Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з 2010 року до 2015 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. [INFO] в них народився син - [PERSON] , який з моменту припинення шлюбних відносин і до теперішнього часу проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Домовленості щодо сплати аліментів на утримання дитини з відповідачем не досягнуто. На даний час позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за іншою дитиною. Відомостей про офіційне працевлаштування відповідача позивачеві не відомі. Незважаючи на те, що відповідач є працездатною особою, матеріально забезпечений, він не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання сина, що стало підставою для звернення до суду із позовом. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивача у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце його проведення була повідомлена належним чином (а.с. 33). Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 21). Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений судом в установленому законом порядку (а.с. 34), проте в судове засідання повторно не з`явився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, відзиву на позовну заяву він також не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою суду від 25.05.2020 на підставі ст. 281 ЦПК України, було прийнято рішення про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Під час розгляду справи встановлено, що сторони з 2010 року до 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 45 (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №108 від 25.06.2016, позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 4). Також судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає із позивачем (а.с. 9) та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має. Інформація про працевлаштування відповідача у матеріалах справи відсутня. Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Враховуючи викладене, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі, а саме - 2000 грн. щомісячно. Визначений судом розмір аліментів, на думку суду, буде відповідати інтересам дитини та не призведе до порушення прав та інтересів відповідача. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 04.03.2020 (а.с. 1). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved