Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, із яким вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.01.1986 року по 06.10.2008 року. Позивач вказує, що [PERSON] не мешкає у вищевказаній квартирі з 2004 року, він виїхав із даної квартири та почав проживати разом із новою жінкою за іншою адресою. З 17.04.2004 року відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, він створив нову сім`ю, зареєстрував новий шлюб і проживає разом із новою сім`єю за адресою: [ADDRESS] , проте місце проживання відповідача на теперішній час зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . На прохання позивача знятися з реєстраційного обліку у належній їй квартирі відповідач відмовляється категорично. У вищезазначеній квартирі відсутнє майно відповідача, будь-які речі, які б йому належали, а також спільне нажите у шлюбі майно. Крім того, договорів щодо користування відповідачем належною позивачу квартирою не укладалося, витрат по утриманню квартири відповідач не несе. Наявність реєстрації місця проживання відповідача у кв. [ADDRESS] перешкоджає позивачу у оформленні субсидій за користування послугами постачальників теплоносіїв, за необхідності вільно та безперешкодно провести відчуження, тобто перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належною [PERSON] квартирою. На підставі чого просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити та пояснила, що відповідач [PERSON] зареєстрований у кв. [ADDRESS] , але в ній не мешкає з 2004 року, оскільки мешкає із іншою сім`єю. Грошові кошти за сплату комунальних послуг відповідач не вносить, всі комунальні послуги сплачує позивач. Іноді відповідач приходить до спірної квартири в гості до сина, який там мешкає, вони разом спілкуються та проводять час. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що заперечує проти позову, з огляду на наступне. Квартиру [ADDRESS] сторони купували у шлюбі та вона була оформлена на відповідача. У 2008 році, коли шлюб між сторонами було розірвано, дану квартиру відповідач подарував своєму сину. Вказав, що з 2004 року у вищевказаній квартирі не мешкає, але буває в ній досить часто, оскільки відвідує сина, який там мешкає. На теперішній час відповідач має іншу сім`ю та мешкає разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона мешкає у сусідній квартирі [ADDRESS] та не бачила, щоб колишній чоловік [PERSON] [PERSON] мешкав у квартирі [ADDRESS] . Їй відомо, що в даній квартирі мешкає позивач разом із сином. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] у кв. [ADDRESS] не мешкає, а мешкає у м [ADDRESS] Слов`янську за іншою адресою, проте точної адреси вказати не може. Їй не відомо щодо того, чи вчиняла позивач перешкоди у користуванні відповідачу квартирою. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. В\~Конституції України\~закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті\~13,\~41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. За змістом ст.ст.\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Суд виходить з вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено у судовому засіданні, 28.01.1986 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після чого [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.03.1986 року, виданого Первомайською сільською радою Ясиноватського району Донецької області (а.с.10). 06.10.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.10.2008 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по Слов`янському району Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.11). [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування квартири від 15.08.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Паращук О.А. (а.с.7-8). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 1585 від 22.05.2019 року, виданої ТОВ «Керуюча компанія «ЛІРА ЛТД», за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є власником даної квартири та за даною адресою не зареєстрована (а.с.5). Згідно акту від 17.05.2019 року, складеного комісією у складі: паспортиста [PERSON] , диспетчера [PERSON] , бухгалтера [PERSON] , засвідченому свідками [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] , зареєстрований, але не проживає з 17 квітня 2004 року по теперішній час (а.с.6). Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В ч. 3 вказаної статті зазначено, що члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Частиною другою ст. 64 ЖК України встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення містяться і у ч.1 ст. 405 ЦК України. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. В ст. 317 ЦК України визначено зміст права власності, який полягає в тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, його відсутність не пов`язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 768,40 гривень (а.с.1), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved