Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що 20 квітня 2017 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , про що 20 квітня 2017 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №192. Вказує, що шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично не існують. З відповідачем шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові, що призвело до розпаду сім`ї. Майже рік проживають окремо. Пояснює, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їхнім правам та інтересам. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу позивачу залишити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач не з`явилася, однак, до позовної заяви долучила заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. У підготовче засідання відповідач не з`явився, однак, до позовної заяви долучено заяву відповідача, в якій зазначив, що не має заперечень проти позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2017 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ), було укладено шлюб, який зареєстровано в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області, про що 20.04.2017 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 192, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20.04.2017 року. Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін є дитина: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 13.06.2018 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, вони разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 384,20 грн. судового збору.

Outcome: approved