Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що вона є власником житла і в її будинку зареєстрований син [PERSON], який з 2005 року в її житловому будинку фактично не проживає, будь-яке особисте майно відповідача в житловому будинку відсутнє, син не сплачує жодних комунальних послуг за місцем своєї реєстрації, при цьому з реєстрації добровільно не знявся, а тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування її житловим будинком. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримала повністю, пояснила, що син ще з 2005 року в її житловому будинку фактично не проживає, а проживає з дружиною та дитиною в м.Хмельницькому, будь-якої домовленості про збереження за ним права на користування зазначеним житлом не існує, а тому просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у відповідності до ч. 5 ст. 74, ст. 76 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, в судове засідання не з'явився, а тому відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Та обставина, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] підтверджуються свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13 грудня 2001 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області від 22 листопада 2001 року № 47. Із довідок Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області від 03 вересня 2014 року № 1252/02-29 та від 09 жовтня 2014 року № 1466/02-29, Акту встановлення факту проживання громадян від 05 вересня 2014 року та довідки Білогірського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 25 вересня 2014 року № 770 встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований в житловому будинку позивача [ADDRESS], однак фактично за даною адресою не проживає більше одного року. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не надав доказів того, що між ним та позивачем є інша домовленість про користування житлом, чи про поважність причин не проживання у будинку позивача протягом одного року, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, однак суд не стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 гривень, оскільки в заяві, поданій до суду 10 жовтня 2014 року, позивач просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрати. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved