Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Володимир-Волинської міської ради та [PERSON] про визнання незаконним та часткове скасування рішення щодо відведення та передачі земельної ділянки. В позовній заяві, уточненій під час розгляду справи в суді, покликається на ту обставину, що вона є власником квартири [ADDRESS] та двох земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та господарських споруд загальною площею 230 м.кв. На земельній ділянці площею 215 м.кв. знаходиться квартира [ADDRESS], а на земельній ділянці площею 15 м.кв. - господарська будівля, вигрібна яма та вбиральня. Центральна каналізація відсутня, а тому доїзд спеціального транспорту до вигребу та вбиральні, а також будь-якого іншого транспорту до помешкання позивача, є можливий лише через спірну земельну ділянку. На момент придбання [PERSON] належної їй нерухомості по [ADDRESS], спірна земельна ділянка перебувала в комунальній власності. 10 липня 2015 року Володимир-Волинська міська рада прийняла рішення №45/10 про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки. Зазначає, що вказане рішення суперечить вимогам закону та не дозволяє позивачу виконувати обов»язки та реалізовувати права землевласника, оскільки втрачено можливість будь-якого доїзду до належних їй земельних ділянок та розташованих на них житлового будинку та господарських споруд, їх санітарного та будь-якого іншого обслуговування, відчужити їх у зв»язку із відсутністю до них доїзду. Незаконність передачі відповідачу [PERSON] спірної земельної ділянки полягає у тому, що дана земельна ділянка перебувала у тимчасовому користуванні для ведення городництва, а в оскаржуваному рішенні №45/10 зазначено, що відводяться землі житлової та громадської забудови, хоча цільове призначення вказаної земельної ділянки не було змінено. Одна й та ж земельна ділянка іменується під різними адресами, зокрема [ADDRESS] та [ADDRESS]. Рішення №45/10 є також незаконне з огляду на ту обставину, що земельна ділянка надавалась [PERSON] для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, а не квартири, відповідач міська рада не дотрималась при цьому вимог містобудівної документації. Окрім цього, приймаючи оскаржуване рішення міська рада повинна була врахувати положення нормативних актів які регулюють санітарне та епідемічне благополуччя населення, оскільки в цьому районі відсутня центральна каналізація. Крім цього, прийняттю оскаржуваних рішень №45/10 та 39/11 передувало засідання узгоджувальної комісії по розгляду даного спору, якою було рекомендовано надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою з умовою першочергового укладення сервітуту з позивачем на право проїзду транспорту через земельну ділянку до господарських споруд позивача. Сторонам узгодити умови сервітуту, підписати в трьох примірниках, після чого [PERSON] надати клопотання про надання дозволу в ЦНАП. Цього не було зроблено, що й призвело до прийняття оскаржуваних рішень. На підставі викладеного просить позов задовольнити та визнати незаконними і скасувати рішення Володимир-Волинської міської ради №39/11 від 29.10.2014 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині підпункту 1.11 пункту 1 вказаного рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою [PERSON] щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222 кв. м із земель комунальної власності земель житлової і громадської забудови у [ADDRESS] з метою передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, при умові укладення договору на встановлення земельного сервітуту згідно Протоколу узгоджувальної комісії від 11.09.2014 року, та визнати незаконними і скасувати рішення Володимир-Волинської міської ради №45/10 від 10.07.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачу в користування на умовах оренди, у власність, зміни цільового призначення» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: [NUMBER], площею 222 кв. м., розташованої по [ADDRESS] [PERSON]. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, в своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті уточненої позовної заяви та письмових пояснень до неї, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, вважають його безпідставним та зазначають що розгляд справи здійснюється не у тому провадженні, оскільки має місце публічно-правовий спір, який належить вирішувати за правилами адміністративного судочинства. Додатково пояснили, що позивач сама не бажала укласти сервітут з відповідачем, а тому міська рада правомірно передала [PERSON] у власність спірну земельну ділянку. Представники відповідача Володимир-Волинської міської ради Павленко Л.М. та Католик Ю.В. позов не визнали та вважають його безпідставним. В своїх поясненнях послались на обставини, викладені у письмових запереченнях, оскаржувані рішення вважають законними та просять відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2009 року позивач [PERSON] стала власником земельної ділянки по [ADDRESS], цільове призначення - обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також в цей же день придбала у власність на підставі договору купівлі-продажу квартири, квартиру по [ADDRESS]. Дана обставина стверджується копіями вказаних договорів та не оспорюється сторонами. Як вбачається з пояснень представників позивача, [PERSON], після придбання у власність вказаної квартири та земельної ділянки для її обслуговування, зверталась до органу місцевого самоврядування з проханнями передачі їй земельної ділянки по [ADDRESS] (попередня адреса [ADDRESS]), та ставила питання про використання даної земельної ділянки саме для доїзду до власної ділянки і для забезпечення можливості відкачування з вигребу рідких побутових відходів, що підтверджується листом Держземінспекції №62/04 від 27.10.2009, заявою представника [PERSON] [PERSON] щодо виділу земельної ділянки по [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS]) для доїзду до ділянки по [ADDRESS] та листом виконкому Володимир-Волинської міської ради №К-54 від 19.07.2013 року. Та обставина, що земельна ділянка по [ADDRESS] перебувала в оренді [PERSON] до 19.11.2013 року, що стверджується договором тимчасового користування землею наданої на умовах оренди від 19.11.2008 року та рішенням міської ради №29/19 від 19.11.2008 з додатком. На звернення [PERSON] і її представника [PERSON] міська рада відповідала листами про неможливість передачі ділянки, оскільки вона перебуває в користуванні. Однак за зверненням директора ТОВ «Райдуга» Любімцевої Н. А., Узгоджувальна комісія почала розглядати це питання до закінчення договору оренди. Судом також встановлено, що до міської ради відповідач [PERSON] звертався з проханням вирішити спірне питання погодження меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS], площею 458 кв. м., що підтверджується заявою від 26.03.2014 року, до якої [PERSON] додав договір купівлі-продажу квартири з гаражем від 30.01.2014. У даному договорі зазначено, що набута [PERSON] квартира з гаражем знаходиться за адресою: [ADDRESS], хоча з матеріалів справи, зокрема з Проекту землеустрою, вбачається, що спірна земельна ділянка з такою адресою є вільною від забудови. На ній лише розташований туалет. З Інформаційної довідки №74749393 від 03.12.2016 вбачається, що належна [PERSON] квартира розташована на земельній ділянці з кадастровим [NUMBER] і цільовим призначенням: для обслуговування магазину, квартири, гаража, що підтверджується доданою представником позивача роздруківкою. Згідно з даними Публічної кадастрової карти України ця ділянка належить до комунальної власності. У заяві від 08.09.2015 року відповідач [PERSON] просив міську раду укласти договір оренди на земельну ділянку з кадастровим [NUMBER] по [ADDRESS] у зв'язку з придбанням квартири, хоча згідно з оскаржуваним рішенням Володимир-Волинської міської ради №45/10 від 10.07.2015 земельна ділянка по [ADDRESS] має кадастровий [NUMBER]. Рішенням Володимир-Волинської міської ради №47/11 від 02.10.2015 «Про передачу земельних ділянок в оренду, припинення дії договорів оренди землі» [PERSON] була передана земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], яка до цього перебувала в оренді ТОВ «Райдуга», що стверджується Інформаційною довідкою №74749670 від 03.12.2016 та договором оренди землі по [ADDRESS] від 05.10.2015. Судом встановлено, що на [ADDRESS] відсутнє центральне водовідведення (каналізація). Дана обставина сторонами не оспорюється, а тому не підлягає доказуванню. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як вбачається з рішення Володимир-Волинської міської ради №39/11 від 29.10.2014 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», підпунктом 1.11 пункту 1 вказаного рішення надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою [PERSON] щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222 кв. м із земель комунальної власності, земель житлової і громадської забудови у [ADDRESS] з метою передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, при умові укладення договору на встановлення земельного сервітуту згідно Протоколу узгоджувальної комісії від 11.09.2014 року. Копією рішення Володимир-Волинської міської ради №45/10 від 10.07.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачу в користування на умовах оренди, у власність, зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: [NUMBER], площею 222 кв. м., розташованої по [ADDRESS] [PERSON]. Суд вважає, що підпункт 1.11 пункту 1 рішення Володимир-Волинської міської ради №39/11 від 29.10.2014 року про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] відсилає до Протоколу узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування від 11.09.2014 року. Копією вказаного Протоколу стверджується рішення про те, щоб рекомендувати міській раді надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] з умовою першочергового укладення сервітуту з [PERSON] на право проїзду транспорту через земельну ділянку до господарських споруд [PERSON] Судом встановлено, що насправді така рекомендація узгоджувальною комісією не надавалася та вона не може вважатися законною через те, що 11.09.2014 узгоджувальна комісія не засідала, не було кворуму, а тому вона не мала повноважень розглядати земельні спори. Як вбачається з копії рішення Володимир-Волинської міської ради №400 від 10.12.2010 року, Узгоджувальна комісія по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування була створена у кількості 8 чоловік. Цим же рішенням було затверджено Положення про узгоджувальну комісію, копія якого міститься в матеріалах справи. З Протоколу засідання узгоджувальної комісії від 11.09.2014 вбачається, що на засіданні були присутні лише три члени узгоджувальної комісії. Відповідно до пункту 3.7 Положення про узгоджувальну комісію висновок приймається простою більшістю голосів від складу комісії. З огляду на чисельний склад комісії, присутні 11.09.2014 три члени комісії, об'єктивно не могли дати п'ять голосів і забезпечити кворум. Таким чином, зазначена у Протоколі від 11.09.2014 рекомендація для міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для будівництва та обслуговування житлового будинку [PERSON], не може вважатися такою, що прийнята узгоджувальною комісією. Суд вважає, що за таких умов, сесія Володимир-Волинської міської ради не мала правових підстав для ухвалення згаданого вище рішення №39/11 від 29.10.2014 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» у частині надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS]. Як вбачається з Протоколу засідання узгоджувальної комісії від 02.07.2015 року, на засіданні були присутні лише 4 члени узгоджувальної комісії, один з яких - [PERSON] не підписав даного протоколу. Тобто і 02.07.2015 узгоджувальна комісія не була правомочною. Чотири члени комісії, один з яких не підписав протоколу, об'єктивно не могли дати п'ять голосів і забезпечити кворум. Крім цього, у протоколі відсутнє відображення результатів голосування. За таких умов, сесія Володимир-Волинської міської ради не мала правових підстав для ухвалення оскаржуваного рішення №45/10 від 10.07.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачу в користування на умовах оренди, у власність, зміни цільового призначення» у частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS]. Суд вважає, що оформлене Протоколом від 11.09.2014 року питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, розглядалося з порушенням п. 3-9 Положення про узгоджувальну комісію, яким визначено мінімальний інтервал між розглядами спору з одного й того ж питання, а саме що не підлягає повторному розгляду протягом року земельний спір по якому є висновок узгоджувальної комісії. Оскільки перший раз питання щодо спірної земельної ділянки по [ADDRESS] розглядалося на засіданні узгоджувальної комісії, яке відбулося 07.11.2013 року, що стверджується копією протоколу, то відповідно 11.09.2014 року узгоджувальна комісія не мала правових підстав розглядати те ж саме питання щодо тієї ж самої земельної ділянки, оскільки від часу першого рішення комісії пройшло лише 10 місяців. Ці обставини щодо діяльності Узгоджувальної комісії та її вказаних вище засідань підтвердили також допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Наведене вище свідчить, що Володимир-Волинська міська рада затвердила Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] без належного оформлення погодження меж суміжними землевласниками та, відповідно, на тлі не вирішеного земельного спору. Такі дії органу місцевого самоврядування не узгоджуються з вимогами чинного законодавства. Відповідно до ст.198 ЗК України, при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт (кадастрові зйомки), виконувані для визначення меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Ст. 50 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему №376 від 18.05.2010 року. Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Із затвердженого Інструкцією зразка акту прийомки-передачі (Додаток 2 до Інструкції) вбачається, що він повинен містити підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Якщо ж суміжні землевласники заявляють претензії, то відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України земельний спір, у межах населеного пункту, розглядається органом місцевого самоврядування. Оскільки судом встановлено, що спір щодо земельної ділянки по [ADDRESS] не було розглянуто та вирішено у встановленому законом порядку, а відтак і не було підстав ні для надання дозволу на розробку Проекту землеустрою, ні для його погодження в подальшому. Окрім цього, наявний у Проекті землеустрою акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30.04.2015 року у пункті 3 містить завідомо недостовірні дані про те, що власниками суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено, що не відповідає дійсності, оскільки в тому ж Проекті землеустрою знаходиться кілька протоколів узгоджувальної комісії, з яких чітко вбачається, що спір щодо земельної ділянки по [ADDRESS] існує і він не вирішений. Згідно з пунктом 3-12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою-ним (ними) особою. Насправді фактично ніякого закріплення межовими знаками не відбувалося. Згаданий вище акт прийомки-передачі межових знаків від 30.04.2015 підписаний [PERSON] і виконавцем робіт [PERSON] лише формально. В натурі межові знаки не закріплялися, відсутні вони і на час розгляду справи судом, що стверджується наданими позивачем фотознімками влаштування [PERSON] паркану на спірній земельній ділянці та його поясненнями з цього приводу, даними в суді. Слушними є доводи позивача також про те, шо приймаючи спірне рішення №45/10 міська рада повинна була врахувати об'єктивний стан речей і положення нормативних актів, які регулюють санітарне та епідемічне благополуччя населення. На земельній ділянці позивачки з кадастровим номером [NUMBER] площею 15 кв. м. розташовано вигріб - яму для рідких побутових відходів. Ця ділянка межує зі спірною ділянкою [PERSON] Доїзду до вигребу зі сторони [ADDRESS] немає, він можливий лише з [ADDRESS]. Єдиним суб'єктом, який має право на вивезення рідких побутових відходів є КП «Полігон». Як вбачається з відповіді КП «Полігон» на адвокатський запит від 21.07.2016 року чи має КП «Полігон» технічну можливість здійснювати очистку вигрібної ями, розташованої по [ADDRESS] у м. Володимирі-Волинському за умови під'їзду спеціального транспорту з [ADDRESS], останнє повідомило, що такої можливості немає. Наявне обладнання цього не дозволяє, максимальна довжина рукава становить 6,5 м. Орган місцевого самоврядування залишив це поза увагою. За висновками до органів санітарно-епідеміологічної служби щодо відбору/відведення земельної ділянки по [ADDRESS] під забудову не звертався, що підтверджується листом Володимир-Волинського міськміжрайонного відділу Державної установи «Волинський ОЛЦ МОЗУ» №606 від 26.07.2016. При передачі у власність [PERSON] спірної земельної ділянки не було дотримано конституційного принципу законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14,19 Конституції України). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приймаючи оскаржуване Рішення 45/10, орган місцевого самоврядування, відповідно до ст. 59 Закону України «Про землеустрій», повинен був враховувати громадські та приватні інтереси при здійсненні землеустрою на місцевому рівні. Згідно зі ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільною законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки в ході розгляду даної справи судом встановлено, шо 11.09.2014 узгоджувальна комісія по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування не збиралася (не було кворуму для прийняття рішення), на момент прийняття міською радою рішення №39/11 від 29.10.2014, земельний спір між [PERSON] і [PERSON] щодо земельної ділянки по [ADDRESS] не був вирішеним, тобто не було підстав для надання дозволу на розробку Проекту землеустрою. Окрім цього, 02.07.2014 узгоджувальна комісія по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування не збиралася (не було кворуму для прийняття рішення). На момент прийняття міською радою рішення №45/10 від 10.07.2015, земельний спір між [PERSON] і [PERSON] щодо земельної ділянки по [ADDRESS] не був вирішеним, тобто не було підстав для затвердження Проекту землеустрою. При затвердженні рішенням №45/10 від 10.07.2015 Проекту землеустрою в інтересах [PERSON], міською радою не було враховано порушень, які мали місце на попередніх стадіях підготовки документів, а також суспільного інтересу в частині негативних наслідків для санітарного та епідемічного благополуччя населення при передачі спірної земельної ділянки у власність [PERSON], а тому оскаржувані рішення не можуть вважатись законними та підлягають скасуванню в оскаржуваній позивачем частині. Доводи відповідачів про безпідставність позовних вимог та законність оскаржуваних рішень спростовуються дослідженими судом доказами у їх сукупності, аналіз яких дано судом в мотивувальній частині рішення. Окрім цього, не заслуговують на увагу доводі відповідачів про розгляд даної справи у порядку адміністративного судочинства, оскільки даними оскаржуваними рішеннями порушене приватне право позивача як власника суміжної земельної ділянки, яке підлягає судовому захисту саме в порядку цивільного судочинства в тому числі й шляхом визнання недійсними рішень органів самоврядування, що передбачено ст. 152 ЗК України. Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідачів в рівній частині.

Outcome: approved