Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що вона прожила з [PERSON] у шлюби двадцять чотири роки. Останні шість років вони прожили окремо, при цьому продовжували спілкуватися та підтримувати теплі та дружні стосунки. В цьому шлюбі у них народився син [PERSON], який постійно мешкав з батьком. [PERSON] помер [INFO]. Останні шість місяців до смерті він хворів на серце, заходився у лікарнях. Будучи лікарем швидкої допомоги, позивачка постійно доглядала його, надавала йому всю необхідну допомогу яку він потребував, була з ним цілодобово до часу його смерті. Одного дня під час догляду за чоловіком позивачка запитала на кого він склав заповіт, на що він відповів, що все своє майно він заповідає сину. [PERSON] було відомо що, для прийняття спадщини необхідно подати відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної конторі за місцем відкриття спадщини в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, про що вона неодноразово нагадувала сину. 02 лютого 2014 року позивачці стало відомо, що заповіту не існує, та вона звернулась до нотаріуса першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Білецької В.І. з відповідною заявою про прийняття спадщини за законом на майно, яке залишилось після померлого [INFO] [PERSON]. Розглянувши подані документи державний нотаріус Білецька В.І. своєю постановою за №478/02-31 від 14 лютого 2014 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстави пропущення строку передбаченого ст. 1270 ЦК для подання заяви про прийняття спадщини, що й стало підставою для її звернення до суду з даним позовом. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, при цьому останній надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без позивачки та його участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Проти розгляду справи в заочному порядку також не заперечував. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно письмової заяви, просив розгляд справи провести без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, [PERSON] та [PERSON], перебувала у шлюбі, зареєстрованому у Відділі РАГС Виконкому Жовтневого району народних депутатів м. Дніпропетровська 22 грудня 1990 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний запис №2267 (а.с. 7). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27 липня 2013 року. Останні шість місяців до смерті він хворів на серце, заходився у лікарнях, що підтверджується листком непрацездатності серії АГД №282060 (а.с. 13). Будучи лікарем швидкої допомоги (а.с. 10), позивачка постійно доглядала його, надавала йому всю необхідну допомогу яку він потребував, була з ним цілодобово до часу його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом ст. ст. 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Так, під час догляду за чоловіком, позивачка з його слів дізналась, що все своє майно він заповідає сину. [PERSON] було відомо що, для прийняття спадщини необхідно подати відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної конторі за місцем відкриття спадщини в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, про що вона неодноразово нагадувала сину. 02 лютого 2014 року позивачці стало відомо, що заповіту не існує, та вона звернулась до нотаріуса першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Білецької В.І. з відповідною заявою про прийняття спадщини за законом на майно, яке залишилось після померлого [INFO] [PERSON]. Розглянувши подані документи державний нотаріус Білецька В.І. своєю постановою за №478/02-31 від 14 лютого 2014 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстави пропущення строку передбаченого ст. 1270 ЦК для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» за №3 від 01 березня 2013 року «Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК України). Наприклад, … це позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини». Оскільки нерухоме майно, яке входить до складу спадщини, а саме квартира яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Погребняка, 18Б/68, знаходиться на території Жовтневого району м. Дніпропетровська, тому вказана справа підсудна саме Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачка, будучи спадкоємцем першої черги за законом і відносно якого не вирішувалося питання про усунення від права на спадкування відповідно до вимог ст. 1224 ЦК України, пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після спадкодавця [PERSON] з поважних причин. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved