Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 569 (п'ятсот шістдесят дев'ять) гривень 82 копійки та моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, посилаючись на те, що 02 жовтня 2013 року відповідач, роблячи демонтаж грат у парадній пошкодив теплопокриття квартири позивачки, з приводу чого вона зверталась до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Крім того, [PERSON] зазначила, що своїми діями відповідач завдав їй і моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях та негативних емоціях і переживаннях з приводу пошкодженого майна. Відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодувати завдану шкоду, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, надала до суду заяву про розгляду справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав до суду заперечення на позов, які підтримав у судовому засіданні, зазначивши, що позивачкою не надано жодного доказу в обґрунтування її позовних вимог. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 грудня 1995 року за №19-4781, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. 02 жовтня 2013 року відповідач, який проживає у [ADDRESS] проводив демонтажні роботи тамбурної двері за згодою позивачки. Зазначений факт підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Стаття 22 ЦК України визначає, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. На підтвердження спричинення матеріальної шкоди в розмірі 569,82 гривень позивачкою надані копії видаткової накладної Рнк/ОТ-0015013 від 30 вересня 2013 року та Специфікація до кредитного договору від 30 вересня 2013 року. Однак, на думку суду, вони є неналежними доказами, оскільки, як вбачається з тексту позовної заяви та пояснень відповідача, демонтажні роботи тамбурної двері проводились 02 жовтня 2013 року, а вищезазначені документи датовані 30 вересня 2013 року, тобто до проведення демонтажу. Окрім того, будь-яких інших доказів стосовно того в чому полягає шкода, завдана майну позивачки та який розмір її відшкодування, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, так як недоведені та необґрунтовані. Щодо позовних вимог про відшкодування відповідачем моральної шкоди слід зазначити що, згідно з Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст.23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин (характеру й тривалості страждань, стану здоров'я потерпілого, ваги заподіяної травми, наслідків тілесних ушкоджень, істотність змушених змін у його життєвих і виробничих відносин, намірів з якими діяла особа, що спричинила шкоду). Проте, позивачкою не надано доказів щодо моральних страждань, які були їй завдані, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, а тому суд вважає, що заявлені позивачкою вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed