Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог вказавши, що вона 15.07.2011 року з ТОВ «Авто Просто» уклала угоду № 360924, про надання послуги на включення її до системи АвтоТак і придбання через систему автомобіля «KIA Soul» вартістю 128800 грн. На виконання угоди на протязі з 15.07.2011 року позивач сплатив 102575.58 грн., але автомобіль так і не отримав. Позивач зазначає, що Відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, виключно за рахунок яких передбачалось здійснення придбання автомобіля одному з учасників групи, який має найбільшу кількість балів, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов такої системи. Чітких строків виконання обов'язку по наданню автомобіля угода не містить. Зазначена угода була укладена нею під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, що порушує її права як споживача, зазначені в ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Угодою № 360924 не передбачено вручення позивачу автомобіля. Ця угода так виписана, що її норми є незаконними, виписані не конкретно, строк отримання автомобіля не виписано в угоді, що порушує конституційне право позивача на отримання послуг згідно чинного законодавства. Позивач вважає, що він як споживач послуги має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Тому вона була введена відповідачем в оману при укладенні угоди. На думку позивача, його позов підтверджується правовими висновками і правовою позицією із постанов Верховного Суду України від 23 травня 2012 року у справі № 6-35це12, від 16 січня 2013 року у справі № 6-161це12, від 27 березня 2013 року у справі № 6-22це13, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України і суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Позивач 14.04.2015 року звернулась до відповідача з письмовою заявою про розірвання угоди, в якій просила повернути її сплачені внески у сумі 102575.58 грн. Однак, 08.05.2016 року відповідач сповістив позивача про розірвання угоди, але відмовив у поверненні внесених нею коштів. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 102575.58 грн. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Рибак Ю.В. підтримав заявлені позовні вимоги, в тому числі й з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд задовольнити їх та стягнути з відповідача на користь його довірительки грошові кошти в сумі 102575.58 грн. Також пояснив, що внески за автомобіль [PERSON] сплачувала на підставі квитанцій, які щомісячно надсилав йому відповідач. При цьому розмір внесків поступово збільшувався через подорожчання автомобіля. Вважає, що відповідач працює за «пірамідальною схемою». Додатки до угоди довірителькою підписані не читаючи на прохання представника відповідача, який сказав що їх треба підписати. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду «Пояснення та заперечення проти позову», в яких просив розглянути справу за відсутності представника «Авто Просто» та відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог в повному обсязі через їхню необґрунтованість. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Крім того, згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно зі ст.ст.58, 59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими. Згідно ст.ст.10 ч.2, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 15.07.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду № 360924, предметом якої є надання учаснику послуг системи «АВТО ТАК», спрямованих на придбання автомобіля «KIA Soul». Як пояснив у судовому засіданні представник позивача - адвокат Рибак Ю.В., на виконання зобов'язань [PERSON] сплачено вступний внесок в систему «АвтоТак» на рахунок відповідача, а також упродовж 2011-2015 років сплачувалися щомісячні внески в сумі 102575.58 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про розірвання угоди та просив повернути сплачені кошти. Договір з позивачем відповідач розірвав на підставі заяви позивача від 14.04.2015 року, але з посиланням на ст.13 Угоди грошові кошти позивачеві дотепер не повернуто. З відповіді ТОВ «Авто Просто» від 16.03.2015 року, надісланої на адресу позивача, слідує, що відповідач розірвав угоду та повідомив [PERSON] що поверненню підлягають чисті внески у сумі 75892,75 грн., розраховані у відповідності до положень статті 13 Угоди та згідно пріоритетів, викладених у п. 13.4 та п. 13.5 цієї статті, та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді для повернення коштів. При цьому позивача було повідомлено, що перед ним знаходиться 10 учасників, повернення чистих внесків яким відбуватиметься раніше за нього. Крім того, позивач звертався із заявою до відповідача з приводу визначення конкретної дати повернення йому грошових коштів. Однак, дотепер грошові кошти за не отриманий автомобіль позивачеві не повернуто, хоча після розірвання Угоди з відповідачем пройшло майже півтора року. Пунктом 13.1 статті 13 Угоди передбачено, що учасник, який не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити «Авто Просто» у письмовій формі. Згідно п.13.3 Угоди сума Чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до Поточної ціни Автомобіля, дійсної в місяці, коли такий Учасник повідомив «Авто Просто» про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від Угоди в розмірі 2 Цілих Чистих внесків. Відмовляючи позивачеві у поверненні сплачених ним грошових коштів, відповідач лише посилається на п.п.13.4.1 13.4.3 ст.13 Додатку №2 до Угоди, згідно яким в першу чергу повертаються гроші Учаснику, який розірвав Угоду з причини отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття Учасником статусу безробітного. В наступну чергу повертаються Чисті внески тим учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені у попередньому пункті тощо. При первісному розгляді позову судами першої та апеляційної інстанції усі питання оберталися навколо умов Угоди №360924. Але при цьому не було привернуто увагу на наступні питання, що мають істотне значення для вирішення справи. Зокрема, як слідує із матеріалів справи, грошові кошти сплачувалися позивачем саме на рахунок ТОВ «Авто Просто». Відмовляючи позивачеві у поверненні внесених ним грошових коштів, відповідач лише посилається на ст.13 Додатку №2 до Угоди №360924 і при цьому взагалі не вказує причини неможливості їх повернення. Посилання відповідача на зазначену статтю Угоди суд вважає приводом для неповернення грошових коштів позивачеві. Внесені позивачем на рахунок відповідача грошові кошти є власністю позивача, якою, згідно ст.319 ЦК України, він може володіти, користуватися та розпоряджатися на свій власний розсуд. З оглядом на викладене суд приходить до того висновку, що права та інтереси позивача є порушеними і тому підлягають захисту. Суд не приймає заперечення відповідача проти позову, вважає їх хибними і такими, що не заслуговують на увагу. Тому суд задовольняє позов і стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 102575.58 грн., сплачені ним за не отриманий автомобіль «KIA Soul». Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує з ТОВ «Авто Просто» на користь держави судовий збір у розмірі 1025.75 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved