Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2016 року у справі № 308/13696/15-ц було визначено наступні способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] : систематичні побачення та спілкування з дитиною сином [PERSON] , [INFO] , в наступні дні: перша та третя субота місяця (з 12.00 год. до 19.00 год.); друга та четверта неділя місяця (з 12.00 год. до 19.00 год.), без присутності матері дитини [PERSON] ; щосереди (з 18.00 год. до 19.30 год.), без присутності матері дитини [PERSON] ; в особисті святкові дні день народження сина [PERSON] , 30 липня щороку з 11.00 год. до 14.00 год., без присутності матері дитини [PERSON] ; в особисті святкові дні день народження батька [PERSON] , 11 липня щороку з 10.00 год. до 13.00 год., без присутності матері дитини [PERSON] ; у святкові дні та дні державних свят (крім суботи та неділі за графіком) відпочинок дитини з батьком та спільний щорічний відпочинок батька з сином, з метою оздоровлення дитини за попередньою домовленістю між батьками; в період літніх канікул щороку сумарно 10 календарних днів для оздоровлення і відпочинку сина [PERSON] , у дні, визначені за попередньою домовленістю між батьками. Початок та закінчення зустрічі відбувається за місцем проживання дитини. Зустрічі проводити за місцем проживання [PERSON] , [ADDRESS] , або у громадських місцях м. Ужгород (парках, скверах, місцях відпочинку). На виконання рішення суду видано виконавчий лист від 21.10.2016 року щодо примусового виконання рішення, про що свідчить постанова головного державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Русина А.О. про відкриття виконавчого провадження (ВП № 56327387). Причин для примусового виконання не було. Жодних перепон в спілкуванні батька з сином вона не здійснювала і не здійснює. Вказує, що на даний час склалася ситуація, яка унеможливлює виконувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2016 року у справі № 308/13696/15-ц, виконавчий лист, виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 21.10.2016 року, постанову головного державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Русина А.О. про відкриття виконавчого провадження (ВП № 56327387). Як зауважує позивач, у відповідності до довідки № 183 від 09.10.2019 року, виданої директором дошкільного закладу № 16 «Зернятко», м. Ужгород, вул. Айвазовського, 9, [PERSON] відвідує цей заклад. За час навчання дитини його духовним, інтелектуальним та культурним розвитком та вихованням цікавилася лише його мати [PERSON] , яка приводить та забирає сина, відвідує керівника групи та батьківські збори. Батько духовним, інтелектуальним та культурним розвитком сина не цікавився, у вихованні сина участі не приймає. За період життя дитина неодноразово перенесла гостру респіраторну інфекцію, часто хворіє простудними і алергічними хворобами, має проблеми з зором «далекозорість високого ступеню обох очей. Збіжна акомодаційна косоокість». Позивач зазначає, що доглядом за здоров`ям та лікуванням сина займалася і займається лише вона, за останні два роки батько дитини [PERSON] жодного разу не відвідував дитячу поліклініку, лікуванням і відповідними витратами, пов`язаними з цим, не займається. Наголошує та просить взяти до уваги той факт, що їй, як матері дитини, невідомо, хто фактично перебуває у квартирі відповідача ( [ADDRESS] ), та стан їхнього здоров`я, хто є власником житла, чи відповідає квартира усім санітарним та протипожежним вимогам, чи є за вказаною адресою зареєстрована вогнепальна та мисливська зброя. Відповідач проживає з жінкою, про яку нічого не відомо, в тому числі відсутня будь-яка інформація щодо стану її здоров`я, і яка проживає за адресою: [ADDRESS] , де і проводить зустрічі з дитиною. Як відомо позивачу, [PERSON] є опікуном свого діда [PERSON] , який, відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (справа № 308/1738/16-ц), є психічнохворим та проживає за вищевказаною адресою. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2016 року у справі № 308/13696/15-ц було визначено, що батька і сина зустрічі проводити за місцем проживання [PERSON] [ADDRESS] , або у громадських місцях м. Ужгород (парках, скверах, місцях відпочинку), що не відповідає дійсності, так як відповідач неодноразово і без будь-якого попередження вивозив сина за межі м. Ужгород. Позивач вказує, що все це негативно впливає на психологічний стан сина, приводить до постійної нервової і напруженої ситуації для неї і членів її сім`ї. Оскільки обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у його вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, мають бути враховано інтереси дитини та встановлено графік зустрічей, який не порушує режиму його дня та навчання, не відриває його від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає нормальному існуванню. Зауважує, що відповідачем не враховується той факт, що їх син [PERSON] має лише 6 років, є малолітньою особою, а такі систематичні нервові й інколи необдумані дії відповідача як залучення виконавчої служби, постійні безпідставні скарги на неї, приводять до постійних конфліктних ситуацій, свідком яких виступає і дитина. На підставі викладеного, з метою повного і гармонійного розвитку сина, убезпечення його від негативних наслідків, які можуть привести до погіршення стану здоров`я і духовного виховання, позивач просить суд визначити наступні способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] : систематичні побачення та спілкування з дитиною сином [PERSON] , [INFO] , без обмеження, за попередньою домовленістю між батьками, у спосіб, який не порушує режиму його дня та навчання, не відриває його від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає нормальному існуванню. Початок та закінчення зустрічі відбувається за місцем проживання дитини. Зустрічі проводити у громадських місцях в межах м. Ужгород (парках, скверах, місцях відпочинку), за попередньою домовленістю між батьками. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. На підставі ч. 6 ст. 56 ЦПК України, ст. 19 СК України постановлено залучено до участі у справі № 308/593/20 орган опіки та піклування Ужгородської районної держаної адміністрації Закарпатської області, якому до наступного судового засідання з метою розв`язання спору подати суду письмовий висновок. Позивач у даному судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Додатково наголосила, що рішення суду, яким визначено способи участі відповідача у спілкуванні та вихованні сина не враховує інтереси дитини. Представник позивача у судовому засіданні, що відбулося 25.02.2021 року, зазначив, що жодних доказів з приводу того, що позивач забороняє відповідачу спілкуватися з сином немає та у даному випадку порушено право не позивача, а дитини сторін. Відповідач у судовому засіданні, що відбулося 25.02.2021 року, позов не визнав, наголосивши, що неодноразово було зафіксовано як позивач зловживає правами, зокрема брала довідки у лікаря про те, що у дитини простуда, позивач не дозволяє йому спілкуватися з сином. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову, вважаючи такий безпідставним. Зазначив, що позов є необґрунтованим відповідною нормативно-правовою базою та у даному випадку права позивача не порушено. Зауважив, що рішенням суду вже визначено способи участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні спільної дитини сторін сина [PERSON] . Представник органу опіки та піклування Ужгородської районної держаної адміністрації Закарпатської області у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримують повністю, органом опіки та піклування було додано до матеріалів справи висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини від 06.02.2020 року № 192/02-31. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2016 року (справа № 308/13696/15-ц), що набрало законної сили, задоволено частково збільшені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення порядку зустрічей та спілкування з дитиною. Ухвалено зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , у час, встановлений для побачень, спілкування та спільного відпочинку. Визначено [PERSON] наступні способи участі у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , [INFO] : систематичні побачення та спілкування з дитиною сином [PERSON] , [INFO] , в наступні дні: перша та третя субота місяця (з 12 - 00 год. до 19 - 00 год.); друга та четверта неділя місяця (з 12 - 00 год. до 19 - 00 год. ) без присутності матері дитини [PERSON] ; щосереди (з 18 - 00 год. до 19 - 30 год.) без присутності матері дитини [PERSON] ; в особисті святкові дні день народження сина [PERSON] , 11 липня щороку з 10 - 00 год. до 13 00 год. без присутності матері дитини [PERSON] ; в особисті святкові дні день народження батька [PERSON] , 30 липня щороку з 11 - 00 год. до 14 - 00 год. без присутності матері дитини [PERSON] ; у святкові дні та дні державних свят (крім суботи та неділі за графіком) відпочинок дитини з батьком та спільний щорічний відпочинок батька з сином, з метою оздоровлення дитини за попередньою домовленістю між батьками; в період літніх канікул щороку сумарно 10 календарних днів для оздоровлення та відпочинку сина [PERSON] , у дні, визначені за попередньою домовленістю між батьками. Початок та закінчення зустрічі відбувається за місцем проживання дитини. Зустрічі проводити за місцем проживання [PERSON] , [ADDRESS] , або у громадських місцях м. Ужгорода (парках, скверах, місцях відпочинку). В решті позовних вимог відмовлено. На підставі вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання в Ужгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та постановою державного виконавця від 05.05.2018 року відкрито виконавче провадження (ВП № 56327387). 06.02.2020 року органом опіки та піклування Ужгородської районної держаної адміністрації Закарпатської області надано висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини за № 119/02-31, згідно з яким орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити спосіб участі [PERSON] у спілкуванні із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , шляхом зустрічей з ним без обмеження, за попередньою домовленістю між батьками, у спосіб, який не порушує режиму його дня та навчання. Зустрічі проводити у громадських місцях в межах міста Ужгород, за попередньою домовленістю між батьками. Із зазначеного висновку вбачається, що до райдержадміністрації 29.01.2020 року надійшла заява [PERSON] про надання висновку про способи участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У процесі проведеної перевірки було з`ясовано, що 09.05.2009 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.05.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, малолітнього сина залишено проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . У своєму зверненні [PERSON] повідомила що дитина часто хворіє, неодноразово перенесла гостру респіраторну інфекцію, що підтверджується медичними довідками. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого Закарпатського центру зору ТОВ «ЗЦМО» [PERSON] , [INFO] , має проблеми із зором «Далекозорість високого ступеню обох очей. Збіжна акомодаційна косоокість». Питання про надання висновку про способи участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю [PERSON] , було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, яке відбулося 29.03.2016 року, де було визначено графік зустрічей та спілкування з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , за слідуючим графіком: у 1-у та 3-у суботу місяця з 17.00 до 19.00, також 2-у та 4-у неділю місяця з 17.00 до 19.00, та щосереди з 18.00 до 19.00, ці зустрічі повинні проходити в присутності матері із за малолітнього віку дитини. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2016 року у справі № 308/13696/15-ц були визначені способи участі [PERSON] у спілкуванні та виховані дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року , передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У пункті 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а ст. 153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. За змістом ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч. 2 ст. 159 СК України). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За висновками Європейського суду з прав людини, - між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, Рішення від 07 грудня 2006 року). Матеріалами справи встановлено, що позивач зверталася із позовом до відповідача про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення порядку зустрічей та спілкування з дитиною. За результатами розгляду вказаної позовної заяви було ухвалено рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2016 року, яким визначено батькові порядок участі у вихованні та спілкуванні з сином, встановивши відповідний графік їх побачень. При цьому позивач звертаючись до суду з даним позовом вказує, що на даний час склалася ситуація, яка унеможливлює виконувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2016 року, причиною чого є конфлікти, які виникають між нею та відповідачем щодо виховання дитини, а тому просить визначити способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , передбачені висновком органом опіки та піклування Ужгородської районної держаної адміністрації Закарпатської області віл 06.02.2020 року за № 119/02-31. На обґрунтування своїх вимог позивач додає до позову довідку від 09.10.2019 року № 183, видану закладу дошкільної освіти № 16 «Зернятко» загального розвитку, про відвідування [PERSON] зазначеного закладу, медичну документацію дитини, зокрема консультаційні висновки педіатра приймального відділення МДКЛ, виписки з медичної карти амбулаторно хворого. Крім того, позивач при зверненні до суду із зазначеним позовом зазначала, що відповідач неодноразово і без будь-якого попередження вивозив сина за межі м. Ужгород, поведінка відповідача негативно впливає на психологічний стан сина, приводить до постійної нервової і напруженої ситуації для неї і членів її сім`ї, відповідачем не враховується той факт, що їх син має лише шість років, є малолітньою особою, а такі систематичні нервові й інколи необдумані дії відповідача як залучення виконавчої служби, постійні безпідставні скарги на неї, приводять до постійних конфліктних ситуацій, свідком яких виступає і дитина. Разом з тим, на підтвердження своїх доводів позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів. З аналізу висновку органом опіки та піклування Ужгородської районної держаної адміністрації Закарпатської області про способи участі одного з батьків у вихованні дитини від 06.02.2020 року за № 119/02-31 вбачається, що такий зроблений за заявою позивача та у ньому визначено способи участі батька у спілкуванні дитини без жодного графіку зустрічей та без зазначення виникнення спору між батьками, які проживають окремо, тобто у цьому висновку вказано лише те, що він зроблений за результатами розгляду заяви позивача, без вказівки на наявність спору між позивачем та відповідачем. Суд констатує, що позивачем не доведено вчинення перешкод з боку відповідача або будь-якої його протиправної поведінки, що суперечить інтересам дитини. Фактично підставою для звернення з даним позовом до суду є незгода позивача з першочерговим рішенням, яке, на думку позивача, прийняте без врахування його інтересів. При вирішенні даного спору необхідно враховувати передусім інтереси дитини, зважаючи на конкретні обставини справи. Як вбачається з матеріалів справи, батько дитини проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із своїм сином, про що свідчать його пояснення, надані у судовому засіданні. Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином судом не встановлено, а позивачем не доведено. Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Доводи позивача з посиланням на відвідування сином дошкільного закладу та стан його здоров`я як підставу зміни порядку участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею, суд визнає неспроможними та відхиляє, оскільки судовим рішенням від 08.08.2016 року визначено зустрічі батька з дитиною. Враховуючи вищезазначене, доводи і обґрунтування позивача щодо необхідності зміни порядку участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним фактично зведені до незгоди з порядком участі батька у вихованні дитини, визначеним рішенням суду від 08.08.2016 року та не підтвердженні позивачем посиланнями на порушення графіку побачень, встановлених вказаним судовим рішенням, що набрало законної сили. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, виходячи з конкретних обставин справи, оцінивши у сукупності зібрані у справі докази та узагальнюючи викладене, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити через недоведеність та безпідставність заявлених позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). У судовому засіданні 29.09.2021 на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, повний текст якого складено 07.10.2021 року.

Outcome: dismissed