Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Молочанської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] померлого [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] . За життя, 06.03.2020 року, [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого, заповів усе майно позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все його майно. До складу спадщини увійшов житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця позивач, у встановленому ЦК України порядку, прийняла спадщину, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.04.2021 року вих. №133/02-31 державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної Зиріною О.Ю. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього. Оскільки право власності на житловий будинок, побудований у 1981 році, не підлягало реєстрації як на обєкт нерухомого майна за діючим на момент будівництва законодавством, відомості про нього відсутні як у Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно, так і в інших реєстрах, що містили інформацію про обєкти права власності на нерухоме майно, оформити на нього право власності у встановленому законом порядку без рішення суду позивач не має можливості, у зв`язку з чим просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] померлого [INFO] . Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують. Представник відповідача - Молочанської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. В зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ч. 1\~ст. 206 ЦПК України\~відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.04.2020 року. За життя, 06.03.2020 року, [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповів усе належне йому майно позивачу [PERSON] , що підтверджується заповітом посвідченим секретарем виконкому Долинської сільської ради Токмацького району Запорізької області 06.03.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9. Заповіт не змінював та не скасовував. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. До складу спадщини увійшов житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 07.04.2021 року позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . У видачі свідоцтва нотаріус відмовила у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №133/02-31 року від 07.04.2021 року. Згідно листа Токмацької державної нотаріальної контори №184/01-16 від 25.05.2021 року, матеріалів спадкової справи, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом від 29.04.2020 року (надійшла до нотаріальної контори 1006.2020 року) заведена спадкова справа №116/2020. Інших спадкоємців за законом та за заповітом, окрім позивача, після смерті [PERSON] не має. Вказані обставини підтверджуються також інформаційними довідками зі Спадкового реєстру. Судом встановлено, що за життя, протягом 1981-1985 років, спадкодавець [PERSON] побудував житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якого становить 65,2 кв.м., житлова площа 32,5 кв.м. На підтвердження права власності спадкодавця, позивачем надано, лист виконавчого комітету Молочанської міської ради Токмацького району Запорізької області № 243 від 10.02.2021 року, в якому зазначено про те, що згідно погосподарських книг с.Любимівка за адресою [ADDRESS] [PERSON] значився, як голова домогосподарства, також згідно рішення виконавчого комітету Долинської сільської ради № 43 від 11.12.2006 року «Про затвердження списків на житлові будинки по Долинській сільській раді», власником будинку за адресою [ADDRESS] , зазначено [PERSON] ; список громадян на право власності на житлові будинки по Долинській сільській раді, затверджених рішенням восьмої сесії №5/1 Долинської сільської ради від 10.04.2003 року, де [PERSON] значиться власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; технічний паспорт на житловий будинок. Спадкодавець [PERSON] з 1981 року і до дня смерті проживав у спірному будинку, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Молочанської міської ради Токмацького району Запорізької області № 243 від 10.02.2021 року. Згідно довідки ПП «Малі-44» №216 від 09.11.2020 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Суд враховує, що в той період питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від\~\~26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.\~\~ Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок, на той час, був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Однак будь-які документи щодо прийняття в експлуатацію житлового будинку позивачем не надані. Разом з тим, відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних, будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.06.2011 року №91 і зареєстрованого в Мінюсті України 11.07.2011 року за №830/19568 (із змінами від 13.06.2012 року) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Даний порядок діяв до 30.01.2013 року. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.04.2004 року №1952-IV для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради, селищної, міської ради або відповідною архівною установою;\~ 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Тобто, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у Постанові від 15.01.2021 року по справі № 1540/3952/18 (провадження № К/9901/10502/19). Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що забудовник [PERSON] побудував зазначений будинок за відповідними технічними нормами, однак за свого життя не оформив належним чином право власності на нього, не провівши його реєстрацію відповідно до вимог закону та помер. Відповідно до ст.ст.1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. (ст. 1233 ЦК України) Згідно ч.3\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.\~1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За змістом частини першої статті 1297\~ЦК України спадкоємець,який прийняв спадщину,у складі якої є нерухоме майно,зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 вбачається, що згідно з вимогами\~статті 392 цього ж Кодексу\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved