Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що 10 червня 2006 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . 13 лютого 2020 року на підставі рішення Генічеського районного суду Херсонської області, шлюб між ними було розірвано. Вказує, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. У зв`язку із тим, що відповідач в добровільному порядку відмовляється від надання матеріальної допомоги та утримання дитини, позивач просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі ј усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, просить стягнути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати, пов`язані із правничою допомогою у сумі 4000,00 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] була відсутня. Її представник - адвокат Калімбет Т.А., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила їх задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 10 червня 2006 року Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 08 жовтня 2020 року, виданого повторно Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] ухиляється від обов`язку утримувати сина, дитина знаходиться на повному утриманні матері. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що дитина знаходиться на повному утриманні своєї матері, відповідач є батьком [PERSON] , та не виконує обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини, є особою працездатного віку та з огляду на недоведеність іншого, не встановлення підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання дитини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Крім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на те, що позивач у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, яка була задоволена, то з відповідача слід стягнути судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп. на користь держави. Окрім того, позивач надала заяву про стягнення на її користь витрат понесених нею на правничу допомогу, у сумі 4000,00 грн., надавши до заяви розрахунок витрат на правничу допомогу. Відповідно до вищевказаного розрахунку, витрати складаються з: 1) 908,00 грн.- опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини, надання консультацій, формування правової позиції в суді першої інстанції, ознайомлення з правовими позиціями Верховного суду; 2) 1500,00 грн. - складання позовної заяви; 3) 1816,00 грн. - участь у двох судових засіданнях. Відповідно до квитанції № 15 від 12 жовтня 2020 року позивач [PERSON] сплатила гонорар адвокату Калімбет Т.А. за надання правничої допомоги у сумі 4000,00 грн. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи, що позов задоволено повністю, позивач надала підтверджуючі документи, стосовно понесених нею витрат на правничу допомогу, суд вважає, що відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, вказані витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved