Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до комунального підприємства Нетішинської міської ради «Торговий центр», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Нетішинська міська рада Хмельницької області, про поновлення на роботі на посаді контролера-касира. В обґрунтування позову зазначили, що в комунальному підприємстві Нетішинської міської Ради «Торговий центр» працює сімнадцять років контролером-касиром, до роботи ставилась сумлінно, до відповідальності не притягувалась, а навпаки за чесну і сумлінну працю була відзначена грамотами. Вказала, що має спеціальну освіту та неодноразово проходила курси по підвищенню кваліфікації в галузі торгівлі, не зважаючи на що 20.06.2017 року директором КП НМР «Торговий центр» [PERSON] на підставі наказу комунального підприємства Нетішинської міської ради «Торговий центр» від 19.05.2017 року № 51 «Про скорочення чисельності та штату працівників підприємства» була попереджена про скорочення, а наказом № 93 від 31.08.2017 року звільнена в звязку з скороченням штатів. Позивачка вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки вона має відповідну освіту і без будь-яких зауважень працювала на підприємстві КП НМР «Торговий центр» понад 17 років, а працівники які значно пізніше були працевлаштовані продовжують працювати. Крім цього, зауважила на тому, що в березні 2017 року на підприємстві КП НМР «Торговий центр» було укладено строком на два роки колективний договір, який на даний час не розривався. На підставі викладеного просила поновити її на роботі на посаді контролера-касира. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали свої позовні вимоги. Представник позивачки [PERSON] пояснила, що вважає звільнення [PERSON] незаконним, вказуючи на порушення при цьому умов колективного договору КП НМР «Торговий центр». Вважає, що змін в організації виробництва і праці не відбулося, тому підстави для скорочення штату відсутні, а прийняте рішення директора КП НМР «Торговий центр» про скорочення штатної одиниці посади контролера-касира є необґрунтоване, не підкріплене жодними спеціальними знаннями. Також вказала на те, що позивачка була згідна працювати на 0,75% ставки, на що керівник не погодився, та мала переважне право на залишення на роботі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вважав, що звільнення проведено на законних підставах, з дотриманням встановленого законом порядку. Пояснив, що зв'язку із змінами в організації виробництва та скорочення штату працівників, одна штатна одиниця посади, яку обіймала позивачка, підлягала скороченню, і в новому штатному розписі, що вступив у дію з 01.09.2017 року і діє на підприємстві до теперішнього часу, передбачена лише одна штатна одиниця посади контролера-касира. На момент попередження і звільнення [PERSON] вільних вакансій не було. Представник Нетішинської міської ради Хмельницької області, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась. Заслухавши пояснення позивачки, її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У пункті 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 розяснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] перебувала в трудових відносинах з відповідачем та з 2000 року працювала контролером -касиром в КП НМР «Торговий центр». Наказом від 31.08.2017 року № 93 остання була звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників. Як вбачається з наказу від 19.06.2017 року № 50 «Про затвердження штатного розпису», директором КП НМР «Торговий центр» затверджено штатний розпис у новій редакції, який вводився в дію з 01.09.2017 року. Відповідно до наказу від 19.06.2017 року № 51, у зв'язку з потребою скоротити витрати на утримання штату працівників підприємства, вирішено внести зміни до штатного розпису КП НМР «Торговий центр», скоротивши чисельність працівників підприємства, в тому числі і чисельність працівників на посаді, яку обіймала позивачка. З даним наказом працівників підприємства ознайомлено 19.06.2017 року, що підтверджується їх особистими підписами, які наявні в даному наказі. 20.06.2017 року [PERSON] письмово, під особистий підпис, була попереджена про скорочення з 01.09.2017 року та водночас повідомлена про відсутність вакантних посад на підприємстві, які б могли бути запропоновані позивачці. Наказом від 31.08.2017 року № 93 позивачка була звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників. При цьому, судом встановлено, що в штатному розписі від 01.01.2017 року, що діяв на час роботи позивачки, було дві штатні одиниці посади контролера-касира, а в штатному розписі від 19.06.2017 року, що вводився в дію з 01.09.2017 року, така штатна одиниця була одна, що свідчить про те, що на підприємстві дійсно відбулися зміни в організації виробництва та праці. Водночас, суд погоджується із доводами сторони позивача про те, що на підприємстві не відбувались такі зміни в організації виробництва і праці як, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання чи зміни у виробничому процесі. Проте позивачку було звільнено не у звязку з вказаними обставинами, а через скорочення штату працівників. Згідно п. 3, ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. З огляду на викладене суд дійшов до висновку про те, що на підприємстві дійсно мало місце скорочення штату працівників, що підтверджується вищезазначеними доказами. Посилання позивача на відсутність підстав для скорочення штату суд не бере до уваги з огляду на вищенаведені норми закону, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить власникові або уповноваженому ним органу і ніхто не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Власник має право на свій розсуд вносити зміни у штатний розпис. Аналогічне зазначається і в пункті 6 розділу II контракту, укладеного між директором КП НМР «Торговий центр» та Нетішинською міською радою 15 травня 2017 року, згідно якого керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організовує його господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом, щорічно та у разі внесення змін подає на розгляд та затвердження міського голови штатний розпис, положення про оплату праці, положення про преміювання. Крім того, відповідно до положень, які містяться в 6 розділі статуту КП НМР «Торговий центр», затвердженого рішенням дванадцятої сесії Нетішинської міської ради V скликання від 26 грудня 2006 року № 5 «Про комунальне підприємство «Торговий центр», зі змінами внесеними рішенням шістдесят третьої сесії Нетішинської міської ради від 23 вересня 2014 року № 63/1472 «Про внесення змін до Статутів комунальних підприємств Нетішинської міської ради», а саме, що директор підпорядкований міському голові і підзвітний та підконтрольний міській раді і виконавчому комітету міської ради. Директор підприємства самостійно вирішує усі питання господарської діяльності підприємства, за винятком тих, що віднесені статутом до компетенції міської ради та її виконавчого комітету. При цьому, судом встановлено, що відповідачем при звільненні позивачки було дотримано вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, згідно якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2017 року директором КП НМР «Торговий центр» прийнято наказ № 51 «Про скорочення чисельності та штату працівників підприємства», згідно якого у зв'язку з потребою скоротити витрати на утримання штату працівників підприємства, вирішено внести зміни до штатного розпису КП НМР «Торговий центр», скоротивши посаду та чисельність працівників на посаді контролера-касира, в тому числі позивачку. З даним наказом працівників підприємства ознайомлено 19.06.2017 року, що підтверджується наявними в даному наказі їх особистими підписами і свідчить про дотримання вимог п. 3.2 колективного договору КП НМР «Торговий центр». Вказаний штатний розпис вводився в дію з 01.09.2017 року згідно наказу від 19.06.2017 року № 50 «Про затвердження штатного розпису», а тому двомісячний термін від попередження до скорочення дотриманий. Також встановлено, що 20.06.2017 року [PERSON] письмово під особистий підпис, була попереджена не тільки про звільнення її з займаної посади з 01.09.2017 року, але й повідомлена про відсутність вакантних посад на підприємстві, які б могли бути запропоновані їй, про що в матеріалах справи наявне відповідне попередження директора КП НМР «Торговий центр». Належність наявного у даному попереджені підпису, виконаного позивачкою 19.06.2017 року, останньою в судовому засіданні не оспорювалось. Разом з цим, суд не погоджується з твердженням представника позивача з приводу того, що позивачка мала переважне право на залишення на роботі. Оскільки, згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Враховуючи, що другу штатну одиницю посади контролера-касира на момент скорочення чисельності працівників підприємства займала [PERSON], яка має на утриманні дитину - інваліда, то суд, вважає, що саме остання мала переважне право на залишення на роботі. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 року по справі №6-1264цс17. З огляду на викладене та вимог зазначених норм закону, суд прийшов до висновку про законність дій відповідача при проведенні процедури скорочення та звільненні позивачки із займаної посади, тому вважає, що вимоги останньої задоволенню не підлягають, оскільки встановлено, що в період з моменту попередження [PERSON] про її скорочення та видання відповідного наказу і до її звільнення на підприємстві були відсутні вакантні посади, а також на момент скорочення штатної одиниці на підприємстві вона не мала переваги в залишенні на роботі, тому, на думку суду, запропонувати їй іншу посаду і надати її перевагу в залишенні на посаді можливості не було. Таким чином, наведеними доказами, проаналізованими у судовому засіданні, підтверджується, що позивака була звільнена у відповідності до вимог закону.

Outcome: dismissed