Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею. Відповідач з дочкою не спілкується, аліментів не сплачує, не приймає участі у її вихованні та розвитку, не цікавиться її життям і здоров'ям. З моменту розлучення вона повністю утримує дитину та піклується її здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком. З метою оздоровлення дитини має намір періодично виїзджати з дочкою за кордон, проте не має можливості отримати дозвіл у відповідача, який уникає спілкування з нею та дочкою. На підставі наведеного, просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною 16 років. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через розміщене судове оголошення в пресі, що підтверджується матеріалами справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що реєстрація розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. проведена Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 28.01.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.10.2004 року батьками [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). Згідно ст.33 Конституції України гарантується право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та в будь-який час повернутися в Україну. Конвенція про права дитини, прийнята 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Аналогічні норми викладені у ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4). Відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення певних документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п.4 пп.2 абз. 8). Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За відсутності одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Наявність спору підтверджується викладеними обставинами у позовній заяві, які не були спростовані відповідачем, який в судове засідання не з'явився та не надав суду докази з приводу того. Відповідно він не надав доказів з приводу того, що виїзд дитини за кордон на оздоровлення не на користь дитини. Поскільки питання про надання чи скасування згоди може вирішуватись до досягнення дитиною повноліття, тому суд вважає, що задоволення даного позову не порушує будь-яких прав відповідача чи інтереси дитини. При прийнятті рішення суд також враховує той факт, що дитина проживає з матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Батьки дитини не спілкуються, відповідач з 2008 року не відвував дочку, дитина знаходиться на постійному і повному утриманні матері [PERSON], тому надання дозволу на виїзд за кордон відповідає інтересам матері та дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для відмови позивачці у задоволенні позову відсутні, тому слід надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO] на тимчасовий виїзд за межі України у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною 16 років. На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 313 Цивільного Кодексу України, ст. 4 п. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 150-155 СК України,

Outcome: approved