Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням заяв про збільшення та уточнення позовних вимог, просить суд зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] привести квартиру [ADDRESS] до попереднього стану включенням площі кв. № 4 до невідємної складової квартири № 3; визнати протиправним та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 707 від 19.04.2006 року «Про оформлення свідоцтва про право власності на квартиру № 4 на [ADDRESS]»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] виданого на підставі вказаного розпорядження та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS]; визнати протиправним та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1305 від 19.08.2005 року «Про оформлення свідоцтва про право власності на квартиру № 3 на [ADDRESS]»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 3 на [ADDRESS] виданого на підставі вказаного розпорядження та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру № 3 на [ADDRESS]; скасувати (виключити) з п. 2 ч. 1 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2006 року № 464 належності до [ADDRESS] приміщення коридору під позначкою 3-2 пл. 1,5 кв.м. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22.09.2010 року визнано незаконними розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 464 від 22.03.2006 року «Про присвоєння окремого квартирного номеру 1/3 частині квартири [ADDRESS]» та визнано незаконним розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 464 від 22.03.2006 року «Про присвоєння окремого квартирного номеру № 4 1/3 частині квартири [ADDRESS]». Вказує, що на виконання зазначеного рішення суду розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 18.03.2011 року № 123 скасоване її розпорядження від 22.03.2006 року «Про присвоєння окремого квартирного номеру № 4 1/3 частині квартири [ADDRESS]». Внаслідок того, що відповідачі не привели свої квартири до попереднього стану із зазначенням їх площ, як невід'ємних частин квартири [ADDRESS], підлягають скасуванню розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1305 від 19.08.2005 року «Про оформлення свідоцтва про право власності на квартиру № 3 на [ADDRESS]», свідоцтво яке було видане на підставі цього розпорядження, а також свідоцтво про право власності на [ADDRESS], виданого на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 707 від 19.04.2006 року. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав наведених у ньому, відали пояснення аналогічні, що викладені в позовній заяві. Відповідач, представники відповідачів позов заперечили, з підстав викладених в письмових запереченнях на позов, вказували про відсутність в позивача порушених прав, а також наголосили на тих обставинах, що квартира [ADDRESS] є поділеною в натурі на 2 окремих квартири , а тому видача свідоцтв про право власності на окремі квартири не суперечить вимогам закону. Відповідач реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, не скористались правом на участь у судовому засіданні, про причини своєї неявки суд не повідомили. Від представника реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції надійшло заперечення на позов, в яких відповідач зазначив, що на даний час порушень прав позивача зі сторони реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції немає, а тому просив виключити реєстарційу службу з числа відповідачів. Треті особи ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ЛКП «Навколо базару», будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, не скористались правом на участь у судовому засіданні, про причини своєї неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], загальною площею 63,7 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 24.10.1997 року. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], загальною площею 50,9 кв.м. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на квартиру від 21.01.1997 року, договором купівлі-продажу від 26.03.1999 року та реєстраційним посвідченням від 29.03.1999 року. Також судом, встановлено, що між співвласниками квартири [ADDRESS] визначено правовий режим користування окремими приміщеннями в даній квартирі, що підтверджується договором про визначення порядку користування квартирою та № 3 в буд. [ADDRESS] у м. Львів від 05.06.1997 року та договором купівлі-продажу від 26.03.1999 року, згідно якого до [PERSON] в користування перейшли певні приміщення. 19.08.2005 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради видано розпорядження № 1305, згідно якого частині квартири [ADDRESS] площею 33, 3 кв. м., яка в цілому мала б мати площу 50,9 кв.м. відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 21.01.1997 року, залишено квартирний номер 3. 19.07.2006 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради видано розпорядження № 707, згідно якого відділу приватизації житла доручено оформити та видати свідоцтво [PERSON] на однокімнатну квартиру № 4 загальною площею 17,4 кв.м на [ADDRESS]. Законність розпоряджень Франківської районної адміністрацією Львівської міської ради № 1305 від 19.08.2005 року та № 707 від 19.07.2006 року є предметом даного спору. Судом також, встановлено, що розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 707 прийнято на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 464 «Про присвоєння окремого квартирного номеру 1/3 частині квартири № 3 на [ADDRESS]». Під час ухвалення рішення суд виходив із таких мотивів. Відповідно до п. 2 розпорядження Франківської районної адміністрації ЛМР № 861 від 16.08.1999 року, вирішено присвоїти 1/3 частині квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], окремий квартирний номер 4. Згідно розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1265 від 02.11. 1999 року, у розпорядження № 861 від 16.08.1999 року внесено зміни, які викладено в наступній редакції: « присвоїти частині квартири квартири [ADDRESS] окремий квартирний номер 4 після реконструкції її 1/3 частини згідно погоджених проектних пропозицій». Вказані розпорядження скасовані у повному обсязі, як незаконні, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07.07.2003 року у справі № 2-53/03, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що внаслідок прийняття розпорядження № 861 є порушеним право позивачів, в т.ч. [PERSON],у володінні, користуванні і розпорядженні належним їм майном. Відповідно до п. 2 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 464 від 22 березня 2006 року, розглянувши заяву [PERSON] - співвласника 1/3 частини квартири [ADDRESS], подані документи та висновок міжвідомчої комісії, вирішено присвоїти 1/3 частині квартири [ADDRESS], загальною площею 17,6 кв.м. - квартирний номер 4. Зазначене розпорядження визнане таким, що не відповідає вимогам закону, згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.09.2010 року у справі № 2-2405/10, яке набрало законної сили. При цьому судом встановлено, що розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 464 від 22 березня 2006 року про присвоєння окремого квартирного номера 1/3 частині квартири [ADDRESS], підлягає скасуванню з підстав зазначених у рішенні Франківського районного суду м. Львова від 07 липня 2003 року по цивільній справі № 2- 53/03. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач у справі звільнений від обов'язку повторного доказування обставин порушення його прав, внаслідок присвоєння Франківською районною адміністрацією, окремих квартирних номерів часткам квартири [ADDRESS]. Не заслуговують на увагу суду, доводи відповідачів про те, що вони є власниками окремих приміщень в квартирі [ADDRESS], внаслідок поділу даної квартири в натурі, а право спільної часткової власності у даній квартирі є припиненим, з огляду на таке. Як зазначалось договором про визначення порядку користування квартирою та № 3 в буд. [ADDRESS] у м. Львів від 05.06.1997 року та договором купівлі-продажу від 26.03.1999 року визначено порядок користування співвласниками квартири [ADDRESS] окремими її приміщеннями. Жодного належного доказу поділу квартири [ADDRESS] матеріали справи не містять. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Відтак домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їхньої спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння й користування спільним майном. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою. При цьому суд врахував обов'язкові висновки Верховного суду України, що викладені у постанові від 03.04.2013 року. З урахуванням наведених обставин, підлягають визнанню недійсними свідоцтва про право власності, що видані на підставі незаконних розпоряджень Франківської районної адміністрацією Львівської міської ради № 1305 від 19.08.2005 року та № 707 від 19.07.2006 року, а також проведене державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна на підставі вказаних свідоцтв, так як ці вимоги є похідними від вимог про скасування розпоряджень Франківської районної адміністрацією Львівської міської ради № 1305 від 19.08.2005 року та № 707 від 19.07.2006 року. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved