Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області від 03.09.2002 року, актовий запис №658. Від шлюбу з відповідачем має дитину, сина - [PERSON] [INFO]. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Відповідач безпідставно чинить перешкоди їй у здійсненню заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В теперішній час у неї виникла можливість повезти сина до Російської Федерації, де вона має тимчасове місце мешкання: [ADDRESS]. Дана подорож необхідна для відпочинку та оздоровлення сина, оскільки він часто хворіє. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Але не зважаючи не це, її колишній чоловік безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не надає. Вважає, що своїми діями відповідач шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонічному розвитку, порушує права дитини на повний та гармонічний розвиток її особистості, на оздоровлення у літній період та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України громадянина України [PERSON], [INFO], у супроводі його матері, [PERSON], [INFO] за межі України до Російської Федерації м.Лобня Московської області на строк дванадцять місяців з дати ухвалення рішення, без згоди його батька, [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник позивачки - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, повідомлень про причини неявки від відповідача не надійшло, в зв'язку з чим згідно ст. 224 ЦПК України суд на підставі наявних у справі доказів вважає можливим ухвалити заочне рішення. Позивач надала письмову згоду на ухвалення заочного рішення. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як законні представники без спеціальних повноважень. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 03.09.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.6). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина, [PERSON], [INFO] (а.с.7), вихованням та освітою якої займається позивачка. В теперішній час позивачка має намір здійснити подорож разом із дитиною до Російської Федерації, у м.Лобня Московської області, для її оздоровлення. Позивачка має тимчасову реєстрацію місця перебування на території Російської Федерації у м.Лобня Московської області, термін перебування - до 14.10.2014 року. Частиною 2 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до абз.2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянина України, затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Конвенцією про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановленні Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що виїзд неповнолітньої дитини позивачки за кордон України не суперечить інтересам дитини, є доцільним з точки зору виховання дитини, її розвитку та відпочинку, та вважає доцільним дозволити тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до Російської Федерації у супроводі його матері, без згоди та супроводу батька на період з 21.09.2014 року по 14.10.2014 року, задовольнивши позов частково.

Outcome: partial