Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Одеської міської Ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування на домоволодіння, зняття арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що в червні 1997 року після смерті матері позивачки - [PERSON], 1941 р.н., яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], яка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після смерті [INFO] своєї матері [PERSON], відкрилась спадщина на житловий будинок під [ADDRESS], який належав [PERSON]. Житловий будинок під [ADDRESS], належав [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 08.02.1991 року. [PERSON], 1941 р.н. є донькою [PERSON], померлої [INFO], та проживала разом із нею по день смерті останньої, тому фактично прийняла спадщину після останньої. Позивач [PERSON] є донькою та єдиною спадкоємицею до майна [PERSON], померлої [INFO], та проживала разом із нею по день смерті останньої, тому фактично прийняла спадщину після останньої. [PERSON] по теперішній час проживає в успадкованому житловому будинку під [ADDRESS], що підтверджується довідкою Суворовської районної адміністрації м. Одеси від 20.11.15 р.. В травні 2016 року Позивач [PERSON] звернулася до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори в заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок під [ADDRESS]. 01 листопада 2016 року державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Толстих Н.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що спадкоємцем [PERSON] не надано документів, підтверджують право власності спадкодавця на вказаний будинок. У зв'язку із вищенаведеним [PERSON] вимушена звернутися до суду. На підставі викладеного, позивачка просила визнати факт того, що [PERSON] фактично прийняла спадщину щодо майна [PERSON], померлої [INFO], яка в свою чергу, фактично прийняла спадщину щодо майна [PERSON], померлої [INFO], а також визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями під [ADDRESS], на земельній ділянці загальною площею 797 кв.м. за [PERSON]. В процесі розгляду справи позивачкою були доповнені позовні вимоги щодо зняття арешту з будинку. Вищевказані позовні вимоги були мотивовані тим, що в процесі розгляду справи №523/241/17 позивачці стало відомо, що на домоволодіння [ADDRESS] накладено арешт на підставі ухвали Ленінського місцевого суду м. Одеси б/н від 12.12.2002 року на осіб, які ніколи не жили у вищевказаному домоволодінні та ніколи не мали права власності на нього, а саме на «[PERSON]» та «[PERSON]» Факт накладення арешту зареєстровано 17.12.2008 року за № 8301626 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора (далі - 1 ОДНК). Після звернення до архіву Суворовського районного суду м. Одеси стало відомо, що досудові арешти не реєструвались та, як наслідок, в архівах не зберігались. Задля з'ясування всіх обставин накладення арешту, представник позивача звернулась до Одеського державного нотаріального архіву, проте виявилось, що архівні матеріали саме 1 ОДНК зберігаються безпосередньо у 1 ОДНК за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 26. За інформацією, отриманою у 1 ОДНК, арешт накладено на домоволодіння [ADDRESS]. Однак в реєстрі зареєстрований запис про накладення арешту на домоволодіння [ADDRESS]. Дана помилка в значній мірі перешкоджає виконанню можливого рішення суду та порушує права [PERSON] на право розпорядження даним майном. На підставі викладеного, позивачка просила зняти арешт з домоволодіння. В процесі судового засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, а також пояснила, що позивачка постійно проживала у будинку [ADDRESS], однак оскільки її матір своєчасно не оформила спадкові права, вона також не має такої можливості. В останнє судове засідання представник позивача подала заяву, згідно з якою, просила справу розглянути її відсутність. Представники відповідача в судове засідання не з'явились, згідно поданого клопотання просили справу розглянути у їх відсутність та повідомити про прийнятя рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 08.02.1991 року. (а.с. 14) [INFO] померла [PERSON] та після неї відкрилась спадщина на житловий будинок під [ADDRESS], який належав [PERSON]. Спадкоємцем першої черги за законом після померлої [PERSON] була її дочка [PERSON], 1941 р.н.. З листа Четвертої Одеської державної нотаріальної контори від 11.07.2017р. № 3174/01-16 вбачається, що спадкові справи після померлої [PERSON], а також померлої [PERSON] не заводились. (а.с. 48) Судом встановлено, що [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] вступила в управління спадковим майном, оскільки проживала спільно із спадкодавцем на час смерті, а також продовжувала проживати в будинку по день смерті. Однак не отримувала свідоцтво про право на спадщину після померлої [PERSON]. [PERSON], померла [INFO] та єдиним спадкоємцем першої черги після неї є її донька [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживала спільно з померлою [PERSON] по день її смерті, а після того, вступила в управління спадковим майном, оскільки проживає в будинку по теперішній час, його утримує, сплачує комунальні послуги. До виниклих правовідносин застосовується ЦК УРСР в редакції 1963р. Так, згідно ст. 524 ЦК Української PCP, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК Української PCP, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до статті 548 ЦК Української PCP, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 1 ч. 1 статті 549 ЦК Української PCP, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно встановити, що [PERSON] фактично прийняла спадщину щодо майна [PERSON], померлої [INFO], яка в свою чергу, фактично прийняла спадщину щодо майна [PERSON], померлої [INFO], а також визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями під [ADDRESS], на земельній ділянці загальною площею 797 кв.м. за [PERSON]. Судом також встановлено, що ухвалою Ленінського місцевого суду м. Одеси б/н від 12.12.2002 року на будинок [ADDRESS] було накладено арешт.. Виконання ухвали було направлено до Першої Одеської державної нотаріальної контори. Однак у реєстрі помилково замість арешту на будинок [ADDRESS] помилково внесено арешт на будинок по [ADDRESS], тобто замість будинку в «провулку» було накладеного арешт на будинок «по вулиці». Вищевказаний арешт фактично не дає можливості позивачці розпорядитись будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, необхідно зняти арешт з будинку [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved