини, відповідача,вважає за необхідне позов задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 (одної четвертої) частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду - 24.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved