Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до\~суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим\~ приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що у будинку з серпня 2015 року зареєстрована [PERSON] , яка фактично ніколи не проживала у будинку, оскільки мешкає в АР Крим та протягом останніх трьох років вони не підтримують зв`язок. Пояснює, що відповідач самостійно не зняла місце своєї реєстрації та цей факт створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, у зв`язку із чим, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним будинком. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що відповідач по справі є дружиною її племінника та в 2015 році звернулась до неї з проханням зареєструвати її місце проживання у належному позивачу будинку та фактично у будинку позивача ніколи не мешкала. Вказує, що під час спілкування з відповідачем, остання не заперечувала проти зняття себе з реєстраційного обліку, проте зробити це самостійно вона не може, так як мешкає в АР Крим. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні була відсутня. Від неї надійшла заява, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутністю, оскільки вона проживає в АР Крим та через карантинні обмеження не може прибути до суду. Позов визнає та не заперечує проти задоволення. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 листопада 2010 року, що підтверджується копією відповідного свідоцтва та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Як вбачається з довідки, виданої старостою села Велетнівка від 29 грудня 2020 року відповідач дійсно зареєстрована у будинку, належному позивачу, що також вбачається з відмітки у паспорті відповідача. Факт того, що [PERSON] фактично не мешкає у будинку, належному позивачу підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили фактичні обставини справи та пояснили, що їм достеменно відомо, що [PERSON] з моменту реєстрації в будинку позивача фактично ніколи не проживала в ньому. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 317,319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Згідно зі ст.ст. 71,\~72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення порушень її прав, в даному випадку шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, оскільки, як підтверджують наявні матеріали справи, відповідач з 2015 року фактично не проживає у належному позивачу будинку, тому визначений позивачем спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам чинного законодавства. З огляду на вищевикладене, враховуючи також те, що відповідач надала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позову, суд дійшов висновку про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим будинком. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved