Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу (згоди) та супроводу батька. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Шлюб розірвано 02 серпня 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. У зв'язку з проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей - я була вимушена виїхати до іншого місця проживання з метою працевлаштування для забезпечення життєдіяльності своєї родини, зокрема неповнолітньої дитини. З 24.04.2015 року позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа та проживає за адресою: [ADDRESS]. Дитина проживає з батьками позивача, у зв'язку з тим, що позивач не має можливості переїхати разом з дитиною до міста Києва, так як батько самоусунувся із життя дитини та будь якої участі в духовному, фізичному розвитку дитини з моменту припинення шлюбних відносин не приймає, матеріальну допомогу не надає. Для виїзду дитини до місця реєстрації позивача у місті Києві потрібен дозвіл обох батьків. Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою отримання необхідних документів для виїзду дитини за кордон, проте відповідач на ці звернення ні як не реагує, має іншу сім'ю та дитину від іншого шлюбу. У зв'язку із зазначеними обставинами позивач змушений звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач [PERSON] не заперечує проти такого вирішення справи. 16 серпня 2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Луганської області 11 вересня 2007 року, [PERSON] народилась [INFO], батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене статтею 313 ЦК України. Згідно частини третьої даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, та передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995р., визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, Закону України «Про порядок виїзду із України та в'їзду в Україну громадян України», Закону України «Про охорону дитинства», Конституції України, ст. 155 СК України,

Outcome: approved