Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Заводський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В даний час в квартирі зареєстровані вона, син [PERSON] та син [PERSON] відповідач по справі. Фактично в квартирі проживають вона та її син [PERSON]. Її другий син [PERSON] на початку 2013 року виїхав з квартири. Де він проживає на сьогоднішній день їй не відомо. На особовому рахунку квартири збільшується заборгованість за комунальні послуги. Відповідач комунальні послуги не сплачує, добровільно не бажає знятися з реєстрації у спірному приміщенні. Через його реєстрацію вона не має можливості оформити державну субсидію. Враховуючи викладене, просить суд усунути перешкоди у праві власності шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання, призначене на 03.11.2016 року не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До канцелярії суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти розгляду справи без її участі. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала.\~ Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про причини не прибуття суд не сповістив, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляє заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.02.2011 року [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності (а.с.6). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання №04-19/2 від 19.09.2016 року, за адресою: [ADDRESS], з 02.01.2003 року по теперішній час зареєстровані 3 особи (а.с.7). Згідно з відповіддю з адресно-довідкового сектору ДМС України в Запорізькій області на запит суду щодо місця реєстрації відповідача, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], з 2013 року (а.с.11). Відповідно до акту №21 від 21.09.2016 року, підписаного зав.сектором по роботі з абонентами №5 КП «Наше місто» [PERSON], зі слів сусідів з кв.4 - [PERSON] та з кв.1 [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS], фактично не проживає з 2013 року по теперішній час (а.с.8). Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. \~ Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, оскільки відповідач не є власником квартири [ADDRESS], не проживає там, витрати на його утримання не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у будинку осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивача перешкоджає власнику будинку у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, не надав суду заперечень проти позову. При вищевикладених обставинах, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Позивачка не заявляла вимог про стягнення судового збору, тому на підставі\~ст. 11 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved