overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 04 листопада 2002 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу вони мають малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. З серпня 2012 р. шлюбні відносини були припинені, через постійні сварки і скандали з різних причин, що зробило сумісне проживання неможливим. З того часу вони проживають окремо сумісного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї неможливе. Посилаючись на норми, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у відділі реєстрації тактів громадянського стану Гірницького районного управління юстиції м.Макіївки Донецькоїобласті, актовий запис № 190, і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 6). Подружжя має малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. (а.с.7-8) Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. [PERSON] та [PERSON] з серпня 2012 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка не наполягає на відновленні дошлюбного прізвища. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 05 квітня 2008 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. З травня 2013 р. шлюбні відносини були припинені, через постійні сварки і скандали з різних причин, відповідач порушив шлюбну вірність, що зробило сумісне проживання неможливим. З того часу вони проживають окремо сумісного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї неможливе. Посилаючись на норми, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 05.04.2008 р. зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 268, і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 6). Подружжя має малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. (а.с.7) Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. [PERSON] та [PERSON] з травня 2013 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка не наполягає на відновленні дошлюбного прізвища. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 10 листопада 2010 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. З березня 2014 р. шлюбні відносини були припинені, через постійні сварки і скандали з різних причин, що зробило сумісне проживання неможливим. З того часу вони проживають окремо сумісного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї неможливе. Посилаючись на норми, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 10 листопада 2010 р. зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1294, і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 4). Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. (а.с.5) Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. [PERSON] та [PERSON] з березня 2014р. припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка не наполягає на відновленні дошлюбного прізвища. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 19 травня 1990 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. З 2009 р. шлюбні відносини були припинені, через постійні сварки і скандали з різних причин, що зробило сумісне проживання неможливим. З того часу вони проживають окремо сумісного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї неможливе. Посилаючись на норми, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], 19 травня 1990 р. зареєстрували шлюбб у Пролетарській селищній раді Гірницького району м.Макіївки Донецької області, актовий запис № 19, і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. [PERSON] та [PERSON] з 2009 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка не наполягає на відновленні дошлюбного прізвища. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 19 червня 2013 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу вони дітей не мають. З січня 2014 р. шлюбні відносини були припинені, через постійні сварки і скандали з різних причин, що зробило сумісне проживання неможливим. З того часу вони проживають окремо, мають різні бюджети, сумісного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї неможливе. Посилаючись на норми, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 399, і після реєстрації шлюбу чоловікові присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. [PERSON] та [PERSON] з січня 2014 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідач наполягає на відновленні дошлюбного прізвища. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 25 серпня 2006 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу вони мають дитину: доньку [PERSON], [INFO]. З лютого 2014 р. шлюбні відносини були припинені, через постійні сварки і скандали з різних причин, що зробило сумісне проживання неможливим. З того часу вони проживають окремо, мають різні бюджети, сумісного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї неможливе. Посилаючись на норми, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Гірницькому відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 93, і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 7). Від шлюбу подружжя має дитину: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.8) Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. [PERSON] та [PERSON] з лютого 2014 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка наполягає на відновленні дошлюбного прізвища. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 26 листопада 2010 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу вони дітей не мають. З вересня 2013 р. шлюбні відносини були припинені, через постійні сварки і скандали з різних причин, непорозуміння один одного, що зробило сумісне проживання неможливим. З того часу вони проживають окремо сумісного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї неможливе. Посилаючись на норми, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 26.11.2010 р. зареєстрували шлюб у виконкомі Мар'янівської сільської ради Старобешевського району Донецької області, актовий запис № 9, і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 5). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. [PERSON] та [PERSON] з вересня 2013 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка наполягає на відновленні дошлюбного прізвища. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 28 грудня 2007 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. З 04.06.2012 р. шлюбні відносини були припинені, через постійні сварки і скандали з різних причин, що зробило сумісне проживання неможливим. З того часу вони проживають окремо сумісного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї неможливе. Посилаючись на норми, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Гірницькому відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 320, і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 5). Подружжя має малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. (а.с.6) Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. [PERSON] та [PERSON] з 04.06.2012 р. припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка не наполягає на відновленні дошлюбного прізвища. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved