Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], в якому вказала, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 29.06.2013 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сім'я фактично розпалась, сторони припинили родинні стосунки, у зв'язку з чим просить шлюб розірвати. Позивач у підготовче судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів, вказав про визнання позову. Відповідач, у встановлений судом строк, направив до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу, проте не погоджується з зазначеними позивачем обставинами щодо строків припинення спільного життя. Від позивача відповідь на відзив не надходила. Будь-які інші заяви чи клопотання сторонами не заявлялись, а судом не вирішувались. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджено копією свідоцтва про шлюб, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 29.06.2013 року. Як вказує ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Оскільки позивач вказала на неможливість примирення та подальшого проживання разом однією родиною, відповідач визнав позовні вимоги, суд вбачає підстави для задоволення позову. Судом не вирішувалось питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки сторони з цього приводу своїх міркувань не висловили. На підставі викладеного,

Outcome: approved