Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з в період з 1991 р. по 15.01.2014 р. працювала в ММВП «Профілактична дезінфекція» дезінфектором. Наказом № 25-к від 13.01.2014 р. її було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку із ліквідацією підприємства. 15.01.2014 р. позивачу надано розрахунковий листок за яким нараховано, але не виплачено компенсація за невикористану відпустку у сумі 1 104,30 грн., та вихідна допомога у розмірі 4 860,94 грн. На день звільнення відповідач, всупереч вимогам чинного трудового законодавства не провів розрахунок та не виплатив позивачеві належні при звільнені суми. За таких обставин, просить суд стягнути з Міського медично-виробничого підприємства «Профілактична дезінфекція» компенсацію відпустки та вихідну допомогу, а всього 5 036,67 грн., моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн. та компенсацію за затримку здійснення розрахунку в сумі 942,84 грн. В подальшому позивач збільшив вимоги та остаточно просив суд стягнути з відповідача не сплачені при звільненні у сумі 4 131,80 грн., середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 4 510,00 грн. за період по 13.03.2014 р. та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. . В судовому засіданні [PERSON] підтримала вимоги, просила задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позові. Пояснила, що бажає отримати компенсацію за затримку розрахунку при звільненні саме в сумі 4 510,00 грн. яка зазначена в позові. Представник відповідача надав довідку щодо заборгованості по заборгованості перед позивачем у сумі 4 131,80 грн. в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено що [PERSON] займала посаду дезінфектора в Міському медично-виробничого підприємства «Профілактична дезінфекція» з 1991 року. Як свідчить долучена до матеріалів справи копія трудової книжки, [PERSON] була звільнена с посади з 15.01.2014 р. на підставі наказу № 25 к від 13.01.2014 р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства. Як свідчить довідка № 2.6./36 від 20.03.2014 р. надана представником відповідача, станом на день розгляду справи заборгованість ММВП «Профілактична дезінфекція» по всім виплатам, що належать працівникові [PERSON] складає 4131 грн. 80 коп. Відповідно до ст. 116 КЗпП України у день звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний виплатити працівникові всі належні йому суми. За встановлених обставин, враховуючи, що позовні вимоги в частині не проведення розрахунку визнаються представником відповідача, суд вважає за можливе задовольнити вимоги в частині стягнення з Міського медично-виробничого підприємства «Профілактична дезінфекція» суми у розмірі 4 131,80 грн. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, згідно до вимог ст. 117 КЗпП України. При обчисленні розміру середнього заробікту за весь час вимушеного прогулу суд виходить з п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженного Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02. 1995 року № 100. Як свідчить надана представником відповідача довідка № 2.6./36 від 20.03.2014 р., середньоденна заробітна плата позивача за січень 2014 р. становила 110,00 грн. За наданим позивачем розрахунком, що його було перевірено в судовому зважаючи на період затримки розрахунку при звільнені з 16.01.2014 р. по 13.03.2014 р., кількості робочих днів (41 день) та середньоденної заробітної плати (110,00грн.) сума, що підлягає стягненню з відповідача становить 4 510,00 грн. Згідно до ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача на його користь суму у розмірі 5 000 грн. Зазначає, що дії відповідача, який свідомо не провів розрахунок заподіяли моральні страждання. Весь час позивач переживав з приводу свого матеріального існування, можливості сплати обов'язкових платежів. Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зважаючи на те, що всупереч положенням ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів спричинення останньому моральної шкоди, його розміру, суд вважає за можливе відмовити [PERSON] в задоволенні цієї частини позовних вимог. Розподіляючи судові витрати суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial