Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона займається підприємницькою діяльністю в магазині за адресою: [ADDRESS] . 11.07.2018 року відповідач в стані сильного алкогольного сп`яніння, з мотивів явної неповаги до суспільства, порушуючи громадський порядок, намагаючись увійти до магазину через зачинені вхідні двері, пошкодив ці двері та увійшовши до магазину, продовжував вчиняти хуліганські дії. Внаслідок злочинних дій відповідача їй було завдано матеріальних збитків у вигляді пошкодженої вхідної двері в магазині. Зазначила, що відремонтувати данні двері неможливо, та у зв`язку з тим, що пошкоджені двері не можуть виконувати свої функції, вона була змушена придбати нові двері, чим їй завдано матеріальних збитків на суму 8900 грн. Крім того, зазначила, що в зв`язку з неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягала в сильних душевних стражданнях, оскільки після порушення кримінального провадження у відношенні відповідача, останній неодноразово приходив до магазину та погрожував розправою і знищенням майна, яке там знаходиться. Через пошкодження вхідних дверей, які перестали виконувати свою функцію, позивачка вимушена була купувати нові двері, на які витратила гроші, які збирала для того, щоб повезти маленьку дитину на море для зміцнення її здоров`я, та через витрату коштів на придбання дверей, вона була вимушена відкласти подорож до моря ще на один рік. Враховуючи викладене, [PERSON] просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 8900 грн. та моральну шкоду в розмірі 8900 грн., а всього 17800 гривень. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами ст.ст. 274-279 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження по справі №629/4792/18 суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно ч. 5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Згідно копій виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Договору оренди нежитлового приміщення від 15.03.2017 та наказу по ФОП [PERSON] від 16.04.2018 - [PERSON] є ФОП; дані про основний вид економічної діяльності: 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; ФОП [PERSON] є орендарем нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та на підставі направлення на працевлаштування Лозівського МРЦЗ прийняла на роботу [PERSON] з 17.04.2018 на посаду продавець-консультант (а.с. 78-80 к.п. №629/4792/18). Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 лютого 2019 року(к.п. справа №629/4792/18) [PERSON] було визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та призначено покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду(а.с.88-90 к.п. №629/4792/18). Згідно вищевказаного вироку суду встановлено, що 11.07.2018 року близько 14:00 години [PERSON] , маючи візуальні ознаки алкогольного сп`яніння, зайшов до магазину, який належить ФОП « [PERSON] », розташований за адресою: [ADDRESS] , та маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, почав ображати нецензурною лайкою продавця [PERSON] та присутніх в приміщенні магазину покупців, а також своїми діями висловлював намір завдання їм тілесних ушкоджень. Приблизно через 15-20 хвилин [PERSON] вийшов з приміщення магазину, після чого продавець [PERSON] зачинила вхідні двері на замок. В подальшому, приблизно через 5-7 хвилин, [PERSON] , не реагуючи на зауваження продавця магазину та покупців, продовжуючи свої злочинні дії направлені на грубе порушення громадського порядку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, спрямованим на хуліганство, завдав понад 10 ударів руками та ногами в створку вхідних дверей магазину, а також шляхом «віджиму» пошкодив їх. Зайшовши до приміщення магазину [PERSON] виразився на адресу покупця [PERSON] нецензурною лайкою та намагався вихопити з її рук тростинку, після чого підійшов до продавця [PERSON] та виражаючись в її адресу нецензурною лайкою, взяв з вітрини скляну банку з солодощами та жбурнув нею в [PERSON] , після чого покинув приміщення магазину і зник у невідомому напрямку. Внаслідок вказаних протиправних дій [PERSON] , продавець магазину вимушена була тимчасово зупинити роботу магазину та було порушено нормальну діяльність магазину. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05.12.2019 року вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28.02.2019 року стосовно [PERSON] в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілої [PERSON] скасовано і призначено новий розгляд цивільного позову потерпілої в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишити без змін (а.с. 119-120 к.п. №629/4792/18). З копії договору купівлі-продажу від 14.08.2018 року вбачається, що [PERSON] придбала алюмінієві вхідні двері за 8900 грн. (а.с.4-5). Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, враховуючи те, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення [PERSON] , вину якого було встановлено вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28.02.2019 року у кримінальному провадженні по справі № 629/4792/18, потерпілій [PERSON] була завдана майнова шкода, яка виразилась у грошових витратах останньої на придбання нових вхідних дверей, замість пошкоджених [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 8900,00 грн. підлягає задоволенню. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України) Вказана позиція є аналогічною і у вирішенні інших справ Європейського суду: рішення від 15 жовтня 2009 року у справі Антипенко проти Російської Федерації, постанова у справі від 14 лютого 2008 року Пшеничний проти Російської Федерації. В обґрунтування моральної шкоди позивачка посилається на моральні страждання, які були заподіяні їй внаслідок скоєного відповідачем злочину, які полягали у сильних душевних стражданнях, оскільки [PERSON] після порушення у відношенні нього кримінального провадження неодноразово приходив до магазину та погрожував розправою і знищенням майна, яке знаходиться в магазині. Такі дії відповідача призвели до того, що вона перестала спокійно спати, бо відчуває постійну тривогу з приводу того, що [PERSON] може прийти та виконати свої погрози; під час останньої такої погрози їй довелося викликати поліцію. Також вона перенесла на рік подорож до моря з маленькою дитиною, аби зміцнити здоров`я останньої, оскільки гроші, які вона заощадила для подорожі, витратила на придбання нових дверей на зміну тих, що своїми протиправними діями пошкодив відповідач, та які не функціонують після пошкодження. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що у зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, що виразилася вдушевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням майна-вхідних дверей магазину, які вона вимушена була замінити, придбавши за власні заощаджені кошти нові двері, і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, з урахуванням засад розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 3000, 00 гривень, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи. За таких обставин суд прийшов до висновку про часткове задоволення цивільного позову [PERSON] , а саме в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 8900 гривень та моральної шкоди в сумі 3000 гривень. В задоволенні решти позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору. При вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК України завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом. Такий висновок викладений у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 січня 2019 року (справа № 187/291/17; провадження № 51-274км17). На підстави викладеного та

Outcome: partial