Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 25.10.1980 року вона уклала шлюб з [PERSON], про що виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 26 від 25.10.1980 року. На підставі цього їм, сторонам у справі, було повторно видано свідоцтво про шлюб серії 1-ФМ № 073925 від 14.01.2011 року. Відносини між нею та відповідачем погіршилися вже декілька років тому, на даний час проживають окремо. Мають двох дорослих доньок, які від них проживають окремо. Тепер у їх із чоловіком відносинах взагалі відсутнє порозуміння та повага. Вони шлюбні відносини фактично припинили ще у 2004 році, не ведуть спільне господарство, не мають спільний бюджет, продовжувати такі шлюбні відносини вона не бажає. Шлюб із відповідачем бажає розірвати та спільно жити з ним не бажає, а подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного позивач просить шлюб розірвати та строк для примирення не надавати. Ухвалою судді від 15.03.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Ухвалою суду від 25.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не зявилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою у звязку з виїздом за кордон прибути у судове засідання не має можливості, а тому просить розгляд справи провести без її присутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву відповідач не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.1980 року між [PERSON], [INFO], та Гіді (дошлюбне прізвище Сані) [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 26, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ № 073925, виданим повторно 14.01.2011 року. Сторони неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем та не бажає з ним проживати. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved