Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON]. Раніше від батька, [INFO], померла її мати [PERSON]. Батьки проживали у будинковолодінні [ADDRESS]. Спадкове будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст.121,123 ЦК УРСР у редакції 1963 р. належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 рік у даному господарстві проживали: [PERSON] голова двору (батько), членами двору були - [PERSON] (мати), [PERSON] (дочка), [PERSON] (зять), [PERSON] (внучка). Всі члени колгоспного двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15.04.1991 року) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, стали співвласниками будинковолодіння, по 1/5 частині кожен. Право особистої власності на будинковолодіння підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будинковолодіння, виданим на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 134 від 13.07.1988 року, де головою колгоспного двору зазначений [PERSON]. Реєстрація права власності проводилася в ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Внаслідок смерті батьків позивачки [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина на належну їм частку будинковолодіння [ADDRESS], яку позивачка прийняла як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як така, що проживала разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], його частку в майні колгоспного двору по [ADDRESS] позивачка також прийняла. Вона фактично вступила у володіння і користування спадковим майном: сплачувала податки, підтримувала дане будинковолодіння. З метою реалізації своїх спадкових прав позивачка звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.02.2018 року нотаріус відмовила позивачці у видачі документів на спадщину на житловий будинок у зв'язку з реєстрацією спадкового житлового господарства як колгоспного двору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Пояснила, що після смерті батька вона отримувала свідоцтво про право на спадщину на належний спадкодавцю грошовий вклад. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] в цілому за [PERSON] Частина 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідачка визнає позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 11.08.1988 р., виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 134 від 13 липня 1988 р., стверджено, що в цілому будинковолодіння, яке складається із житлового будинку, службових будівель і споруд, розташоване в [ADDRESS] - дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Довідкою № 74, виданою 25.01.2018 року виконкомом Олієво-Королівської сільської ради підтверджується, що житловий будинок, який належав [PERSON], дійсно знаходиться в [ADDRESS], колишня назва - [ADDRESS]. Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8430 від 02.02.2018 р. стверджується, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 110 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] за [PERSON], (головою колгоспного двору), згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 11.08.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13.07.1988 р., форма власності - приватна, частка - 1. Довідкою № 73, виданою 25.03.2018 року виконкомом Олієво-Королівської сільської ради підтверджується, що в житловому будинку в [ADDRESS], станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. [PERSON] померла [INFO] у віці 67 років в с. Олієво-Королівка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15 від 14.08.1992 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON] помер [INFO]. у віці 71 рік в с. Олієво-Королівка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7 від 28.03.1994 р., що стверджено копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 16 лютого 2004 р. виконкомом Олієво-Королівкої сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. На час їх смерті був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р., згідно з ст. 524 якого спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Ст. 548 ЦК України (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини або фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Про те, що [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] та [PERSON], свідчать: копія Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 08.07.1966 р. Городенківським рай бюро ЗАГС та копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 27.05.1967 р. сільським бюро ЗАГС с. Олієво-Королівка, згідно з яким [PERSON] при реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. Довідкою виконавчого комітету Олієво-Королівської сільської ради сільської ради № 136 від 21.02.2018 року стверджено, що на день смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO]., разом з ним в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: дочка [PERSON], [INFO]; зять - [PERSON], [INFO]; внучка - [PERSON], [INFO]. Наведене свідчить, що позивачка [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину після смерті батьків. Чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO]. у віці 70 років в с. Олієво-Королівка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 від 02.01.2013 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. На час його смерті був чинним Цивільний кодекс України 2003 р., відповідно до ст. 1216 згаданого кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Померлий [PERSON] за свого життя та відповідачка [PERSON] не витребовували свої частки з майна колишнього колгоспного двору. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2003 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Для отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка, як спадкоємець, яка прийняла спадщину, звернулася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, як передбачено ч. 1 ст.1296 ЦК України. Копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.07.1997р., зареєстрованого в реєстрі за № 459 (спадкова справа № 368/1997 р.) доводиться, що спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO], є його дочка [PERSON]; спадкове майно складається із грошового вкладу з процентами в Ощадбанку. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 264/02-31 від 20.02.2018 р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO], на житловий будинок в [ADDRESS] з посиланням на те, що житловий будинок належав колгоспному двору, однак частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Як вбачається зі Звіту про оцінку житлового будинку, складеного ЕТВО «Придністров'я» на підставі договору № 62 від 16.02.2018р., ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] на дату оцінки 22.02.2018 р., - становить 148450 грн. Про те, що позивачка продовжує проживати в житловому будинку по [ADDRESS] свідчить довідка № 146, видана виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради 22.02.2018 року; в цьому ж будинку зареєстроване місце проживання її дочки [PERSON] та внука [PERSON] Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за законом першої черги, та як співвласником колишнього колгоспного двору, права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS], - не встановлено, відповідачка [PERSON] позов визнає, на частку у колишньому колгоспному дворі не претендує, за її виділом не зверталася, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.ст. 120, 123, 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 346, 392, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved