Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], та неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. до досягнення найстарших дітей повноліття. Позивачка у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Одночасно пояснила, що відповідач не цікавиться вихованням та життям дітей, матеріальну допомогу не надає, місце його перебування їй взагалі невідоме, відомостей про офіційне працевлаштування відповідача в неї не має, сама офіційно працює, постійного доходу не має, а отриманих нею доходів не вистачає на належне утримання дітей. Прокурор та представник служби у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області повністю підтримали позовні вимоги, вважали їх достатньо обгрунтованими. В судове засіданні відповідач повторно не з'явився, сповіщався за місцем реєстрації, проте конверти повертаються з відміткою про непроживання відповідача за вказаною адресою. Крім того, в матеріалах справи містяться відомості про непроживання відповідача на території Комінтернівського району Одеської області (місцем реєстрації). Таким чином, суд вважає, що судом вжито заходів забезпечення відповідачу права на доступ до справедливого суду, проте відповідач цим правом не скористався з власної ініціативи. На підставі ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача, ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.05.2014 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку. Розглянувши доводи та пояснення позивача, вислухавши міркування представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного: Судом встановлено, що з 06.10.1989 року по 25.04.2013 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Однак, подружнє життя з відповідачем не склалося, позивачка та відповідач більше не підтримують подружніх стосунків. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.04.2013 року у справі №504/39/13-ц, шлюб між сторонами було розірвано. Від цього шлюбу народжені діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідно до довідки виконкому Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 01.07.2013 року за вих. № 791 за адресою: [ADDRESS], прописані та проживають [PERSON], [PERSON] (син) [INFO], [PERSON] (син), [INFO], [PERSON] (донька) [INFO], [PERSON] (донька), [INFO], [PERSON] (донька), [INFO], [PERSON] (син), [INFO], і діти знаходяться на повному утриманні матері. Позивачка зазначила, що діти перебувають на її утриманні та вихованні, щодня вона піклується про повсякденні проблеми дітей, забезпечує відвідування дітьми навчальних закладів (дітячого садочку, школи), виховує дітей духовно та фізично, надає їм матеріальне утримання, батько дітей, з сім'єю не проживає, матеріальну допомогу взагалі не надає, і її доходів від городини не вистачає на достатнє матеріальне забезпечення, виховання та фізичний розвиток дітей. Встановивши виниклі між сторонами правовідносини, суд звертається до положень діючого законодавства, яким вони врегульовані. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 -ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законодавцем положенням ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Детальний аналіз ст. 180 СК України дозволяє суду дійти висновку, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, зокрема обов'язком батьків є матеріальне утримання дітей. Суд повторює, що обов'язок батьків з утримання дітей не є солідарним, а індивідуальний, тобто кожний з батьків має брати рівну участь в утриманні дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», на які посилався суд при постановленні рішення, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Одночасно суд роз'яснює, що ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України передбачено обов'язок суду визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. У судовому засіданні не встановлено, що відповідач має будь- який регулярний дохід, постійне місце праці. Інші обставини, що мають істотне значення для встановлення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі, судом не встановлено. Таким чином, суд дійшов висновку, що існують всі підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 183 Сімейного кодексу України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги заявлені позовні вимоги грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, однак підлягають частковому задоволенню, оскільки обов'язок утримання дітей належить батькам порівну. Згідно зі ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивачка на момент звернення до суду, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial