Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю (далі F [PERSON]) «Вердикт Капітал» про припинення зобовFязання за договором застави рухомого майна. З врахуванням поданих в ході розгляду справи відповіді на відзив, позовні вимоги мотивує тим, що в забезпечення виконання зобовFязань за кредитним договором F020/1207/64-545 від 28.12.2007 року, між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого став ПАТ «Дельта Банк», 28.12.2007 року було укладено договір застави рухомого майна - легкового автомобіля марки «HYUNDAI», модель SONATA, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Зазначає, що заочним рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 19.03.2015 року ухвалено стягнути з неї в користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором F0201/1207/64-545 від 28.12.2007 року в сумі 46 088 грн. 41 коп. Державним виконавцем ВДВС Іваничівського РУЮ у Волинській області 08.09.2015 року було відкрито виконавче провадження F 48667822 по примусовому виконанню вищезазначеного рішення суду. 29.09.2016 року виконавче провадження F 48667822 було закінчене у звFязку з повним виконанням боржником рішення суду. Вказує, що оскільки, ПАТ «Дельта Банк», як попередній стягувач, на момент звернення до суду з даним позовом не надав обґрунтовану суму заборгованості за прострочення виконання рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 19.03.2015 року, тому згідно ст. 593 ЦК України, право застави припинилося у звFязку з припиненням основного зобовFязання. Однак, банк зволікає з виконанням свого обовFязку щодо припинення застави та звільнення майна від обтяження. На підставі наведеного, просить суд припинити право застави рухомого майна легкового автомобіля марки «HYUNDAI», модель SONATA, 2007 року випуску, кузов F KMHEU41BP8A465158, д.н.з. [NUMBER]. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що позивач у 2018 році вже зверталася з позовом з вимогою припинити приватне обтяження рухомого майна та рішенням суду, яке набрало законної сили, їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог, у звFязку з тим, що у позивача існує не погашена заборгованість перед АТ «Дельта Банк» та встановлено, що [PERSON] не зверталася до кредитора з відповідною заявою в досудовому порядку. Також зазначає, що банк має право на нарахування процентів та інших платежів, передбачених у договорі, та/або сум, визначених ст. 625 ЦК України за період невиконання рішення суду, а тому не можна вважати, що зобовFязання виконано в повному обсязі. Просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду від 12 листопада 2018 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року замінено первісного відповідача ПАТ «Дельта Банк» на належного відповідача [PERSON] «Вердикт Капітал». Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача до судового засідання подав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання подав клопотання про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Суд вважає слухати справу у відсутності учасників справи по наявним у справі доказам. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 598, 599 ЦК України, передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого став ПАТ «Дельта Банк», був укладений кредитний договір F0201/1207/64-545 від 28.12.2007 року (а.с. 11-14). В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 28.12.2007 року між [PERSON] та АКБ «ТАС- Комерцбанк» був укладений договір застави, згідно умов якого предметом застави виступає рухоме майно - легковий автомобіль марки «HYUNDAI», модель SONATA, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а. с. 9-10). Відповідно до п.1 договору застави, заставодавець зобов'язаний в строк до 28 грудня 2014 року або в інших випадках (в тому числі при зміні строків виконання зобов'язань), встановлених Кредитним договором, повністю погасити заборгованість за кредитом перед Заставодержателем (а.с. 9). Пунктом 3 договору застави, передбачено, що даним договором забезпечується виконання заставодавцем основного зобов'язання по поверненню заставодержателю суми кредиту, сплати процентів за користування ним, неустойки, штрафів, іншої заборгованості, платежів і санкцій, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання (а.с. 9). Згідно із п. 20 договору застави, цей договір діє до повного виконання основного зобов'язання чи настання одного з випадків, з яким чинне законодавство пов'язує припинення права застави (а.с. 10 зворот). Заочним рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 19.03.2015 року, що набрало законної сили 02.04.2015 року, ухвалено стягнути з [PERSON] в користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором F020/1207/64-545 від 28.12.2007 року в сумі 46 088 грн. 41 коп. (а.с.7-8). 29 вересня 2016 року головним державним виконавцем Іваничівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 19). 09.11.2018 року, відповідно до укладено договору купівлі-продажу майнових прав F949/К, ПАТ «Дельта банк» відступило [PERSON] «Вердикт Капітал», а [PERSON] «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту F 0201/1207/64-545 та договором застави від 28.12.2007 року, про що до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесені зміни та додано нового обтяжувача рухомого майна [PERSON] - [PERSON] «Вердикт Капітал» (а.с. 71-72). Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовFязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, [PERSON] прострочила виконання зобовFязання, рішення суду не було виконано за період з 03.04.2015 року до 29.09.2016 року (фактичне виконання в примусовому порядку), попереднім кредитором, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, були нараховані індекс інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми. Із матеріалів справи вбачається, що за період з 03.04.2015 року по 29.09.2016 року заборгованість позивача перед відповідачем становить 14405,46 грн., з яких: 2064 грн. F три відсотки річних, 12341,46 грн. F інфляційне збільшення боргу, що підтверджується розрахунком боргу та випискою по особовим рахункам [PERSON] (а.с. 49-69). Як вбачається з відповіді на відзив, [PERSON] визнає зазначену заборгованість та має намір її сплатити. Однак, на момент винесення судового рішення по даній справі, позивачем не було надано підтверджуючих документів про сплату заборгованості за кредитним договором F020/1207/64-545 від 28.12.2007 року. За таких обставин суд вважає, що зобовFязання позивача за кредитним договором не припинися, оскільки, існує не сплачена заборгованість, а тому і зобовFязання за договором застави теж не є припиненими, так як є похідними від основного зобовFязання. Посилання позивача на позицію Верховного суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року у справі F 444/9519/12, щодо неправомірного нарахування процентів банком після винесення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, не спростовують вищевикладених висновків суду, оскільки, відповідачем не нараховувалися проценти на залишок кредиту за період з 03.04.2015 року по 29.09.2016 рік, а лише забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування, що є наслідком прострочення виконання основного зобовFязання. Враховуючи наведено, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Оскільки, у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed