Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну вимогу підтримала та пояснила, що вона є власником квартири [ADDRESS] Рогатинського району Івано-Франківської області на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2012 року. Відповідач [PERSON] є колишнім власником вище зазначеної квартири. У даному житлі він зареєстрований, проте близько трьох років без поважних причин не проживає, в належному стані займане ним приміщення не підтримується, комунальні послуги не сплачує, спільне господарство з нею не веде. Через реєстрацію відповідача в її домоволодінні, вона обмежена у здійсненні повноважень власника квартири, зокрема повноваження з вільного та на власний розсуд розпорядження належним їй житлом. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, які надані лише позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 20 вересня 2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Рогатинського нотаріального округу Дзерою Л.О. та зареєстрований в реєстрі № 3039, позивач по справі [PERSON] купила у відповідача по справі [PERSON] квартиру [ADDRESS] с.Черче Рогатинського району Івано-Франківської області. З моменту державної реєстрації , яке було проведено Івано-Франківським ОБТІ 10 жовтня 2012 року за реєстровим №35710096 в [PERSON] виникло право власності на дану квартиру. Відповідач [PERSON] зареєстрований за вище зазначеною адресою, що підтверджується довідкою Рогатинського РС УДМС в Івано-Франківській області № 20/163/15 від 20.03.2015 р. З довідки № 216 від 16 березня 2015 року, виданої виконавчим комітетом Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] однак за даною адресою не проживає з 2012 року. Позивачка вказує, що реєстрація у її квартирі [PERSON] перешкоджає здійсненню нею як власником права на вільне користування і розпоряджання майном. Право власності має абсолютний характер, зміст якого складає правомочність власника володіти, користуватися та розпоряджуватися належним йому майном. Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того згідно із ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Суд вважає можливим застосовувати положення ст. 167 ЖК України до спірних правовідносин, оскільки норми глави 2 розділу 3 ЖК України про користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду до житлових відносин у приватному житловому фонді застосовуються у випадках, коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту. Оцінивши в сукупності надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS], оскільки він відсутній в ньому більше одного року без поважних причин.

Outcome: approved