Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Приморського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, та просить скасувати постанову Першого Приморського ВДВС ОМУЮ ВН №995625 від 27 жовтня 2008 року та постанову Першого Приморського ВДВС ОМУЮ ВН №34619987 від 20 вересня 2012 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно [PERSON], та вилучити майно з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що мати позивачки - [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яку вона не може прийняти, оскільки на все майно [PERSON], в тому числі і на вказану квартиру, накладені арешти постановами Першого Приморського ВДВС ОМУЮ ВН №995625 від 27 жовтня 2008 року та ВН №34619987 від 20 вересня 2012 року. Враховуючи вищевикладені обставини, позивачка звернулась до суду з дійсним позовом про скасування постанов. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача Приморського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку представника відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивачки, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON], про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть [NUMBER]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. 26 лютого 2014 року за заявою [PERSON] Другою Одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №68/2014 після смерті [PERSON] Позивачка відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті матері. Однак, позивачка не може оформити право власності у вигляді вищевказаної квартири у зв'язку з наявністю арештів, накладених постановами Першого Приморського ВДВС ОМУЮ ВН №995625 від 27 жовтня 2008 року та ВН №34619987 від 20 вересня 2012 року, що вбачається з відповідного Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 26 квітня 2016 року. Як пояснила позивачка у судовому засіданні, вищевказані арешти були накладені в рамках виконання судового наказу №2-н-484/08 про стягнення з [PERSON] на користь МЕП-51 заборгованості за комунальні послуги. Вказана заборгованість була погашена у повному обсязі, про що свідчить відповідна копія квитанції. Згідно довідки Ліквідаційної комісії комунальних підприємств №20542 від 04.04.2014 року, будь-яка заборгованість за комунальні послуги в [PERSON] перед МЕП-51 відсутня. Наявність вищевказаного арешту порушує право позивачки на оформлення права на спадщину після смерті матері. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження, в рамках якого були накладені вищевказані арешти, було завершено. Однак, арешти, накладені постановами Першого Приморського ВДВС ОМУЮ ВН №995625 від 27 жовтня 2008 року та ВН №34619987 від 20 вересня 2012 року, всупереч ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», скасовані не були. Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи те, що згідно виконавчого провадження, в рамках якого були накладені арешти на нерухоме майно [PERSON], було завершено та знищено, суд вважає, що підстави для збереження арештів на майно відсутні. Тому, суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо скасування вищевказаних постанов, обґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved