Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач згідно свідоцтва про право на житло від 26.03.2001 року, виданого Чернівецькою дистанційною колією Львівської залізниці на підставі розпорядження № 70 від 26.03.2001 року, належить на праві власності квартира, що розташована в [ADDRESS] . У даному будинку крім позивача зареєстровані відповідач - її чоловік [PERSON] , з яким вона не підтримує подружні відносини та який в даному господарстві не проживає з 2013 року. Реєстрація відповідача в господарстві перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися її власністю на свій розсуд, а тому просила задовольнити позов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій позов підтримує повністю та просить розглянути справу за її відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Заяв та клопотань про перенесення розгляду справи від нього не надходило. Відзиву на позов не подав. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на житло від 26.03.2001 року, виданого Чернівецькою дистанційною колією Львівської залізниці на підставі розпорядження № 70 від 26.03.2001 року, належить на праві власності позивачу квартира, що розташована в [ADDRESS] . (а с. 7) Відповідно до довідки виданої старостинським округом смт. Лужани Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, про те, що в житловій квартирі [ADDRESS] , яка перебуває у власності [PERSON] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , який з 01.09.2013 року і по даний час за вказаною адресою не проживає. (а.с.10) Відповідно до акту на факт проживання чи не проживання від 09.04.2019 року, складеної комісією Мамаївської сільської ради Кіцманського Чернівецької області про те, що [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою близько трьох років. (а.с.11) В силу ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ч. 1ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно достатті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно дост. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно дост. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно дост. 320 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно дост. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно дост. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Також, судом встановлено, що право позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю підлягає захисту, оскільки відповідач не проживає у належному позивачу будинку, не приймає участі в утриманні майна та сплаті комунальних послуг, не перебуває у родинних чи договірних відносинах з позивачем, а тому чинить перешкоди у користуванні належним йому житловим приміщенням. У відповідності дост.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що відповідач змінив місце проживання, вибувши з житлового будинку позивача і з 2013 року в цьому житлі не проживає, однак є зареєстрованим за вказаною адресою, а позивач згідност.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved