Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON]), в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування належним позивачці житловим будинком [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 12.01.2018 року житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами по [ADDRESS] Городенківського району належить позивачці на праві приватної власності. Відповідач в період з 14 лютого 1998 року до 8 червня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з дочкою позивачки - [PERSON], [INFO]. При одруженні прізвище відповідача було [PERSON]. В подальшому він неодноразово змінював імя на час подання позову його прізвище, імя, по батькові - [PERSON]. Хоча місце проживання відповідача зареєстровано в господарстві позивачки по [ADDRESS], однак з травня 2008 року він фактично не проживає за вказаною адресою. Незважаючи на те, що відповідач близько десяти років не проживає в с. Олієво-Королівка, знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажає, чим порушує право власності позивачки на майно. Зняття з реєстраційного обліку із будинку позивачки не завдасть відповідачу істотної шкоди, так як потреби у житлі він не має і ніколи не вважав даний будинок своїм житлом. Позивачка вважає, що її права, як власника вказаного нерухомого майна, є порушеними відповідачем, а тому підлягають захисту в судовому порядку. Відповідач не є членом сімї позивачки, в її будинку не проживає близько десяти років; не бере участі в обслуговуванні жилого приміщення, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла, а тому, вважається таким, що втратив право користування житлом. Покликаючись на ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, позивачка просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Суду пояснила, що відповідач перебував в зареєстрованому шлюбі з її дочкою. Він фактично не проживає в житловому будинку позивачки приблизно 10 років. В даний час онучці 20 років, а онукові минуло 10 років. А відповідач не проживає з її дочкою з часу народження нею сина. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача з ухваленням, відповідно до ст. 280 ЦПК України, заочного рішення. Суд, вислухавши позивачку, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння. користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Витягом [NUMBER] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 12.01.2018 р. державним реєстратором виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, стверджено, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1460400426216, номер запису про право власності: 24366384). Довідкою № 322, виданою 04 червня 2018 р. Олієво-Королівською сільською радою підтверджується, що до складу сімї [PERSON], жительки [ADDRESS], входять: чоловік [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO], внук [PERSON], [INFO]; колишній зять [PERSON], [INFO], прописаний, але фактично не проживає з травня місяця 2008 року. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2011 року по справі № 2-451/11, яке набрало законної сили 20 червня 2011 р., розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який був зареєстрований 14.02.1998 року у виконкомі Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району, актовий запис за № 3. За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Допитаний судом свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка є його дружиною. Відповідач був одружений з їх дочкою [PERSON], вони розлучились. Колишній зять зареєстрований за місцем проживання у житловому будинку, що належить на праві власності його дружині позивачці [PERSON], але фактично не проживає в ньому протягом десяти років. Добровільно знятися з реєстрації не бажає. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1 п.1,5 ч.ч.3, 4 ст.71 цього Кодексу. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Судом встановлено, що відповідач не є членом сімї власника житла, договору найму жилого приміщення з позивачкою не укладав, не проживає в будинку позивачки з 2008 р., хоча зареєстрований в ньому. Те, що відповідач фактично не проживаючи в будинку позивачки, зареєстрований в ньому, перешкоджає позивачці належним чином реалізовувати свої права власника обєкта нерухомості. При вищенаведених доказах і обставинах справи суд приходить до висновку, що [PERSON] ([PERSON].) втратив право користування житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, власником якого є позивачка [PERSON] Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 71, 72, 150, 156, 163 Житлового кодексу України, ст.ст. 29, 310, 317, 319, 321, 383 ЦК України,

Outcome: approved