Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що відповідач є громадянином [PERSON], де і проживає, позивач проживає в Україні, час від часу навідує чоловіка, однак спільно як сімя не мешкали. Відповідач вживає наркотичні засоби, лікуватися не хоче, не має постійної роботи, через кредитну заборгованість перед фінансовими установами, помешкання де він проживав, опинилося в заставі та вилучене банком. Через вживання наркотичних засобів, останній став неадекватно себе вести по відношенні до дружини, безпричинно влаштовувати скандали. З 01 січня 2015 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, від подружнього життя дітей не мають. Позивач, до початку судового засідання, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі, просить позов задовольнити. Після розірвання шлюбу, просить залишити їй прізвище «Радзіковська». Відповідач також подав письмову заяву з проханням справу слухати без його участі, позов визнає повністю, на розлучення згідний. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, та у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Оглянувши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони зареєстрували шлюб 14 квітня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану у [PERSON] Воєводства [PERSON], актовий запис № 26/2008 від 09.05.2008 року. (а.с. 5,7) Від подружнього життя дітей не мають. Статтею 13 СК України визначено, що частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Між Україною та [PERSON] 24.05.1993 року підписано Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах. Вказаний договір було ратифіковано 04.02.1994 року, набув чинності 14.08.1994 року. Згідно п. 2 ст. 26 даного договору, якщо в момент порушення справи один з подружжя є громадянином однієї договірної сторони, а другий громадянином іншої договірної сторони, розірвання шлюбу провадиться згідно з законодавством тієї договірної сторони, на території якої вони мають місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї договірної сторони, а другий на території іншої договірної сторони, застосовується законодавство тієї договірної сторони, орган якої порушив справу. Суд приймає до уваги, що дійсність шлюбу між громадянином України та іноземцем, укладеного за межами України, визначається відповідно до статті 58 Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до цієї статті, шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Разом з цим, правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 цього ж Закону. Так, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося через те, що в них різні характери, різні погляди на сімейні відносини, через що між ними часто виникали непорозуміння, тривалий час проживають окремо, втратили почуття поваги і любові один до одного, що й призвело до розпаду сімї. Останнє свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. Відповідач, згідно поданої письмової заяви, на розлучення згідний. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. Майнового спору сторони не мають. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розлучення позивачка має бажання залишити прізвище «Радзіковська».

Outcome: approved