Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спільне майно подружжя. Позивач просила визнати 2 кімнатну квартиру [ADDRESS] , жилий будинок з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] , земельну ділянку розташовану на території [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - розміром 0,0600 га., ведення особистого селянського господарства - 0,0565 га. Загальна площа 0.1165 га.,- спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки двокімнатної квартири [ADDRESS], (бувша [ADDRESS]), 1/2 частки жилого будинку з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] , 1/2 частки земельної ділянки розташованої на території [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - розміром 0,0600 га, ведення особистого селянського господарства - 0,0565 га. Загальна площа 0.1165 га. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 лютого 2021 відкрито провадження у справі. Позивач та її представник адвокаь Півнюк С.Я. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, згідно наданої заяви просив справу розглядати у його відсутність. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що з 05.06.1998 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 05.06.1998 (а.с.12). За рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 серпня 2018 року, яке набрало законної сили 24 вересня 2018 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с10). Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було набуто таке майно: - 13.03.2008 року згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Ставицькою Л.Г., двокімнатну квартиру [ADDRESS] . (а.с.9). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18116280 від 17.03.2008 року квартира зареєстрована за [PERSON] (а.с. 39); - 19.12.2007 року згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського округу Галич Л.М., жилий будинок з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] , що розташований на приватизованій земельній ділянці, яка передана [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - розміром 0,0600 га., ведення особистого селянського господарства - 0,0565 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю Серія Р3 № 641033, виданого на підставі рішення виконкому Лубенської міської ради народних депутатів від 27 лютого 2002 року №45 (а.с.8, 11). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України). Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ч.ч.1,2 ст.65 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. (ст.70 СК України). За загальними правилами застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що відповідач позов визнав і таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, позовні вимоги про поділ майна підлягають задоволенню.

Outcome: approved