Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі Солом'янської районної у м. Києві ради - про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та матері дитини. Позивач при зверненні до суду мотивувала свої вимоги тим, що 05 листопада 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільного сина, [PERSON], [INFO] Позивач зазначає, що з самого початку шлюбу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин, в зв'язку з тим, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім'ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім'ю, зароблені ним кошти взагалі не надавав для потреб сім'ї. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, дитина проживає з позивачем та перебуває на утриманні позивача. Позивач зазначає, що вона після припинення спільного проживання неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією надати позивачу кошти на утримання дитини, але відповідач добровільно надати такі кошти відмовився. Відповідач фактично не приймає участі в утриманні дитини з дня її народження. Крім того за період з 2013 року по даний час відповідач жодного разу не виконував свої обов'язки покладені на нього п.2 ст .84 Сімейного кодексу України, віповідно до якого дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. На даний час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною ї її доходи складаються лише з допомоги на дитину. Позивач зазначає, що вона неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією надати позивачу кошти на її утримання, але відповідач нехтував своїм обов'язком. В зв'язку із зазначеним позивач просила суд: - стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Києві, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6 років, а починаючи з 13 вересня 2019 р. - для дитини у віці від 6 до 18 років, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття; - стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], народженого [INFO]., у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Києві, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6 років за період з грудня 2013 р. до дня пред'явлення позову до суду; - стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи щомісячно, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до 13 вересня 2016р., тобто до досягнення сином трирічного віку; - стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідний період, починаючи стягувати з квітня 2014 р. до дня пред'явлення позову до суду. - стягнути з відповідача на користь позивача 750 гривень витрат на правову допомогу. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву в якій просила суд розгляд справи провести у її відсутність, в якій також вказала, що позовну заяву з урахуванням уточнень підтримує, просить суд про задоволення позову та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Відповідач про причини своєї неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Третя особа: Орган опіки та піклування в особі Солом'янської районної у м. Києві ради в судове засідання свого представника не направили, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи в якій також зазначено, що представник третьої особи просить суд при винесенні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, зважаючи на заяву позивача та представника третьої особи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 05 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільного сина, [PERSON], [INFO] Позивач при зверненні до суду зазначала, що з самого початку шлюбу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин, в зв'язку з тим, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім'ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Протягом тривалого часу відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім'ю, зароблені ним кошти взагалі не надавав для потреб сім'ї. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, дитина проживає з позивачем та перебуває на утриманні позивача, в зв'язку з чим позивач просила суд про задоволення позову. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Києві, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6 років, а починаючи з 13 вересня 2019 р. - для дитини у віці від 6 до 18 років, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 с. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вищезазначеної вимоги позивача, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23. 03. 2015 року і до повноліття дитини. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], народженого [INFO]., у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Києві, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6 років за період з грудня 2013 р. до дня пред'явлення позову до суду, слід зазначити наступне. Так, вбачається, що позивач просить суд стягнути аліменти з відповідача на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) за попередній період, тобто з грудня 2013 р. до дня пред'явлення позову до суду, а саме 23. 03. 2015 року. Відповідно до ст.. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивач при зверненні до суду зазначала, що після припинення спільного проживання вона неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією надати позивачу кошти на утримання дитини, але відповідач добровільно надати такі кошти відмовився. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід зазначити, що позивач посилаючись на те, що вона неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією надати позивачу кошти на утримання дитини, але відповідач добровільно надати такі кошти відмовився, позивачем не було надано до суду належних доказів того, що вона дійсно вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому вказана вимога позивача задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи щомісячно, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до 13 вересня 2016р., тобто до досягнення сином трирічного віку, слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Зважаючи на викладене, суд вважає вищезазначену вимогу позивача обгрунтованою, а тому приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи щомісячно, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду, а саме з 23. 03. 2015 року до [INFO], тобто до досягнення дитиною трирічного віку. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідний період, починаючи стягувати з квітня 2014 р. до дня пред'явлення позову до суду, а саме до 23. 03. 2015 року, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 79 СК України, якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Позивач при зверненні до суду зазначала, що за період з 2013 року по даний час відповідач жодного разу не виконував свої обов'язки покладені на нього п.2 ст. 84 Сімейного кодексу України, віповідно до якого дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Також зазначала, що вона неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією надати позивачу кошти на утримання позивача, але відповідач нехтував своїм обов'язком. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Слід зазначити, що позивач посилаючись на те, що вона неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією надати позивачу кошти на утримання позивача, але відповідач нехтував своїм обов'язком, позивачем не було надано до суду належних доказів того, що вона дійсно вживала заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не могла їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, а тому вказана вимога позивача задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 750 гривень витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 статті 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] було понесено витрати на оплату правової допомоги та витрати на складання позовної заяви в сумі 750 грн., що підтверджується оригіналом квитанції №159242 від 19. 03. 2015 року, яка міститься в матеріалах справи. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 750 грн., є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України. За таких обставин та

Outcome: partial