Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців відносно [PERSON] , заборонивши йому: наближення на 50 м до місця проживання (перебування) заявниці; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати заявника, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з заявником або контактування через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначила, що вона перебувала із [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з 2013 року, мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 2017 року заявниця потерпає від психологічного та фізичного домашнього насильства з боку чоловіка, зазначила, що постановами Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.03.2018 року, 12.07.2018 року та 17.02.2020 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Крім того відносно колишнього співмешканця порушено кримінальну справу за 1 ст. 125 КК України за фактом нанесення заявниці тілесних ушкоджень. Зазначила, що на даний час існують обґрунтовані ризики настання більш тяжких наслідків для її психічного, та можливо і фізичного здоров`я. Заявниця в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала, просила задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення заяви. Відповідно до положень ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Глава 13 розділу ІV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Так, відповідно до положень ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У частині 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено поняття домашнього насильства; це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Психологічне насильство, як це визначено у законі, це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. [PERSON] зверталась до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області з відповідними заявами та постановами Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.02.2020 у справі № 629/627/20, від 12.07.2018р. у справі 629/3151/18 та від 13.03.2018 року у справі 629/1296/18 - [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності із застосуванням адміністративних стягнень у вигляді штрафів(а.с. 10-12). Крім того, з копії витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та копії ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.03.2020 року вбачається, що кримінальне провадження №12020220380000138 від 29.01.2020 року, внесено до ЄРДР за заявою [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , в ході сварки спричинив їй тілесні ушкодження; кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст. 125 КК України призначено до підготовчого судового засідання(а.с. 9,15). З копії договору №01-ПР від 31.01.2020 року про надання соціальних послуг притулком для осіб, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статті вбачається, що [PERSON] перебувала в притулку з 31.01.2020 року до 29.02.2020 року ( а.с.13-14). Відповідно до положень ст. 24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника, а саме особи, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, належить до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. За статтею 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 ст. 26 Закону встановлено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Під поняттям «оцінка ризиків» розуміється оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи викладене, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved