Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Приморської райадміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що неповнолітній [PERSON] а відповідачу [PERSON] в рівних частках належить на праві власності квартира під номером 58, що розташована в місті Одесі по провулку Світлому у будинку під номером 2. З часу придбання квартири, відповідач чинить перешкоди неповнолітній дочці у здійсненні права власності спірною квартирою; відповідач користувався і розпоряджався квартирою на свій особистий розсуд; ні позивача, ні неповнолітню дочку в квартиру не допускає, ключі від квартири забрав; в спірній квартирі оселив квартирантів, плату з яких брав самостійно на свою користь. Представник позивача [PERSON] (по ордеру серії ОД №340201 від 27.07.2017 року) у судове засідання не зявилась, проте надала до суду заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила розглянути справі за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач та третя особа у судове засідання 19.10.2017 року не зявились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, поважних причин неявки суду не представили. Суд у звязку з неявкою відповідача та третьої особи та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу за їх відсутності, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225\~ ЦПК України\~ при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON]А підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Одеси зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], відповідачем за цим позовом, про що у Книзі реєстрації актів громадянського стану 15 грудня 1995 року зроблено актовий запис. Від шлюбу, 20 червня 2002 року у подружжя народилася донька [PERSON]. Але матір [PERSON] - [PERSON] померла 8 жовтня 2006 року. [PERSON] являється онучкою позивачки [PERSON]. Розпорядженням Приморської районної адміністрації від 23 травня 2007 року за № 1030 „Про призначення [PERSON], [INFO], опікуном над малолітньою [PERSON], [INFO], позивачку призначено опікуном над малолітньою [PERSON]. Дитина з дня смерті матері постійно проживає та виховується бабусею позивачем по справі та дідусем [PERSON]. Батько ж участі у вихованні дитини участі не приймає. Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 04 червня 2009 року та зареєстровано в реєстрі за № 988, неповнолітній [PERSON] та відповідачу [PERSON] в рівних частках належить на праві власності квартира під номером 58, що розташована в місті Одесі по провулку Світлому у будинку під номером 2. Місце реєстрації неповнолітньої [PERSON] за цією ж адресою - квартира 58, що розташована в місті [PERSON] в провулку Світлому у будинку під номером 2. З часу придбання квартири, відповідач користувався і розпоряджався квартирою на свій особистий розсуд; ні позивача, ні дочку в квартиру не допускав, ключі від квартири забрав; в спірній квартирі оселив квартирантів, плату з яких брав самостійно на свою користь; пригрозив, що зніме з реєстрації неповнолітню [PERSON], і як законний представник [PERSON] підпише договір купівлі-продажу спірної квартири від її імені. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Конвенцією про права дитини передбачено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї (ст. 2); В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду (ст. 3). Жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16). Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (частина 1). Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2).\~Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди ( ч. 3). Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Суд вбачає, що не допуск [PERSON] до квартири, яка їй належить на праві власності, розпорядження спірною квартирою на свій розсуд без погодження з [PERSON] та позивачем, намагання відповідача зняти [PERSON] з місця реєстрації, фактично свідчать про здійснення перешкод неповнолітній [PERSON] у здійсненні права власності стосовно спірної квартири. Своїми ж діями, відповідач позбавляє [PERSON] можливості користуватися цією квартирою. У відповідності до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Право дитини на майно на житло є одним з основним прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини неможливе. Згідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Частиною першою\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved