Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна до [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що в рамках справи №636/3591/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] треті особи: Чугуївська державна нотаріальна контора, КП «Чугуївське МБТІ», Чугуївський РВ ДМС, Чугуївський РВ ДМС України в Харківській області, Чугуївська міська рада Харківської області про поновлення строку звернення до суду, визнання договору дарування та свідоцтва про право на спадщину не дійсним, визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом та вселення Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 05 лютого 2015 року було накладено арешт на майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та заборонено здійснення його відчуження. 21 січня 2019 року ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області по справі №636/3591/14-ц позовну заяву [PERSON] до [PERSON] треті особи: Чугуївська державна нотаріальна контора, КП «Чугуївське МБТІ», Чугуївський РВ ДМС, Чугуївський РВ ДМС України в Харківській області, Чугуївська міська рада Харківської області про поновлення строку звернення до суду, визнання договору дарування та свідоцтва про право на спадщину не дійсним, визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом та вселення - залишено без розгляду. При винесені ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 21 січня 2019 року по справі №636/3591/14-ц питання про скасування заходів забезпечення позову, а саме зняття арешту з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , було не вирішено. На даний час вона є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , накладений арешт на майно порушує її права володіння, користування та розпоряджання майном. У зв`язку з чим [PERSON] просила позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 24 лютого 2021 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Від представника позивача надійшла заява, згідно якої він просив позов задовольнити та розглядати справу в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи, згідно з ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, відзив із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надала, заяв про розгляд справи в її відсутності не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області знаходилась справа №636/3591/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] треті особи: Чугуївська державна нотаріальна контора, КП «Чугуївське МБТІ», Чугуївський РВ ДМС, Чугуївський РВ ДМС України в Харківській області, Чугуївська міська рада Харківської області про поновлення строку звернення до суду, визнання договору дарування та свідоцтва про право на спадщину не дійсним, визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом та вселення. 21 січня 2019 року ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] треті особи: Чугуївська державна нотаріальна контора, КП «Чугуївське МБТІ», Чугуївський РВ ДМС, Чугуївський РВ ДМС України в Харківській області, Чугуївська міська рада Харківської області про поновлення строку звернення до суду, визнання договору дарування та свідоцтва про право на спадщину не дійсним, визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом та вселення - залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 06 вересня 2019 року. В ході розгляду справи Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 05 лютого 2015 року було задоволено заяву про забезпечення позову позивача, [PERSON] , та накладено арешт на майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та заборонено здійснення його відчуження. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 серпня 2015 року по справі 636/3591/14-ц Ухвалу судді Чугуївського міського суду Харківської області від 05 лютого 2015 року про накладення арешту на житловий будинок залишено без змін. Ухвала Чугуївського міського суду Харківської області від 05 лютого 2015 року про накладення арешту житловий будинок за адресою: [ADDRESS] була виконана та дане обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна було внесено 03 листопада 2015 року. На даний час [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок був придбаний позивачем 25 червня 2015 року, про що свідчить договір-купівлі продажу, зареєстрований в реєстрі за номером 1086, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який в свою чергу володів зазначеним житловим будинком на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2015р., зареєстрованим за №811. Процедура скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі регламентується статтею 158 ЦПК України, частина перша якої вказує, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати. Позивачем до суду була подана заява про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 21 грудня 2020 року заяву про скасування заходів забезпечення позову було повернуто в зв`язку з тим, що [PERSON] не була учасником цивільної справи №636/3591/14-ц та, що відсутні підстави для прийняття та розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову. Також позивачу судом було роз`яснено, що вона, беззаперечно, має право на звернення до суду за захистом своїх прав, але порушене право підлягає захисту шляхом звернення до суду із позовом про зняття арешту з нерухомого майна. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачем у справі за позовом про зняття арешту з майна є або боржник, або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Оскільки [PERSON] не заявляється вимоги про визнання права власності на арештоване майно, а лише вимога про зняття з нього арешту, то належним відповідачем у справі є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, тобто [PERSON] , позивач по справі №636/3591/14-ц, в рамках якої було накладено арешт на майно. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином при постановленні ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 21 січня 2019 року по справі №636/3591/14-ц не було вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову, а саме зняття арешту з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із чим на даний час порушені права володіння, користування та розпоряджання майном позивача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім при подачі позову судовий збір та понесені ним витрати за надання правової допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved