Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2015 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Спільне подружнє життя з Відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, обовязки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Подружні відносини між сторонами припинилися з січня 2017 року, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач згідно заяви, поданої через канцелярію суду 07 березня 2018 року, просила справу слухати у її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД №123161, виданим 06 жовтня 2015 року Богданівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, 06 жовтня 2015 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Коцюк». Від шлюбу сторони мають одного спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія І-ИД №240450, видане 09 червня 2016 року виконкомом Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис №23). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач і Відповідач, враховуючи його неявки до суду, не мають бажання зберегти сімю та подальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Син сторін, який є малолітнім, проживає разом із матірю (Позивачем) за адресою: с. Богданівка, Підволочиського району, Тернопільської області, що вбачається із позовної заяви. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Коцюк», та у своїй заяві зазначила про бажання його залишити. Таким чином суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved