Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась з вимогами до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги мотивовані тим, що в належному на праві власності позивачу будинку [ADDRESS] зареєстрований відповідач, який з січня 2012 року вивіз свої речі та виїхав зі спірного будинку, з цього часу відповідач у будинку не проживає. Крім того, позивач вказує, що відпала правова підстава реєстрації відповідача, оскільки шлюб між відповідачем та донькою позивача розірваний, відповідач не є членом родини власника житла. На підставі ст.391 та ст.405 ЦК України просить захистити її право власності на будинок [ADDRESS] визнавши відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідач ніколи не покидав спірне домоволодіння, до наступного часу проживає у спірному будинку, у окремої його частині, а саме прибудові, що пристосована для проживання у неї, несе витрати по утриманню житла, іншого житла не має. Відповідач у судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином, раніше приймав участь у судовому засіданні та вказував, що має роз'їзний характер роботи, тому іноді не має можливості проживати у будинку, однак він іншого житла не має. Вказував, що розраховував на придбання іншого житла після розділу подружнього майна у судовому порядку, однак колишня дружина уклоняється від виконання рішення суду, та навіть переоформила на позивача право власності на будинок, щоб уникнути виконання рішення суду, за яким повинна виплатити відповідачу половину вартості подружнього майна. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідків, суд приходить до наступного. Спірне жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2013 року. Рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 22.11.2012р. було встановлено, що за час шлюбу відповідач та донька позивача на земельної ділянці по [ADDRESS] побудували прибудову до житлового будинку 2,5х4м, прибудову до житлового будинку 2,5х3,5м, будівлю 6х9м (дві кімнати з санвузлами), будівлю 6х9м (три кімнати з санвузлами), душову 1,5х3м, навіс біля двоповерхової будівлі 6х3м, бетонні підпірні стени, бетонні мощення, огорожа з каміння «француза». В однієї із будівель зараз проживає відповідач. У порядку розділу сумісного майна між відповідачем та донькою позивача у вигляді будівельних матеріалів, що були використані у процесу будівництва, з доньки позивача стягнуто на користь відповідача грошову компенсацію в розмірі 200708грн. Рішення набрало чинності, однак не виконано, оскільки на час примусового виконання рішення, [PERSON] продала належній їй будинок своєї матері [PERSON] - позивачки по справжньому спору. У спірному будинку відповідач був зареєстрований як чоловік власника житла [PERSON] З матеріалів справи, показань свідків та пояснень представників сторін вбачається, що сторони постійно проживали сумісно, були зв'язні спільним побутом, позивач як теща проживала разом із подружжям [PERSON] у спірному будинку. Після розірвання шлюбу та погіршення відносин між відповідачем та донькою позивача відповідач користувався будівлею на території домоволодіння, що пристосована до проживання, однак не здана до експлуатації. При такому положенні суд приходить до висновку, що відповідач ніколи не покидав спірне домоволодіння, оскільки до наступного часу користується незданою до експлуатації жилої будівлею, яка фактична розташована на території спірного будинку та є його часткою. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], яки показали, що відповідач постійно проживає за адресою [ADDRESS]. Суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], яки показали, що відповідач вже 5-6 років не мешкає у будинку та вони його не бачать, оскільки вказані пояснення суперечать обставинам, що викладені позивачем у позові, в якому вона зазначала, що позивач покинув спірне житло у січні 2012 року. При такому положенні, у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження позивача, що [PERSON] не користується спірним будинком без поважних причин більше одного року, а тому втратив право користування ним. Крім того, суд не може вважати, що відповідач втратив право користування будинком, у зв'язку з стягненням на його користь грошової компенсації замість половини у подружньому майні, оскільки фактично він компенсацію не отримав. Стосовно вимог, що відповідач після розірвання шлюбу втратив правові підставі для користування будинком, суд вважає необхідним зазначити наступне. У відповідності до ч.4 ст.156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. При такому положенні, суд вважає, що навіть при розірванні шлюбу між відповідачем та донькою позивача відповідач має як колишній член сім'ї власника житла користуватися спірним будинком. При такому положенні, суд приходить до висновку, що житлові права відповідача [PERSON] підлягають судовому захисту, оскільки він не втрачав право на користування будинком [ADDRESS]. Крім цього суд приймає до уваги, що при придбанні спірного будинку позивач знала про те, що право на проживання у ньому також має колишній чоловік її доньки, та її все влаштовувало. На підставі ст.405 ЦК України, ст.156 ЖК України,

Outcome: dismissed