Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, який під час розгляду справи уточнила наступним чином: 12.07.2016 року приблизно о 10 годині 30 хвилин на 128 км автодороги «Оріхів-Пологи-Андріївка-Нововасилівка-Бердянськ», в районі села Нововасилівка Бердянського району Запорізької області, відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ 21104, реєстраційний номер [NUMBER], рухався з боку м. Бердянська в напрямку села Нововасилівка, де здійснив наїзд на її чоловіка [PERSON] та смертельно його травмував. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 209 від 11.08.2016 року смерть [PERSON] настала від закритої тупої травми голови, тулуба та кінцівок, що супроводжувалася утворенням множинних садин і ран на шкірі обличчя, лівої верхньої кінцівки, лівої нижньої кінцівки, переломах кісток скелета з переважною лівосторонньою локалізацією (перелом нижньої щелепи, перелом 2-8 ребер, перелом хребтового стовпа на рівні 3-4 грудних хребців, переломом гомілкових кісток лівої гомілки), розривами тканини легенів, ускладненого масивним крововиливом в плевральні порожнини, при явищах травматичного шоку. Постановою слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області від 30.12.2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12016080130003092 від 12 липня 2016 року закрито у зв'язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. При скоєнні ДТП було пошкоджено велосипед «Україна» вартістю 2049 грн. Витрати на ритуальні послуги склади 6160 грн., на викопування могили сплачено 714,25 грн., послуги священика коштували 250 грн., поминальний обід обійшовся у 3852 грн. Загальний розмір витрат на поховання склав 12755 грн. 25 коп., які позивач просив стягнути як матеріальну шкоду. Крім того, смертю чоловіка їй спричинено моральну шкоду, оскільки до теперішнього часу вона не може заспокоїтись, постійно болить голова, не спить вночі, плаче. Перші дні після смерті чоловіка не могла ходити. Змінилось її життя. Залишилась одна після 30 років спільного подружнього життя, відчуває постійний дискомфорт, допомогти нікому, тому доводиться застосовувати додаткові зусилля організації особистого життя. Завдану їй моральну шкоду оцінює у 100 000 грн. Просила стягнути з [PERSON] на її користь завдану майнову шкоду в розмірі 12 755 грн. 50 коп. та 100 000 грн. моральної шкоди. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 28 листопада 2017 року до участі по справі залучено в якості третьої особи приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна». У судових засіданнях позивач та його представник адвокат Жук А.М. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник відповідача подав заяву про розгляд справи в його відсутності. У письмових поясненнях представник відповідача позов не визнав у повному обсязі. Вважав, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Зазначив, що кримінальне провадження внесене до ЄРДР 12 липня 2016 року за №12016080130003092 закрито в зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Натомість в діях загиблого велосипедиста [PERSON] вбачається невідповідність вимогам ПДР, що і призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Позивач безпідставно застосовує до правовідносин положення ч. 5 ст. 1187 ЦК України, так як шкода позивачу, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної безпеки (автомобіля та велосипеду). Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» шкоду завдано з вини особи, діяльність якої пов'язана з використанням іншого транспортного засобу (наприклад гужової повозки, велосипеда) або механізму, що не належить до транспортних засобів (сільськогосподарські збиральні машини, косарки тощо), цивільно-правова відповідальність якої не підлягає обов'язковому страхуванню, шкода відшкодовується за загальними правилами ЦК України, тобто винною особою. Представник ПАТ «Страхова компанія «Провідна» в судове засідання не з'явився без поважних причин. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Постановою слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Єрмаченко Ю.В. про закриття кримінального провадження №12016080130003092 від 30 грудня 2016 року встановлено, що в діях водія [PERSON] в даній дорожній ситуації не вбачається порушень Правил дорожнього руху України, а в діях велосипедиста [PERSON] вбачаються порушення Правил дорожнього руху України, які перебувають в своєму комплексі в прямому причинному зв'язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, та оскільки велосипедист не є суб'єктом складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та крім нього нікому більше не було заподіяно тілесних ушкоджень, отже, в даному факті дорожньо-транспортної пригоди відсутній склад кримінального правопорушення (злочину), передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження підлягає закриттю, у зв'язку з відсутністю в діяннях складу вказаного кримінального правопорушення (а.с. 4-5). Згідно свідоцтва про одруження від 20.11.1990 року [PERSON], [INFO] є чоловіком [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року про що 14.07.2016 року складено відповідний актовий запис № 1042 (а.с. 11). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала. Разом з тим згідно зі ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Наведені норми права свідчать про те, що у правовідносинах із відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди, яку має спростувати відповідач, а позивач не повинен доводити його вину. У ч. 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз'яснив судам пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. В даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідачем не надано суду доказів, які свідчили би, що шкода позивачу була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу [PERSON] Сам по собі факт звільнення відповідача від кримінальної відповідальності та непритягнення його до адміністративної відповідальності, не може бути підставою для звільнення його від цивільної відповідальності. Відповідно до вимог ст. 1193 ЦП України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується. Проте доказів грубої необережності відповідачем не надано, а суд встановив лише вину потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді. Звичайна необережність або вина, допущені потерпілим не можуть впливати на розмір відшкодування або на звільнення від відшкодування в розумінні вимог ст. 1193 ЦК України. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із наступного. Частиною 1 ст. 1201 ЦК України передбачено, що особа яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Згідно квитанції Салону ритуальних послуг «Скорбота» № 12 від 14.07.2016 року ритуальні послуги для поховання [PERSON] склали 6160,00 грн. (а.с. 7). Згідно фіскального чеку КП «Ритуал» та квитанцій КП «Ритуал» Бердянської міської ради від 14.07.2016 року за №№ 3406, 3404, 3407, 3405 витрати за одноразове прибирання місця поховання, копку могили ручним засобом, перенесення труни з тілом покійного до могили, прибирання місця резервування для сімейного поховання, формування пагорба на місці резервування, видача свідоцтва про поховання загалом склали 714,25 грн. (а.с. 6-8). Відповідно до фіскального чеку столової (а.с.7,118) вартість поминального обіду склала 3582,00грн. Аналізуючи зазначені докази, судом встановлено, що позивачем підтверджено витрати на поховання чоловіка [PERSON] в сумі 10 456,25 грн. Суд вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження витрат на послуги священика у розмірі 250 грн. Також не надано доказів того, що пошкоджений велосипед «Україна» відновленню та ремонту не підлягає, і що розмір матеріального збитку, у зв'язку з його пошкодженням, складає 2049,00 грн., тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди позивач посилалась на те, що перші дні після смерті чоловіка вона не могла ходити, в неї постійно болить голова, вона не спить вночі, постійно плаче, їй немає кому допомогти, але належних та допустимих доказів, які підтверджують ці обставини суду не надала. Разом з тим суд вважає, що втрата близької людини спричинила значних душевних переживань [PERSON] У зв'язку зі смертю чоловіка змінився звичний для неї перебіг життя, що потребує додаткових зусиль для організації її життя. Враховуючи викладене та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. Згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути на користь держави 640 грн. судового збору за позовними вимогами про стягнення матеріальної шкоди та 640 грн. моральної шкоди, а всього 1280 грн.

Outcome: partial