Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про виселення із житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. В обгрунтування заявлених вимог вказує, що вона являється власником житлового будинку, який знаходиться в с. Личани, по вул. Старинна, 4, Ківерцівського району Волинської області. У вищевказаному будинку проживає відповідач [PERSON], який там не зареєстрований. На момент його поселення в даному будинку шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, але останній пообіцяв, що виправиться і вона дозволила йому проживати у своєму будинку. Посилаючись на те, що [PERSON] став зловживати спиртними напоями, влаштовувати з нею сварки та бійки, добровільно виселитися відмовляється, тому просить в судовому порядку виселити останнього з житлового будинку, що знаходиться в с. Личани, по вул. Старинна, 4, Ківерцівського району Волинської області. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні, кожен зокремо, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечив щодо його задоволення, вказавши що це також і його будинок. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 04.08.2016 року та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами в с. Личани, вул. Старинна, 4, Ківерцівського району Волинської області /а.с.4-6/. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії будинкової книги, за адресою с. Личани, по вул. Старинна, 4, Ківерцівського району Волинської області, відповідач по справі [PERSON] зареєстрованим не значиться. Крім того, як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 26.08.2016 року [PERSON] перебуваючи у с. Личани, по вул. Старинна, 4, Ківерцівського району Волинської області, безпідставно спричинив своїй колишній дружині один удар кулаком по голові та один удар рукою по бедрі, чим спричинив останній тілесні ушкодження /а.с.16/. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника житлового будинку на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника житлового будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на житловий будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Суд не бере до уваги твердження відповідача [PERSON] про те, що власником вищевказаного житлового будинку є також він, оскільки, рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.04.2015 року шлюб між ним та [PERSON] було розірвано (набрало законної сили 05.05.2015 року), а право власності на вищевказаний будинок, згідно договору дарування у [PERSON] виникло 04.08.2016 року /а.с. 4-5, 11-12/. Відтак, враховуючи те, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться в с. Личани по вул. Старинна, 4, Ківерцівського району Волинської області, а відповідачем [PERSON] не надано доказів щодо правомірного вселення у спірний будинок та проживання в ньому, суд приходить до висновку про задоволення позову та виселення [PERSON] із вищевказаного житлового будинку, без надання іншого житлового приміщення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов підлягає до задоволення, тому судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved