Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулась з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 4 червня 2010 року Усатівською сільською радою Біляївського району Одеської області, за актовим записом №24 був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Позивачка втратила почуття любові та поваги до [PERSON] у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Позивачка у судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач не з`явився у судове засідання, але надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частина 1 ст.82 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як слідує зі змісту позову, сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства і тривалий час не підтримують подружні відносини протягом останніх трьох років. Позивачка також стверджує, шо спільне життя не склалося з відповідачем через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, а сім`я фактично припинила своє існування, що підтверджується письмовою заявою відповідача про визнання у повному обсязі підстав та предмету позову про розірвання шлюбу. Детально проаналізувавши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, та, приймаючи до уваги, що сторони протягом останніх трьох років не проживають, не підтримують подружні відносини, суд дійшов висновку, що їх шлюб розпався, причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Слід також звернути увагу сторін на те, що за правилами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як у судовому засіданні, так і в органі державної РАЦС. Однак зі змісту ст.113 СК України випливає, якщо шлюб розривається судом і в судовому засіданні подружжя не ставить питання про прийняття дошлюбного прізвища, то в резолютивній частині рішення суду у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України про це не зазначається. Відповідно до розяснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved