Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №24 у будинку №1 по вулиці Краснова в м. Одесі. При цьому позивачка посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є колишнім чоловіком позивачки та, будучи зареєстрованим за зазначеною адресою, з 10 червня 2016 року в спірній квартирі не проживає, жодної участі в утриманні житла не приймає, відомостей про місце перебування останнього немає, будь-яких витрат по оплаті комунальних послуг він не несе, що погіршує матеріальний стан позивачки, оскільки вона вимушена сплачувати більші комунальні платежі, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не зявилась, повідомлялась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просить розглянути за її відсутністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, у звязку з чим, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 15 грудня 2017 року набрав чинності\~Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1\~Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як встановлено у судовому засіданні, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивачка [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 лютого 2005 року, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою, р.№3-338, є власником квартири [ADDRESS] (номер витягу:9051285 від 24 листопада 2005 року, номер запису:132 в книзі: 28доп.к-157). Відповідно до довідки Житлово-будівельного кооперативу «Укрніігіпросільхоз» від 21 серпня 2017 року за №28, за вищезазначеною адресою крім позивачки зареєстровані її доньки: [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком позивачки (рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], цивільна справа №520/16442/16-ц). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] з червня 2016 року в квартирі [ADDRESS] не проживає, що встановлено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року, ухваленого по справі за позовом [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей що продовжують навчання (цивільна справа №520/16442/16-ц), а також підтверджується Актом про непроживання від 23 серпня 2017 року за підписом сусідів позивачки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], засвідчених належним чином печаткою та за підписом виконавчого директора ЖБК «Укрніігіпросільхоз» [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Нормами ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач, залишаючись зареєстрованими у квартирі, створює позивачці перешкоди у реалізації своїх прав, оскільки розрахунок платежів за комунальні послуги здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою осіб, у звязку з чим позивачка вимушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, що погіршує її матеріальний стан. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованим та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved