Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 29 листопада 2005 року у Миколаївській сільській Раді Млинівського району Рівненської області за актовим записом № 6 та надати їй право, після розірвання шлюбу, іменуватися й надалі прізвищем [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд цивільної справи 23.02.2017 року не зявися, хоча про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням відділення поштового звязку про направлення йому судової повістки про виклик за адресою його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку ( а.с.10,11,16-19,). Про причини неявки в суд відповідач не повідомив, заперечень проти позову суду не надав. Згідно ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Відповідно до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач на судовий розгляд справи не зявився і про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, а позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивачка [PERSON] під час розгляду справи по суті свої позовні вимоги підтримала повністю, суду пояснила, що спільне життя з відповідачем не склалося. Між подружжям виникають сварки, відповідач [PERSON] зловживає спиртними напоями.З жовтня 2016 року подружжя разом не проживає. На думку позивачки, примирення між нею та відповідачем [PERSON] просить суд, у разі розірвання шлюбу, надати їй право й надалі іменуватися прізвищем [PERSON] та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі. Дослідивши пояснення відповідачки [PERSON] та інші докази, якими позивачка обґрунтовує заявлені вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з постановленням заочного рішення з наступних підстав. Так, у відповідності до свідоцтва про шлюбу 1-ГЮ № 004228 від 29.11.2005 року, між громадянами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 29 листопада 2005 року у Миколаївській сільській Раді Млинівського району Рівненської області за актовим записом № 6. Після укладення шлюбу, громадянці [PERSON] було присвоєно прізвище чоловіка, а саме [PERSON] (а.с.7). Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6). Під час розгляду справи по суті позивачка [PERSON] пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалося, з жовтня 2016 року вони проживають окремо і шлюбних відносин не підтримують. Дані фактичні обставини будь-якими іншими доказами не спростовані. Таким чином, під час розгляду справи по суті, судом було встановлено, що шлюбні відносини подружжя є фактично розірваними, так як на протязі п'яти місяців вони разом не проживають. Суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам, збереження шлюбу є неможливим, тому його необхідно розірвати. Приймаючи рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], суд керується нормами ст.24 Сімейного кодексу України про те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки до шлюбу не допускається Відповідно до норм ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також судом встановлено, що до укладення шлюбу з [PERSON], позивачка іменувалася прізвищем [PERSON] (а.с.7). Згідно з нормами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила свої прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу й надалі іменуватися цим прізвищем. Згідно з нормами ст.ст.79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат , повязаних з розглядом справи. В матеріалах справи в наявності письмові докази, які підтверджують сплату позивачем судового збору в сумі 640 гривень ( а.с.1 ). На підставі викладеного,

Outcome: approved