Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] батьком дитини Олександра, [INFO]. Свої позовні вимоги арґументує тим, що 16.08.2013 року уклала шлюб з [PERSON], [INFO], який розірвано заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.02.2017 року. Шлюбні відносини припинені в червні 2016 року. В липні 2016 року [PERSON] познайомилась з відповідачем, який є громадянином [PERSON]. Сторони вступили у фактичні шлюбні відносини, проживали разом без реєстрації шлюбу у [PERSON], так як позивачем не розірваний шлюб з [PERSON] В жовтні 2016 року позивач завагітніла від відповідача та пізніше стала на облік до медичного закладу первинної медичної допомоги як вагітна. 20 грудня 2016 року [PERSON] депортована з [PERSON]. 15 липня 2017 року народився син [PERSON], проте у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції відмовлено у внесенні відомостей про батька [PERSON], так як на момент зачаття дитини позивач перебувала у шлюбі з іншим чоловіком і дитина народилась до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу з останнім. Сторони у судове засідання не з'явились, надали суду заяви про слухання справи за її відсутності, позивач позовні вимоги просила задовольнити, відповідач позов визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст. 12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.02.2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою суду від 18.12.2017 року по справі призначено судово-генетичну експертизу, проведення якою доручено експертам КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи». Згідно висновку експерта №25 молекулярно-генетичної експертизи по встановлення батьківства громадянина [PERSON] (KIRSCHMANN EUGEN) у відношенні дитини Олександра, народженого 15.07.2017 року [PERSON] - вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком хлопчика Олександра, [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менш 99,9999%. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. П. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 передбачено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 3 статті102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Преамбула та ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов'язків по вихованню дітей. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved