Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, згідно якої просить стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 4 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 05 березня 2018 року і до припинення навчання або до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач з 1995 року перебували шлюбі. Від шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2003 року шлюб було розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.12.2003 року з відповідача, починаючи з 09.12.2003 року були стягнуті аліменти на користь [PERSON] до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1/4 ч. від доходу щомісячно. Син сторін, [PERSON], з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року навчався в Оптико-механічному коледжі м. Києва, з 01.09.2017 року продовжує навчання в Національному технічному університеті України «КПІ» за спеціальністю «Комп'ютерна інженерія» на денній формі навчання, через це не має змоги працювати та отримувати кошти. Спільний син не се витрати на придбання навчально-методичних посібників, підручників, тощо. Для використання набутих знань має намір відвідувати курси програмування та іноземних мов. У зв'язку з проблемами зі здоров'ям має купувати дороговартісні ліки та отримувати платні консультації лікарів. Відповідач інших дітей немає. Після досягнення сином вісімнадцятирічного віку відповідач в усній формі обіцяв надавати матеріальну допомогу на утримання сина-студента, але обіцянки не дотримав та аліментів не сплачує. Працює науковим співробітником у Інституті зоології НАН України. Протягом десяти років здавав в оренду своє житло, за що мав додатковий прибуток, аліменти з якого не відраховувались. Має можливість надавати грошову допомогу. Позивач вважає, що відповідач зможе щомісячно сплачувати аліменти у розмірі 4.5 тис. грн. без погіршення його матеріального стану. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 23 травня 2018 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено, що з 01.12.1995 по 12.11.2003 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. 1-2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Пунктом 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як зазначає позивач, спільний син [PERSON] з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року навчався в Оптико-механічному коледжі м. Києва, з 01.09.2017 року продовжує навчання в Національному технічному університеті України «КПІ» за спеціальністю «Комп'ютерна інженерія» на денній формі навчання. Із довідки від 18.09.2017 року виданої [PERSON], він у 2017 році вступив до національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» ІV рівня акредитації і навчається на І курсі денної форми навчання, з терміном закінчення навчального закладу - червень 2021 року. Позивач зазначає, що батько має обов'язок здійснювати сплату аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання , а тому вона і звернулась з даним позовом до суду. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. ст. 199 СК України). Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач не зазначала, що спільний син сторін проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, у зв'язку з продовженням після досягнення повноліття, навчання в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут ім. І. Сікорського», Водночас, позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту того, що спільна дитина сторін проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, при цьому в матеріалах справи відсутні відомості про доходи позивача та будь-які відомості щодо стану здоров'я дитини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed