Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа: Служба у справах дітей Трускавецької міської ради. Позов мотивований тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , а 08 березня 2020 року - [PERSON] [PERSON] заповів [PERSON] належну йому частку квартири [ADDRESS] . На даний час у зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мати [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] знята з місця реєстрації з квартири [ADDRESS] з 27 січня 2020 року, а з 2019 року фактично проживає у м. Борислав разом з дітьми. На даний час у вказаній квартирі речі відповідачки та її дітей відсутні. Одночасно [PERSON] та [PERSON] жодного разу не створювали відповідачам перешкод у користуванні цим житлом, у відповідачки є ключі від квартири, до компетентних органів з приводу створення її дітям перешкод у користуванні житлом вона не зверталася. Стороною договорів (споживачем) про надання послуг з газопостачання, водопостачання, постачання електричної енергії є [PERSON] , однак рахунки фактично сплачує [PERSON] . Позивачка вважає, що [PERSON] , 2017 року народження, та [PERSON] , 2019 року народження, фактично втратили право користування квартирою [ADDRESS] , однак їхня мати [PERSON] не бажає знімати своїх малолітніх дітей з реєстрації у добровільному порядку. Зокрема, позивачка буде позбавлена можливості оформити субсидію на відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги, тому що відповідачка відмовляється надати свої паспортні дані. Просить визнати малолітніх [PERSON] , 2017 року народження, та [PERSON] , 2019 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Від відповідачки [PERSON] надійшов відзив, у якому вона просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. 1/2 частина квартири [ADDRESS] належала на праві власності її чоловікові - батькові малолітніх відповідачів по справі. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . 24 січня 2020 року [PERSON] склав заповіт про те, що все його майно, що буде належати йому на день смерті, належатиме сестрі [PERSON] . У свою чергу, її діти є спадкоємцями за законом після смерті батька та прийняли спадщину після його смерті як його малолітні спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Отже, її сини є співвласниками квартири [ADDRESS] . Крім цього, проживання дитини за місцем проживання її матері не є підставою для втрати права користування житлом. Малолітня дитина не може самостійно обирати місце проживання, тому її факт не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. У судовому засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Крамар Ю.М. просив позов задовольнити з наведених у позові підстав. У судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є законним власником квартири, за винятком обов`язкової частки, власність на яку набули малолітні діти. До 27 січня 2020 року, крім позивачки, у квартирі [ADDRESS] у була зареєстрована [PERSON] разом з малолітніми дітьми. Наголосив на тому, що ні діти, ні [PERSON] цією квартирою не користуються тривалий проміжок часу. [PERSON] не несе витрат по утриманню квартири, не робить поточного ремонту, не оплачує за користування комунальними послугами, однак відмовляється зняти своїх малолітніх дітей з реєстрації у цій квартирі, внаслідок чого позивачка не може оформити субсидію. Вважає, що малолітні діти мають бути зареєстровані тільки разом з одним з батьків. Позивачка не просить позбавити права власності дітей, а зняти їх з місця реєстрації, яке не є зареєстрованим місцем проживання матері. Представники відповідачки [PERSON] - адвокат Мицик О.В. та адвокатка Савчук Н.В. заперечили проти задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Трускавецької міської ради Бега О.І. у судовому засіданні просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити, оскільки у випадку задоволенні позову буде порушено інтереси малолітніх дітей. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 18 жовтня 2000 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Трускавецького міськвиконкому, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /арк. справи 16/. З будинкової книги для прописки громадян за місцем проживання у квартирі [ADDRESS] вбачається, у вказаному помешканні зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /арк. справи 17-22/. На даний час [PERSON] знята з реєстрації вказаному житлі. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 лютого 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції, [PERSON] померла [INFO] /арк. справи 23/. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., вбачається, що спадкоємцем 1/4 ідеальної частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] є [PERSON] / арк. справи 56/. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 06 жовтня 2017 року Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, батьком дитини вказаний [PERSON] /арк. справи 60'. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 16 травня 2019 року Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, батьком дитини вказаний [PERSON] /арк. справи 61/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 березня 2020 року Трускавецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) [PERSON] помер [INFO] /арк. справи 24/. Згідно з заповітом, посвідченим 24 січня 2020 року приватним нотаріусом трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., [PERSON] на випадок своєї смерті заповів усе своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, у тому числі, належну йому частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , своїй сестрі [PERSON] . Зазначений заповіт на даний час дійсний та не скасований /арк. справи 25/. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 140474807, сформованого 05 жовтня 2018 року, вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 867, виданого 05 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., належала на праві спільної часткової власності 1/4 частка квартири [ADDRESS] /арк. справи 58/. Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за законом від 10 лютого 2021 року, виданих приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., спадкоємцями по 1/16 ідеальної частини квартири, зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , є його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] /арк. справи 62-63/. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.ст. 391, 396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, як вказано вище, судом встановлено, що після смерті свого батька малолітні [PERSON] , та [PERSON] прийняли спадщину за законом, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину, а тому вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . На даний час малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають за іншою адресою - у кв. [ADDRESS] , оскільки іншого житла на праві власності чи на праві користування їхня матір [PERSON] немає, чого ні сторона позивача, ні сторона відповідача не заперечували у судовому засіданні. Підстава, на якій місце проживання малолітніх [PERSON] , та [PERSON] реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вони за фактом народження набули права користування цим житлом на законних підставах. Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Позивачкою долучено до суду копії актів від 05 грудня 2019 року, від 28 січня 2020 року, від 23 вересня 2020 року, від 27 листопада 2020 року, від 29 грудня 2020 року, якими вона підтверджує факт не проживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . На думку суду, не можна вважати не поважною причину не проживання дітей у спірному житлі, їхнє проживання в іншому місці, з одним із батьків (у даному випадку - з матір`ю), оскільки малолітні діти в силу свого віку не мають достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Не впливає на поважність причин не проживання дітей і наявність у матері права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати особистих житлових прав дітей. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини особа має до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (ст. 16 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). Згідн з ст. 155 Житлового кодексу УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу СРС і Української РСР. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, а згідно з ч. 6 цієї статті - фізична особа може мати кілька місць проживання. З наведеного випливає, що право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. З моменту свого народження малолітні [PERSON] , та [PERSON] були зареєстровані у спірному житлі разом з рідним батьком - покійним [PERSON] , який був співвласником квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Слід зазначити, що у разі задоволення позовних вимог були б порушені права малолітніх дітей як співвласників квартири, у тому числі, щодо вільного користування на свій власний розсуд належним їм майном, яким, у даному випадку є частки у спірній квартирі. З урахуванням наведеного, факт не проживання малолітніх [PERSON] , та [PERSON] у спірній квартирі зумовлений поважними причинами, оскільки вони в силу свого віку та обставин, які склалися у родині, не можуть самі проживати у квартирі [ADDRESS] , а тому відсутні передумови для позбавлення їх права на житло шляхом визнання її такими, що втратили право користування цим житлом, де вони є законними співвласниками. З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed