Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення, що 29 грудня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Крупській,33 в м. Кременчуці. Договір зареєстровано на Кременчуцькій універсальній Товарно-сировинній біржі за номером 12.50. Умови договору сторонами виконанні, [PERSON] повністю сплатила вартість будинку, а [PERSON] передала будинок у власність [PERSON]. Право власності [PERSON] на вказаний будинок зареєстровано в Кременчуцькому МБТІ 16.01.1998 року. 30.05.2009 року [PERSON] померла. Позивачка [PERSON], як дочка померлої, є її спадкоємцем. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] позивачці у Другій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі відмовили, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок №33 по вул. Крупській в Кременчуці не посвідчений нотаріально. Для захисту прав позивачки, як спадкоємця після померлої [PERSON], прохають визнати договір купівлі-продажу будинку №33 по вул. Крупській в м. Кременчуці від 29.12.1997 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований на Кременчуцькій універсальній товарно-сировинній біржі 29.12.1997 року під №12.50 дійсним. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, підтвердила факт укладення договору купівлі-продажу будинку №33 по вул. Крупській в м. Кременчуці між нею та [PERSON], в останнє судове засідання не зявилася. Представник третьої особи Кременчуцької універсальної Товарно-сировинної біржі в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомленні. Представник третьої особи Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомленні, надали суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, заперечень по справі не мають. Третя особа [PERSON] заперечень по справі не має. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши позивачку та її представника, відповідачку, третю особу [PERSON], вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню В судовому засіданні встановлено, що 29.12.1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №33 по вул. Крупській в м. Кременчуці. Договір підписаний та зареєстрований на Кременчуцькій універсальній Товарно-сировинній біржі 29.12.1997 року під №12.50. Умови договору сторонами виконанні, [PERSON] повністю сплатила вартість будинку, а [PERSON] передала будинок у власність [PERSON]. Право приватної власності [PERSON] на вказаний будинок зареєстровано в Кременчуцькому МБТІ 16.01.1998 року за р.№ 187, що підтверджується реєстраційним написом на правовстановлюючому документі. 30.05.2009 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ №135801, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області 01.06.2009 року. Позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Т.С. є донькою померлої [PERSON] і є її спадкоємцем. В видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] позивачці у Другій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі відмовили, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок №33 по вул. Крупській в Кременчуці посвідчений Кременчуцькою товарною біржею, не нотаріально. Згідно ст. 227 Цивільного кодексу УРСР, редакції 1963 року договори купівлі-продажу житлових будинків підлягають тільки нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч.3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року, який діє з 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнано, що нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно з ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. З п.1.13 договору купівлі-продажу вбачається, що відповідно до ст. 15 ЗУ «Про торгову біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» розяснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави; купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, суд повинен перевірити, чи підлягала угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, договір не був посвідчений нотаріально в звязку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 ЗУ «Про нотаріальну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Отже, в судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу від 29.12.1997 року виконаний сторонами договору [PERSON] та [PERSON] повністю, вони домовилися щодо усіх істотних умов договору, відбулося повне його виконання шляхом передачі будинку у користування покупцеві та сплаті вартості майна покупцем, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується письмовими доказами, при цьому нотаріальне посвідчення договору в даний час неможливе, оскільки одна із сторін договору [PERSON] померла, а позивачка, як спадкоємець після померлої [PERSON] не може реалізувати своє право на спадщину, тому суд вважає за необхідне визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку №33 по вул. Крупській в м. Кременчуці від 29.12.1997 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] підписаний та зареєстрований на Кременчуцькій універсальній Товарно-сировинній біржі 29.12.1997 року під №12.50.

Outcome: approved