Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що після розірвання шлюбу в 2003 році, відповідач виїхав у невідомому їй напрямку і на даний час вона не знає його місце перебування. Вона має можливість вивезти сина у Чеську Республіку на літні та зимові канікули для відпочинку та оздоровлення. Через відсутність відповідача їй було відмовлено у виготовленні проїзних документів дитини без згоди батька. В неї не має можливості звязатися з батьком сина, але вважає, що він не заперечував би відносно відпочинку дитини за кордоном. Представник позивачки надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач та представник Тячівського РВ ГУ ДМС в Закарпатській області у судове засідання не з'явилися і не повідомили суд про причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон на період шкільних канікул для відпочинку та оздоровлення повністю узгоджується з її правами та обов'язками покладеними на неї Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини, і ніяким чином не порушує права та не позбавляє можливості виконувати свої обов'язки щодо сина відповідача. З приписів ст. 313 ЦК України убачається, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. В судовому засіданні встановлено, що 1998 р. між сторонами укладено шлюб, від якого в них народився син [PERSON] 07.07.2001 р. Це стверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження. Позивачка турбуючись про виховання та утримання сина має бажання та можливість виїхати з ним за кордон, де зможе забезпечити йому відпочинок. Однак отримати згоду на виготовлення сину дитячого проїзного документу для виїзду за кордон від його батька не може, так як той відсутній по місцю своєї реєстрації. При розгляді даної справи не було встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього сина за межі України для тимчасового перебування за кордоном України, позовні вимоги заявлені саме в інтересах сина і у зв'язку з цим вони підлягають задоволенню. Жодних доказів того, що надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити її інтересам, чи буде порушувати її права відповідач суду не надав. За таких обставин позивачці слід надати дозвіл на виготовлення дитячих проїзних документів та дозвіл на виїзд дитини до Чеської республіки на період літніх та зимових канікул. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір у сумі 551.20 грв. Тому,

Outcome: approved