Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою [ADDRESS], шляхом зобов'язання їх знести надвірний туалет, огорожу, прибрати дерева з межі і відновити межу відповідно до державного акту на право власності на землю. Рішенням суду зобов'язано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відновити межу між земельними ділянками за № 155 та [ADDRESS], вирівнявши лінію межі відповідно до висновку експертів Чернігівської регіональної торгово-промислової палати № С-263 від 30.09.2014 року - додаток № 3/1,а саме: від точки Д на відстані 11 м, точку А перенести в точку А1, а потім точку Б перенести в точку Б1, щоб відстань між точками А А1 була 0,41 м, а між точками Б Б1 було 0,39 м, так як вказана пряма яка проходитиме по точках Д, А1 та Б1 і далі до закінчення в кінці земельних ділянок буде відповідати прямій межовій лінії, що не порушуватиме і не обмежуватиме прав [PERSON] з однієї сторони і [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з другої сторони в користуванні земельними ділянками, а також зобов'язано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спиляти плодові дерева, які знаходяться на лінії межі між земельними ділянками за № 155 та № 157, демонтувати господарську будівлю в формі туалету з дерева, яка використовується для зберігання кормів для курей та місця де несуться кури, і стягнуто з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації сплати судового збору 128,90 грн., витрат по оплаті судової земельно-технічної експертизи у сумі 4608 грн. та витрат за надання юридичної допомоги у сумі 4739 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Доводи апеляційної скарги [PERSON] полягають у тому, що суд не з'ясував походження частини земельної ділянки яка нікому не належить і кому вона буде належати, не перевірив розрахунків судових експертів при виправленні межі у зв'язку з самозахватом, зобов'язав спиляти не всі дерева що посаджені відповідачами на межі, і не вирішив питання про знесення огорожі. Крім того, апелянт вказує на безпідставність відмови суду у стягненні витрат позивача по складанню уточнюючої позовної заяви і вказує, що витрати на правову допомогу в судових засіданнях загалом становлять 2268 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що відсутні докази про державну реєстрацію земельної ділянки у спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади з питань державної реєстрації прав, наявність дерев на лінії межі між земельними ділянками, неправильно визначився з цільовим призначенням надвірної споруди, не з'ясовано судом питання про належних відповідачів та існування порядку користування земельною ділянкою між співвласниками, не вказано в рішенні яким чином відповідачі перешкоджають позивачу у користуванні земельною ділянкою розміром 2 кв.м, і поза увагою суду залишилась наявність помилки щодо розміру земельної ділянки в Державному акті на право власності на земельну ділянку [PERSON] Апелянт також зазначає, що суд виніс ухвалу від 20.08.2014 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи, а в листі експертної установи зазначається, що до суду направляється висновок вже земельно-технічної експертизи, призначеної за ухвалою суду від 02.09.2013 року і по іншій справі. Крім того , в апеляційній скарзі звертається увага на те, що суд невірно визначився з сумою судового збору при подачі позивачем позову до суду. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню виходячи з наступного. Судом встановлено, що, згідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого на підставі рішення 15 сесії 24 скликання Носівської міської ради від 27.07.2004 року і зареєстрованого 20.10.2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 479, [PERSON] є власницею земельної ділянки загальною площею 0,1871 га, з них: для будівництва та обслуговування жилого будинку розміром 0,10 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства 0,1766 га по [ADDRESS]. Власниками сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS], є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого на підставі рішення 5 сесії 5 скликання Носівської міської ради від 31.08.2006 року і зареєстрованого 19.12.2006 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0106856000249, співвласникам у рівних частинах передана земельна ділянка загальною площею 0,2596 га, з них: для будівництва та обслуговування жилого будинку розміром 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства розміром 0,1596 га. [PERSON] стверджує, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] порушують її права власника земельної ділянки тим, що побудували на відстані 8,20 м від її будинку та на відстані 14,1 м від шахтного колодязя надвірний туалет що є порушенням будівельних норм, влаштували огорожу між ділянками, яка сильно нахилена в її бік і цим заважає обробляти землю, посадили на межі дерева, які затіняють її земельну ділянку, та захопили частину її земельної ділянки розміром 3 кв.м від точки 0 до точки 1 на відстані 6,8 кв.м та від точки 1 до точки 2 на відстані 11,7 кв.м, а тому вона просила зобов'язати відповідачів відновити межу, знести огорожу, демонтувати надвірний туалет і спиляти дерева. Ухвалою суду від 20.08.2014 року по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза. Висновками експертів С-263 за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.09.2014 року, встановлено, що фактична площа земельної ділянки [ADDRESS] складає 0,1703 га, і з боку ділянки № 155 є захоплення земельної ділянки, яка нікому не належить, та ділянки № 157, що розташована між сараями відповідачів, внаслідок чого площа земельної ділянки № 157 зменшилась на 2,0 кв.м. Експерти також вказали, що для відновлення межі, необхідно перенести поворотні точки А і Б у вигляді огорожі у бік ділянки № 155, а саме: точку А на 0,41 м до точки А1, а точку Б, що знаходиться від т.А на відстані 0,87 м, на 0,39 м до точки Б1. Крім того, в у висновках експертизи зазначено про те, що паркан з металевої сітки нахилився в бік ділянки № 157, а стара будівля надвірної вбиральні споруджена з відхиленням від п.3.31 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень.». Задовольняючи позов, суд першої інстанції погодився з доводами позивача та висновками експертів. Проте, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Дійсно, відповідно до ст.391 ЦК України, ст.152 ЗК України, власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] своє право власності на земельну ділянку [ADDRESS] розміром 0,1871 га доводить Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], який зареєстрований 20.10.2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 479. Однак, вказаний правовстановлюючий документ має неточності у визначенні розміру земельної ділянки. Зокрема, у документі зазначений загальний розмір ділянки, що переданий у власність, 0,1871 га, а при визначенні цільового призначення земельної ділянки цей розмір збільшився до 0,2766 га, оскільки надано для будівництва та обслуговування жилого будинку розміром 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства 0,1766 га. Крім того, за планом меж земельної ділянки, ділянка має площу 0,19 га, без розмежування за цільовим призначенням (а.с.9 т.1). Згідно до рішення 5 сесії 5 скликання Носівської міської ради від 31.08.2006 року (а.с.16 т.1), [PERSON] передавалась у власність земельна ділянка розміром 0,1871 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку розміром 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства 0,0871 га. Крім того, відповідно до діючого на час отримання [PERSON] земельної ділянки у власність земельного законодавства, зокрема ч.3 ст.125 ЗК України ( в редакції ЗК 2001 року) передбачала заборону використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації. Пункти 1.12., 1.13., 2.1. Інструкції про складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом ДКУ по земельних ресурсах 04.05.99 року № 43, що була діюча на час отримання [PERSON] земельної ділянки, встановлювали складання державного акта на право власності на земельну ділянку після перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим проектом відведення чи технічною документацією. В матеріалах справи відсутні дані про те, що при отриманні державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] переносились або відновлювались межі земельної ділянки. В суді апеляційної інстанції [PERSON] вказувала на те, що межі в натурі не встановлювались і вона вважає, що достатньо обмірів, які зроблені експертами за фактичним користуванням. За таких обставин, [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження свого права власності на земельну ділянку конкретного розміру і визначеними межами. На ці обставини неодноразово звертали увагу у своїх відповідях на її звернення і Носівська міська рада (а.с. 27, 33, 38-41, 128 т.1), і Носівський виробничий сектор ЧРФ «Центр ДЗК» (а.с.44 т.1), а також рекомендували для вирішення спору по межі між сусідами усунути помилки в державному акті, звернутися до проектної організації, яка виготовляла правовстановлюючі документи, для винесення меж земельної ділянки в натуру та подальшого встановлення меж. Зважаючи на наведене, позовні вимоги [PERSON] про відновлення межі відповідно до державного акту на право власності на землю, знесення огорожі, прибирання дерев з межі на даний час не можуть бути задоволені, оскільки, через відсутність належно визначеної межі і точного розміру ділянки, неможливо встановити порушення прав власності [PERSON] на земельну ділянку викривленням межі, встановленням нахиленої огорожі і наявністю дерев біля межі або на межі і чи не служать вони межовими знаками (ст.109 ЗК України). Що стосується вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом демонтажу надвірного туалету відповідачів, то апеляційний суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а ст.ст. 270, 275 ЦК України визначають, що фізична особа має право на захист свого права на безпечне для життя і здоров'я довкілля від протиправних посягань інших осіб у спосіб визначений главою 3 ЦК України, зокрема, ст.16 ЦК України, яка передбачає припинення дії, що порушує право. [PERSON] є власницею будинку по [ADDRESS]. Згідно до п.3.31 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень.» дворові вбиральні рекомендується розміщувати безпосередньо біля сараю для худоби на відстані не менше 15 м від житлових будинків і 20 м від джерела водопостачання (колодязя) обов'язково враховуючи напрямок ухилу. З технічного паспорту на жилий будинок № 155 (а.с.65-66, 215-216 т.1), технічного звіту на земельну ділянку № 157 ( а.с.11-21 т.1), санітарного припису (а.с.22 т.1), актів санітарного обстеження (а.с.23-24 т.1), договорів дарування частини будинку (а.с.57-63 т.1), убачається, що вбиральня (надвірний туалет), позначена на плані літерою У, знаходиться на відстані 8,12 м від житлового будинку і на відстані 14,1 м від шатного колодязя [PERSON], чим порушується її право на захист своєї власності та право на безпечне для життя і здоров'я довкілля. Таким чином, права [PERSON] підлягають захисту шляхом зобов'язання відповідачів, які є співвласниками будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], знести вбиральню, позначену на плані літерою «У». Посилання відповідачів на те, що надвірний туалет не використовується за призначенням, є необґрунтованими, так як згідно до технічної документації на будинок № 155 (а.с.65-66, 215-216 т.1), надвірна будівля під літерою У визначається як «уборная» і відсутні дані про те, що відповідачі у встановленому порядку змінювали цільове призначення будівлі, а використання на власний розсуд надвірної будівлі не припиняє її цільового призначення і не змінює вимоги, які ставляться до такої будівлі. Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову [PERSON] Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України, а саме: пропорційно до задоволених вимог немайнового характеру, тобто половина. Беручи до уваги, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи безстроково, про що в судовому засіданні пред'явила довідку МСЕК, але сплатила в суді при подачі позовної заяви немайнового характеру 128,90 грн. і при подачі апеляційної скарги 243,60 грн., то їй з Державного бюджету необхідно повернути 372,50 грн. Відповідачі повинні сплатити на користь держави по 60,90 грн. кожний судового збору за подачу позову та апеляційної скарги позивачем. Також поверненню [PERSON] підлягають витрати за юридичні послуги пропорційно до задоволених вимог, з яких апеляційний суд приймає витрати по складанню позовної заяви у сумі 1000 грн. та участь у судових засіданнях у сумі 2268 грн., що становить по 544 грн. з кожного відповідача. Оскільки висновки експертизи судом не застосовувались при задоволенні частини позовних вимог, то витрати по оплаті експертизи поверненню не підлягають.

Outcome: partial