Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася 28.12.2020 року до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В заяві зазначено, що [INFO] помер чоловік позивачки: [PERSON] , який був постійним жителем [ADDRESS] . Станом на день його смерті у вказаному житловому будинку проживала позивачка [PERSON] . Згідно даних по господарського обліку житловий будинок, в якому вони проживали, був закріплений за - [PERSON] , Також на день смерті, йому належали земельні ділянки загальною площею 0,5649 га. згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №025645, виданого Голятинською сільською радою від 12.02.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №22. На підставі вказаного рішення позивач звернувся до приватного нотаріуса Міжгірського районного нотаріального округу Корбутяк І.В., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до майна її померлого чоловіка на вищевказане нерухоме майно. У видачі свідоцтва про право на спадщину до майна позивачці було відмовлено, в зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи па об`єкти нерухомого майна, які є предметом даного позову. Вказаний будинок був побудований у 1956 році. Загальна площа даного житлового будинку становить 51,4 кв.м. Відповідно до Звіту про оцінку житлового будинку вартість даного житлового будинку становить 92557,00 гри. Земельна ділянка, призначена для обслуговування даного житлового будинку, приватизована на підставі Державного акту на право приватної власності па землю серії II- ЗК №025645 від 12.02.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності па землю за №22. Тому позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства та будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,5649 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №025645 від 12.02.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності па землю за №22. Представник позивача [PERSON] на розгляд справи не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити. Представник відповідача Міжгірська с/ради на розгляд справи не з`явився, подавши суду заяву в якій зазначив, що вимоги позовної заяви визнає, справу просить розглянути без участі представника Міжгірської с/ради. Згідно з вимогами ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позов [PERSON] задовольнити, виходячи з такого. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позовні вимоги визнав, обставини зазначені у позові [PERSON] не заперечив. Пояснення і вимоги позивача підтверджені такими документами: свідоцтвом про смерть [PERSON] , витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі, довідки виконкому Гоялтинської с/ради, листа приватного нотаріуса Корбутяк І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок, державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №055646 від 12.02.1996 року. Згідно висновку, вартості будівель та споруд дійсна інвентарна вартість будинку та господарських споруд станом на 10.08.2020 рік складає 92557,00 грн. Перевіривши, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що вимога позивача грунтується і відповідає вимогам ст.ст. 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1268 Цивільного кодексу України, підтверджується належними доказами в справі, то суд вважає, що є підстава, передбачена п.4 ст.206 ЦПК України для задовольнення позову. У відповідності до ст.142 ч.1 ЦПК України суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ст.7 ч.3 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved