Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ЦНАП Ужгородської районної державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зобов'язання зняти з реєстрації. У позовній заяві позивач посилається на те, що вона - [PERSON] - є власником житла за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2013 року за № 5104727. У вищевказаному житлі зареєстрований її вітчим - відповідач [PERSON], який у квітні 2015 року пішов проживати в інше місце, яке їй невідоме. Відповідач посварився з її матір'ю та пішов з будинку, між ними зараз розпочинається оформлення розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім'ї відповідачу не чинили. Відповідач є зареєстрованим за вищевказаним місцем проживання, однак не проживає, що є перешкодою для оформлення субсидій для її матері [PERSON] Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується актом обстеження комісії з сільської ради від 07.08.2018 року, складений секретарем сільської ради у присутності сусідів. За твердженням позивача, відповідач, який не проживає за адресою: [ADDRESS], втратив право на користування будинком внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються її права, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. На підставі викладеного позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], та зобов'язати ЦНАП Ужгородської районної державної адміністрації зняти з реєстрації [PERSON] в [ADDRESS]. Ухвалою судді від 25.10.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Виклик відповідача здійснено в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Позивач у судове засідання не з'явилася, при цьому подала через канцелярію суду клопотання, згідно з яким просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки не повідомлено, відзив протягом строку, встановленого судом відповідно до положень ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач не подав, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ЦНАП Ужгородської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомлено. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач [PERSON] є в цілому власником будинку [ADDRESS], що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 5104727 від 19.06.2013 року). У будинку за вищезазначеною адресою значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується письмовим повідомленням відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області від 16.10.2018 року та Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 18.10.2018 року № 420/02-26. З акту обстеження факту проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], складеного 07.08.2018 року Руськокомарівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, вбачається, що [PERSON], [INFO], з 05.04.2015 року не проживає за адресою: [ADDRESS]. Власником даного будинку є [PERSON] згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2013 року. Зі слів [PERSON], [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 05.04.2015 року, а зі слів свідків - сусідів вбачається, що факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], доведено. За даний час [PERSON] не з'являвся. Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом відповідач не проживають у належному позивачу будинку за адресою: [ADDRESS], понад один рік і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їм проживати у даному будинку не наведено, а тому його слід визнати таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, будинком за вказаною адресою, що належить позивачу. Відтак, беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача у цій частині є підставними та підлягають до задоволення. Що стосується вимоги позивача про зобов'язання ЦНАП Ужгородської районної державної адміністрації зняти з реєстрації відповідача [PERSON] в [ADDRESS], суд зазначає наступне. Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV. Згідно зі ст. 3 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 11 цього закону орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Оскільки після визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, будинком за адресою: [ADDRESS], позивач не зверталася з вимогами до органу реєстрації про зняття відповідача з реєстраційного обліку і їй не відмовлялося в цьому, то зазначену вимогу суд вважає передчасною. Крім того, судом не може вирішуватися вимога щодо зняття з реєстрації відповідача без залучення в якості відповідача органу реєстрації до участі у справі. При цьому, оскільки за змістом ст. 7 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням, то ухвалене по даній справі рішення суду про втрату відповідачем права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації. Таким чином, вимога позивача про зобов'язання ЦНАП Ужгородської районної державної адміністрації зняти з реєстрації відповідача не підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial