Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просила встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON] , як рідних доньки та матері та визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті [PERSON] терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка проживала у [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Струзької сільської ради, Новоушицького району, Хмельницької області. Позивачка спадщину не прийняла, оскільки не подала у визначений законом строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки проживає у Російській Федерації. Після смерті матері вона поїхала до свого постійного місця проживання і приїхала в Україну лише у вересні 2017 року. Також вказала, що не може довести родинні відносини між нею та матір`ю, оскільки у свідоцтві про її народження мати зазначена як [PERSON] . 17 вересня 2019 року представник позивачки [PERSON] подав заяву про зміну підстав позову, в якій вказав, що наявна ще й інша поважна причина пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини -відстань від с.Струга, де знаходиться спадкове майно до м.Москви, де постійно проживає позивачка, складає 1237 кілометрів. Таким чином віддаленість спадкового майна є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2019 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І. Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16 год. 00 хв. 17 жовтня 2019 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та задоволено клопотання представника позивача про витребування у приватного нотаріуса Новоушицького нотаріального округу Поліховської Л.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 17 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 год. 00 хв. 13 грудня 2019 року. 4 жовтня 2019 року від відповідача - Новоушицької селищної ради Хмельницької області надійшла заява про розгляд справи без участі представника та визнання позову. Представник позивача [PERSON] у вступному слові позов підтримав, надав пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 листопада 2009 року (а.с.13). [PERSON] на день смерті належала земельна ділянка площею 0,0548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Струзької сільської ради, Новоушицького району, Хмельницької області (а.с.15). Відповідно до довідки Новоушицької селищної ради Хмельницької області від 12 січня 2018 року №62 [PERSON] на день смерті проживала у [ADDRESS] одна (а.с.16). Позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском встановленого строку для прийняття спадщини та неможливістю встановити факт родинних відносин, що підтверджується повідомленням нотаріуса від 15 травня 2018 року (а.с.14). Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивачки з даним позовом до суду. Суд встановив, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с.35). Позивачка посилається на те, що [PERSON] є її матір`ю. Надаючи оцінки зазначеним доводам позивача, суд встановив, що батьками позивачки [PERSON] у свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 грудня 1984 року та копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24 листопада 1983 року (а.с.9,10,12). Дослідивши виписку із погосподарської книги №7 за 1971-1973 роки, суд встановив, що членами домогосподарства в [ADDRESS] значаться: [PERSON] - голова двору, члени двору: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] - дочка (а.с.18). Таким чином, суд вважає, що факт родинних відносин підтверджений у судовому засіданні. Щодо вимог позивачки про визначення додаткового строку для прийняття спадщини суд зазначає наступне. За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, позивачка в обґрунтування поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, посилалась на те, що після смерті матері вона не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк, оскільки постійно проживає у м.Москва, Російської Федерації та не приїздила на територію України з часу смерті матері до квітня 2017 року. На підтвердження вказаної обставини позивачка надала відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28 вересня 2016 року, відповідно до якої Головний центр не може надати наявну у базі даних інформацію про перетинання державного кордону України [PERSON] у період з [INFO] по 18 травня 2010 року, оскільки зазначена інформацію зберігається протягом п`яти років (а.с.21). Факт проживання позивачки у Російській Федерації сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 161/9998/17. Суд зазначає, що обставин, які б свідчили про наявність непереборних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини у межах шестимісячного строку після відкриття спадщини, позивачка не навела. Пунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Позивачка не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до Посольства України в Російській Федерації або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового зв`язку, що передбачено пунктом 3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Доказів, які б свідчили про перешкоди для подання такої заяви, позивачем не надано. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 1 квітня 2019 року у справі № 639/5758/17. Також суд звертає увагу на те, що відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28 вересня 2016 року жодним чином не свідчить про те, що позивачка з часу смерті [PERSON] до 2017 року не перебувала на території України, оскільки стосується лише шестимісячного періоду - з [INFO] по 18 травня 2010 року. Доказів не перебування на території України чи неможливості їх подання за інший період позивач не надала. Водночас суд враховує ту обставину, що з часу смерті [PERSON] пройшло понад 8 років, що є досить тривалим проміжком часу. Суд вважає необґрунтованим посилання позивача, як на іншу поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини - велику відстань між місцем її постійного проживання і місцем знаходження спадкового майна, на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, оскільки обставини даної справи не є тотожними. У зазначеній вище постанові суд вказав, що необізнаність особи про наявність заповіту, складеного на його користь, при умові не заведення спадкової справи після смерті спадкодавця та не здійснені повідомлення та виклику спадкоємця за заповітом, є поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини. Також суд зазначає, що сама по собі велика відстань між місцем проживання спадкодавця та спадкоємця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, оцінивши в сукупності усі надані докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] без поважних на те причин, а тому в цій частині позову необхідно відмовити. Разом з тим, визнання позову відповідачем за змістом ч.4 ст. 206 ЦПК України підлягає перевірці судом на предмет відповідності закону та дотримання прав, свобод, чи інтересів інших осіб. Водночас, визнання відповідачем цього позову в частині встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, суперечить вимогам ч. 3 ст.1272 ЦК України, тому не приймається до уваги судом. Розподіляючи судові витрати, суд керується частиною першої статті 141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позову, покладає судові витрати у виді судового збору, понесені позивачкою на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial