Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її матір, гр. України - [PERSON], [INFO]. Місце смерті [PERSON] та її реєстрація відбулася у м. Сімферополь, АР Крим. З 2013 року мати заявниці, місце проживання якої хоча і було зареєстровано [ADDRESS], на день смерті проживала разом з заявницею за її адресою та була похована у м. Сімферополь АР Крим. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на житловий будинок, розташований у [ADDRESS], який належав померлій на праві власності. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України, є заявниця. При цьому, при зверненні до Токмацької районної державної нотаріальної контори згідно вимог статей 1221-1223 та відповідно до вимог статей 1296, 1297 Цивільного Кодексу України, з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований у [ADDRESS], який належав померлій на праві приватної власності районним нотаріусом були виявлені вказані вище обставини та факти, в зв'язку з чим заявниці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. При письмовому зверненні до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Токмацькому району реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області з проханням видати українське свідоцтво про смерть матері - [PERSON] для нотаріального оформлення спадщини, заявниці також було відмовлено з тих самих підстав. Встановлення факту смерті породжує для заявниці право на отримання українського свідоцтва про смерть своєї матері - [PERSON] для подальшого оформлення спадщини. Заявниця - [PERSON] та її представник - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце його проведення. Від представника надійшла заява, в якій останній просив суд розглядати заяву без його участі, заяву підтримав та просив її задовольнити (а.с.30). Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Токмацькому району Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, звернувся до суду із заявою роз розгляд справи за його відсутності (а.с.31). Суд, визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності заявника та представника заінтересованої особи. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON]. [INFO], є дочкою померлої [PERSON] (а.с. 9,10). Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданого відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим (а.с.15), медичного свідоцтва про смерть № 32 від [INFO] (а.с.16), довідки про смерть № 547 від [INFO], виданої відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим (а.с.17) [INFO] померла мати заявниці - [PERSON] [INFO]. При цьому, державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області 09.09.2015 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У вказаній постанові державний нотаріус зазначив, що представником [PERSON] - [PERSON] для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті померлої [INFO] матері спадкоємиці [PERSON] було надано свідоцтво по смерть серії [NUMBER] від [INFO], видане відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Проте це свідоцтво відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним на території України (а.с. 20). Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (ч.1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Маючи вказане свідоцтво про смерть матері, заявниця звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Токмацькому району Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, із заявою про видачу свідоцтва про смерть особи на підставі виданого, проте їй в цьому було відмовлено із роз'ясненням того, що державою України не визнається вказаний документ на підставі діючого законодавства (а.с.18). Метою встановлення заявницею факту смерті її матері - [PERSON] - є оформлення документів, пов'язаних зі смертю людини (свідоцтва про смерть) та спадкування. Згідно ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно п.2 ч.1 ст.258 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинні бути зазначені причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. Згідно п.13 постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.2005 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Згідно ч.2 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 р. № 2398-УІ державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно ст. 4 цього Закону органами державної реєстрації актів цивільного стану є : центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад. Згідно ст.17 Закону державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За змістом ч. 2 ст. 259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. На сьогодні факт смерті [PERSON] не зареєстрований в органах РАЦСу України, що є підставою для винесення рішення про встановлення факту смерті особи. Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає за можливе встановленим факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки села Троїцького, Мелітопольського району, Запорізької області, померлої [INFO] у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, на підставі доказів, що достовірно свідчать про її смерть. На підставі вищевикладеного, п.8 ч.1 ст. 256, ст.ст. 234, 256-259 ЦПК України,

Outcome: approved