Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цим позовом, обґрунтовуючи його тими обставинами, що починаючи з жовтня 1996 року вона, [PERSON] (Позивач), [INFO] та [PERSON] (Відповідач) [INFO], проживали спільно - однією сім'єю, вели спільне господарство, між ними склалися сталі відносини, що притаманні подружжю, але вони не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Позивач зазначає, що 31 жовтня 2003 року між нею, [PERSON] (Позивачем), [INFO] та [PERSON] (Відповідачем) [INFO], був укладений шлюб, зареєстрований 31 жовтня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзівського районного управління юстиції міста Харкова, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис №482. Надалі, зазначає позивач, 07 жовтня 2005 року вона та Відповідач придбали за спільні кошти квартиру [ADDRESS], що складається з трьох жилих кімнат; зазначену квартиру придбали на ім'я Відповідача. Позивач наголошує, що вона надала згоду на придбання нерухомого спільного майна письмово. Після придбання зазначеної квартири, яка потребувала капітальних ремонтних робіт, так як знаходилась в нежилому стані, зауважує позивач, Відповідач не мав матеріальної можливості купувати будівельні матеріали та меблі. Позивач стверджує, що за кошти, отримані нею від батьків та роботодавця, були придбані меблі, будівельні та оздоблювальні матеріали; ремонтні роботи в квартирі виконувались нею та Відповідачем, з періодичним залученням фахівців в ремонтній сфері, виконання робіт останніх сплачувала особисто позивач. Відповідач стверджує, що в період проживання в квартирі, з 2005 року по 2012 рік, веденням домашнього господарства займалась вона одноособово, а Відповідач у підтриманні квартири в належному стані участі не приймав. Надалі, викладає позивач, 04 жовтня 2011 року шлюб було розірвано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзівського районного управління юстиції міста Харкова, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис №206. Посилаючись на ст. ст. 60,62, 71, п.23 ППВСУ № 11 від 21.12.2007 року, позивач просить визнати квартиру [ADDRESS] її спільною сумісною власністю з Відповідачем. Вартість зазначеного майна визначає приблизно 320000,00 (Триста двадцять тисяч) гривень 00 копійок та виділити їй ? частину зазначеної квартири. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити, надали пояснення аналогічні викладенім у позові. Відповідач та його представник проти зазначених позовних вимог заперечували з тих підстав, що спірна квартира [ADDRESS] придбана ним та відремонтована лише за його особисті кошти, отримані від продажу двох квартир, а саме: 07.10.2005 року - квартири [ADDRESS], що належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 4 ХДНК 05.09.2005 року ( продаж квартири вчинено за 166725.00 грн.) та 28.11.2005 року - квартири [ADDRESS], що належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.1996 року ( продаж квартир вчинено за 142800.00 грн.). На цій підставі. відповідач вважає, що відповідно ч.1 п.3 ст.57 Сімейного Кодексу України спірна квартира є його його приватною власністю і не є спільною сумісною власністю подружжя, крім того він має двох дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази, що надані сторонами на підтвердження їх доводів, в їх сукупності, вважає, що у задоволені позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31 жовтня 2003 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, зареєстрований 31 жовтня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзівського районного управління юстиції міста Харкова, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис №482. Дійсно, [PERSON] 07.10.2005 року придбано квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 07.10.2005 року Приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], р.№ 1599, за 11215.00 грн., що підтверджується й витягом з Державного реєстру правочинів № 1577438 від 07.10.2005 року 17:40. 04 жовтня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзівського районного управління юстиції міста Харкова, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис №206, що не спростовується сторонами. Згідно ч.І ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.І ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Пояснення позивача, що для реконструкції та меблювання придбаної спірної квартири вона надала відповідачу 100000.00 грн., які заробила, працюючи без офіційного працевлаштування та отримала від батьків, не можуть бути прийняти до уваги, бо в такі пояснення не підтверджуються жодним допустимим та відносним доказом, за змістом вибачається, що їх ( навіть якщо вони й були), було вкладено у сімейний бюджет, тобто до купівлі спірної квартири відношення не мають. Суд вважає, що пояснення відповідача щодо придбання та ремонту спірної квартири за рахунок особистих коштів, отриманих від продажу квартири, отриманої у спадщину, а саме: продажу ним 07.10.2005 року - квартири [ADDRESS], що належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 4 ХДНК 05.09.2005 року ( продаж квартири вчинено за 166725.00 грн.), що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 1576864 від 07.10.2005 року 16:41, заслуговують на увагу, вони є сумлінними, логічними, переконливими, ніяким чином не спростовуються позивачем. Таким чином, закон зобов'язує позивача надати суду докази на підтвердження тих обставин, що спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, що на час вирішення справи цей об'єкт права спільної власності подружжя є в натурі та є можливість його поділу. Позивачем не доведено жодним допустимим та відносним доказом існування в натурі зазначеного об'єкту, щодо якого ставиться питання про визнання права спільної власності подружжя та про поділ такого майна, чим не виконано вимоги ст. 10 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: dismissed