Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] з дня предявлення позову і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення дитиною 23 років. В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 14 грудня 2004 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Сину виповнилось 18 років, але він продовжує навчання в Східноукраїнському національному університеті імені В.[PERSON] на 3 курсі денної форми навчання. Термін закінчення навчання 30 червня 2018 року. У звязку з навчанням, син потребує матеріальної допомоги від батька. Він кожен день їздить на навчання громадським транспортом. Крім того, сину необхідно купувати підручники, канцелярські товари, одяг. Позивачка утримує сина, але коштів на навчання не вистачає. Після припинення стягнення аліментів, відповідач не надає аліментів сину на навчання, хоча займається підприємницькою діяльністю та має змогу платити аліменти на сина. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов визнав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримав. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВРУ N 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитини, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Як зазначено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батька можливості надавати таку допомогу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], а [PERSON] матірю, що підтверджується копією свідоцтва про народження І-ЕД № 012743, виданого 04 червня 1996 року Лисичанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області/а.с.10/. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 14 грудня 2004 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, видана відділом РАЦС Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 578 /а.с.3/. [PERSON] навчається на 3 курсі за денною формою навчання Східноукраїнського національного університету імені [PERSON], на факультеті інформаційних технологій та електроніки. Термін навчання для здобуття кваліфікаційного рівня бакалавра з 01.09.2016 до 30.06.2018 /а.с.4/. [PERSON] проживає та зареєстрований разом з матірю [PERSON] /а.с.11/. Обов'язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Оскільки син позивачки продовжує навчатися і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, яка безпосередньо не пов'язана із оплатою навчання, а потрібна йому для життя та проживання, так як в цей період часу [PERSON] не має можливості влаштуватись на роботу та отримувати заробітну плату з підстав постійного перебування в навчальному закладі з метою отримання освіти, тому він потребує матеріальної допомоги.\~\~ Виходячи з цього, з урахуванням інтересів сторін, їх матеріального та сімейного стану, суд з урахуванням засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України), - вважає за необхідне задовольнити позов, та стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно.\~\~

Outcome: approved