Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 04.09.1971 року будинком святкової реєстрації шлюбу м. Запоріжжя, актовий запис № 2923, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння і згоди, різні погляди на взаємовідносини з дітьми. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє, сторони проживають окремо один від одного, мають окремий бюджет та не ведуть спільного господарства. Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з 02.07.2013 року. Спір щодо поділу спільного майна буде вирішуватись сторонами в іншому провадженні. У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає і просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 04.09.1971 року зареєстрували шлюб, про що будинком святкової реєстрації шлюбу м. Запоріжжя було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] та зроблено відповідний запис за № 2923 (а.с. 6). Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не має. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 02.07.2013 року, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Спір щодо поділу спільного майна буде вирішуватись сторонами в іншому провадженні. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи, той факт, що сторони вже тривалий час (1 рік 3 місяці) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved