Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила: - визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] ; - змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який був визначений рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10.10.2012 року по справі №2036/3757/2012, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 14.09.2012 року Чугуївським міським судом Харківської області між нею та відповідачем розірвано шлюб. Від даного шлюбу у сторін є малолітня донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом зі позивачем за адресою: [ADDRESS] , будинок належить на праві приватної власності її батькам. Донька знаходиться на утриманні матері. Відповідач ніякої участі у вихованні дитини не приймає, не спілкується з нею. Позивач переконана, що така поведінка відповідача, а саме ігнорування власної доньки, небажання спілкуватися з нею та викреслення її зі свого життя, порушує права, свободи та законні інтереси малолітньої доньки. [PERSON] зазначає у позові, що намагається забезпечити дитину всім необхідним для достатнього життєвого рівня та розвитку. Позивач офіційно працевлаштована, має нормований робочий день, постійно слідкую за станом здоров`я доньки, її розвитком, виховую та піклується про неї, має з донькою налагоджений психологічний контакт та прив`язаність один до одного. Позивач не збирається чинити перешкод у спілкуванні доньки зі своїм батьком, якщо він виявить таке бажання. Щодо позовних вимог в частині зміни способу стягнення та розміру аліментів [PERSON] вказувала на те, що 10.10.2012 року Чугуївським міським судом Харківської області задоволено її позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яким було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу кожного місяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Але, отримавши дане рішення суду, відповідач одразу звільнився з основного місця роботи та більше ніде офіційно не працевлаштовувався. Аліменти він сплачував хаотично, на свій розсуд, міг заплатити 200 гривень в місяць, а міг і взагалі не платити не копійки по півроку. У зв`язку із тим, що відповідач не має офіційного доходу і приховує свої доходи від держави та своєї дитини, позивач хоче змінити встановлений спосіб стягнення аліментів на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Враховуючи такі обставини, як збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, збільшення витрат та потреб у зв`язку з подоросленням дитини, збільшенням витрат у зв`язку із забезпеченням усім необхідним для проживання, харчування, а також той факт, що нести відповідальність по утриманню дитини повинні обидва батьки, позивач вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, що стягується з відповідача на утримання неповнолітньої доньки до 3 000 грн. на місяць. Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами в частині зміни способу стягнення та розміру аліментів, надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині відмовити, обґрунтовував відзив тим, що позивач посилається у своєму позові на те, що він добросовісно не виконує рішення суду зі сплати аліментних платежів, однак, такі твердження позивача є необґрунтованими та не доведені належними і допустимими доказами, які б прямо свідчили про не виконання ним обов`язків з утримання неповнолітньої доньки та не надання їй матеріальної допомоги. Так, на підставі виконавчого листа №20336/3757/12, виданого Чугуївським міським судом Харківської області в провадженні міжрайонного відділу ДВС по Ванківському та Коломакському районах ГУЮ у Харківській області знаходиться виконавче провадження щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] на користь [PERSON] . Згідно довідки міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломакському районах ГУЮ у Харківській області №13630 від 19.12.2019 року заборгованість в межах вищевказаного виконавчого провадження відсутня. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості по аліментам, складеним старшим державним виконавцем міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломакському районах ГУЮ у Харківській області Чернецькою В.В. Петрікеєв В.В. вважає, що позивачка, обґрунтовуючи у такий спосіб свої вимоги, намагається безпідставно, у своїх корисливих цілях, заради свого майнового інтересу завдати йому шкоди та надати суду недостовірні відомості щодо не виконання своїх обов`язків з утримання неповнолітньої дитини. Оскільки, позивачка намагається обґрунтувати свої вимоги тими обставинами, які не відповідають дійсності, є неправдивими та прикро образливими для нього. У позові позивачка вказує на те, що відповідач офіційно не працевлаштований та приховує свої доходи від держави та своєї доньки. Однак, відповідач працює на посаді «контролер КПП» в Іноземному підприємстві «Малахіт» (код ЄДРПОУ 34756572). Доходи, які він отримує на даний час не дають можливості сплачувати аліменти у розмірі 3 000 грн., інших заробітків чи доходів від здійснення підприємницької чи будь-якої іншої діяльності не має. Законом визначено мінімальний розмір аліментів на дитину, тобто сума, менше якої аліменти не можуть бути. Враховуючи вищевикладене відповідач не погоджується з приводу визначеного позивачкою розміру аліментів у твердій грошовій сумі, у розмірі 3 000 грн. щомісячно, який є необґрунтовано завеликий виходячи з матеріального становища [PERSON] та з відсутності підстав для встановлення розміру та способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач також надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник органу опіки та піклування просив проводити розгляд справи без його участі, рішення винести згідно чинного законодавства, про що надав відповідну заяву. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, за доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що з 11.11.2006 року сторони перебували у шлюбі, який заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.09.2012 року розірвано (а.с.12). Від даного шлюбу народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно довідки Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 30.07.2019 року №1381, донька проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10.10.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу кожного місяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16-17). Згідно постанови Комінтернівського ВДВС Харківського МУЮ від 01.04.2013 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2036/3757/2012 від 10.10.2012 року, виданого Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу кожного місяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, закінчено оскільки боржник звільнений з підприємства та фактично мешкає с. Благодатне Валківського району, що за територіальністю належить ВДВС Валківського РУЮ. Копія даної постанови надіслана до ВДВС Валківського РУЮ (а.с.18). Відповідачем надана суду довідка Іноземного підприємства «Малахіт» про те, що [PERSON] працює на підприємстві з 13.07.2018 року та займає посаду контролера на контрольно-пропускному пункті, дохід з 13.07.2018 року по 30.11.2019 року склав 67401,25 грн. (а.с.59). Згідно довідки та розрахунку заборгованості по аліментам Міжрайонного ВДВС по Валківському та Коломацькому районах від 19.12.2019 року №13630, [PERSON] за виконавчим листом №2036/3757/2012 від 10.10.2012 року, виданим Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , заборгованості станом на 19.12.2019 року понад 3 місяці не має (а.с.62). Розглядаючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з позивачем, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 157 СК України визначені права того із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України за певних умов. Так, відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. З наведених положень закону та встановлених обставин справи вбачається, що визначення місця проживання дитини з позивачкою відповідає інтересам дитини. Крім того, відповідач визнав позов цій частині та не заперечує проти визначення місця проживання доньки з матір`ю. На підставі встановлених обставин та зазначених положень закону позов у частині визначення місця проживання дитини слід задовольнити. Розглядаючи позовні вимоги в частині зміни способу стягнення та розміру аліментів, суд приходить до наступного висновку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Так, ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Як з`ясовано, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їхньої спільної з позивачем дитини визначено судом у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу кожного місяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України». На момент ухвалення судом рішення неповнолітній [PERSON] виповнилось 12 років. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 2 218 грн. Враховуючи імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів суд вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів. Однак, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів з відповідача у розмірі 3 000 грн. з огляду на наступне. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка не надала суду належні та допустимі докази щодо погіршення свого стану здоров`я або матеріального становища, або наявність інших обставин, які зумовлюють необхідність збільшення розміру аліментів, посилання позивача на те, що відповідач не має офіційного доходу, приховує свої доходи від держави та дитини, має заборгованість зі сплати аліментів, спростовані наданими відповідачем доказами. Судом встановлено, що відповідач працює в Іноземному підприємстві «Малахіт» контролером та його дохід станом на листопад 2019 року (сума до виплат) складає 3 423,04 грн. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків в рівній мірі утримувати дитину та враховуючи середньомісячний дохід відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1 109 грн., що складає 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам ст. 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволені позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини, з відповідач підлягає стягненню на користь позивача сплачений за цією позовною вимогою судовий збір у розмірі 768,40 грн. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогою про зміну способу та розміру аліментів. Враховуючи, що позовні вимоги в цій частині задоволені частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини у розмірі 284,05 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial