Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Семенівська сільська рада Мелітопольського району Запорізької області про визначення частки померлого у спільному сумісному майні та про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві позивачка вказує, що вона, [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]), народилася 16 квітня 1972 року в місті Мелітополь Запорізької області. Її батьками були: батько [PERSON] та мати [PERSON]. За своє життя, а саме 21 травня 2015 року, її батько [PERSON] склав у приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] заповіт, р.№ 381, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав [PERSON], [INFO]. 18 грудня 2015 року батько позивачки [PERSON] помер. Після смерті її батька [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі на частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,954 га, кадастровий номер 2323084000:01:007:0008, розташовану за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, Семенівська сільська рада, яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.12.2014 року. У встановлений законом строк і у встановленому законом порядку позивачка прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON], звернувшись з відповідною заявою до Мелітопольської державної нотаріальної контори. Але зараз вона не може оформити свої спадкові права, а саме отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом з наступних підстав. Як зазначено в Свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 12.12.2014 року, вищезазначена земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власності її батькові [PERSON] і [PERSON], без визначення часток. У звязку з цим 28 жовтня 2016 року державний нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] винесла і видала їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вих.№ 2797/02-31. Частка кожного з власників земельної ділянки, виходячи з рівності часток, складає 1/2 частину, тобто 1/2 частина земельної ділянки належала батькові [PERSON], і 1/2 частина [PERSON]. 23 січня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 348783, виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 25 січня 2016 року, актовий запис № 715. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом є її син - [PERSON], який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. З урахуванням вищезазначеного, в порядку спадкування позивачка вказує, що вона має право на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки, яка залишилася після смерті її батька - [PERSON]. Виділити частку померлих у спільній сумісній власності та встановити долю спадкового майна позасудовим порядком неможливо, що стало причиною звернення з даним позовом до суду. В судове засідання сторони не зявились. Від позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Від відповідача та його представник до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги позивачки визнають в повному обсязі. Представник третьої особи - Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їхньої відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до п. 4 цієї статті, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що батьками [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]), яка народилася 16 квітня 1972 року в місті Мелітополі Запорізької області є: батько [PERSON] та мати [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 270911, виданим Мелітопольським міським відділом ЗАГС 11.05.1972 року, актовий запис № 913 /а.с.12/. 21 травня 2015 року, [PERSON] склав у приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] заповіт, р.№ 381, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав [PERSON], [INFO] /а.с.17/. 18 грудня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 343122, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області 21 грудня 2015 року, актовий запис № 2071 /а.с.18/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі на частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,954 га, кадастровий номер 2323084000:01:007:0008, розташовану за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, Семенівська сільська рада, яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.12.2014 року /а.с.19/. У встановлений законом строк і у встановленому законом порядку [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON], звернувшись з відповідною заявою до Мелітопольської державної нотаріальної контори, що підтверджується довідкою Мелітопольської державної нотаріальної контори від 07.12.2016 року № 3120/02-14 (спадкова справа № 280/2016) /а.с.25/. Як зазначено в Свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 12.12.2014 року, вищезазначена земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON], без визначення часток \\а.с.19\\. У звязку з цим, 28 жовтня 2016 року державний нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вих.№ 2797/02-31 /а.с.26/. Частка кожного з власників земельної ділянки, виходячи з рівності часток, складає 1/2 частину, тобто 1/2 частина земельної ділянки належала [PERSON], і 1/2 частина [PERSON]. 23 січня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 348783, виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 25 січня 2016 року, актовий запис № 715 /а.с.14/. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом є її син - [PERSON], який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, що підтверджується копією довідки приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] (спадкова справа № 12/2016) /а.с.27/. Згідно ч. 2\~ст. 370 ЦК України\~у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Статтею 1268 ч. 1 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У звязку з тим, що вищевказана земельна ділянка перебуває в спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] без визначення часток, нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. На підставі викладеного, суд вважає необхідним визначити частки співвласників у спільній сумісній власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,954 га, кадастровий номер 2323084000:01:007:0008, розташовану за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, Семенівська сільська рада, у рівних долях, а саме: 1/2 частину земельної ділянки [PERSON]; 1/2 частину земельної ділянки [PERSON]. Визнати за позивачкою право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 18 грудня 2015 року, на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,954 га, кадастровий номер 2323084000:01:007:0008, розташовану за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, Семенівська сільська рада.

Outcome: approved