Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лаврова Катерина Анатоліївна, відповідно до якого просить суд визнати виконавчий напис вчинений 24.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований за № 4848, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості у розмірі 58265 грн. таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з відповідача судові витрати. Вимоги обґрунтовує тим, що 26 липня 2021 року позивач отримала листа з Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністества юстиції (м. Дніпро), з якого їй стало відомо про те, що 18 червня 2021 року державним виконавцем Лавровою Катериною Анатоліївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65844378, щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» заборгованості в розмірі 58265, 00 грн. Окрім того, з неї постановлено стягнути і виконавчий збір в розмірі 5826, 50 грн. та визначено розмір мінімальних витрат виконавчого в сумі 369 грн. Того ж дня позивач отримала постанову від 01 березня 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено до ГУ ПФУ в Запорізькій області для здійснення відрахувань з пенсії в розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 64460, 50 грн. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий документ - виконавчий напис № 4848, виданий 24.01.2020 р. приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. На якій підставі роблено виконавчий напис нотаріуса не знає, зазначений документ не отримувала. Ознайомившись з вказаними документами, [PERSON] вважає, що виконавчий напис приватного нотаріусу Гуревічова О.М. № 4848 від 24.01.2021 р. є незаконним, необгрунтованим та таким, що не підлягає виконанню. За виконавчим написом запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» заборгованість за період часу з 08.02.2018 р. по 23.01.2020 р. включно в сумі 58265, 00 грн., у тому числі: 40440, 00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17675, 00 - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 150,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Позивач зазначає, що зміст виконавчого напису свідчить про викладення у ньому пропозиції задовольнити вимоги Відповідача і аж ніяк не посвідчення беззаперечного права ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» на стягнення вказаної у ньому суми. Також, [PERSON] , зазначає про те, що в неї відсутні будь-які боргові (кредитні) зобов`язання перед відповідачем ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами». Договорів, які б встановлювали її зобов`язання перед вказаним товариством, вона не укладала. Будь-яких письмових вимог про сплату боргу не отримувала. [PERSON] не погоджуюся з наявністю у неї боргів, отже заборгованість є спірною. ЇЇ не було поінформовано про начебто існуючий розмір заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису. У період який зазначається у виконавчому написі, а саме «стягнення проводиться за період з 08.02.2018 р. по 23.01.2020 р.» жодних листів, повідомлень чи вимог про сплату боргу позивачу не надходило. У виконавчому написі зазначено про укладення ПАТ «Дельта Банк» договору відступлення прав вимоги № 194/к від 09 лютого 2018 року з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 001-07557-100214 від 10.02.2014 р., яке в свою чергу відступило Відповідачу право вимоги на підставі Договору № 20/01/20-1/1 від 20.01.2020 р. Про існування вказаних договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 001-07557-100214 від 10.02.2014 р. укладеним з ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» та ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» [PERSON] нічого не відомо. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису та посиланні на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні. При вчиненні виконавчого напису було порушено процедуру повідомлення Позивача про те, що буде відбуватися стягнення заборгованості та посвідчуватися виконавчий напис, а також те, що існує спір щодо розміру заборгованості, виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Комунарського районного суду від 05.08.2021року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. 02.09.2021 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Великданова С.К. про врегулювання спору за участю судді. Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Великданова С.К. про проведення врегулювання спору за участю судді. 03.09.2021 року [PERSON] надала клопотання про долучення до матеріалів справи договору про надання правничої допомоги від 26.07.2021 року, акту прийому - передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги, додаток № 1 до Договору, розрахунок наданих послуг за Договором, квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н на суму 3500 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Просила суд задовольнити вимоги в повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позовних вимог. З урахуванням того, що відповідач визнає позовні вимоги, просить стягнути з відповідача лише 50% судового збору, інші 50 % повернути позивачу з державного бюджету. Крім того, просить суд залишити без задоволення вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки розподіляючи судові витрати між сторонами у справі необхідно враховувати дії сторони, щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. Окрім того, представником відповідача надано клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу з тих підстав, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відноситься до малозначних справ, тому розмір гонорара адвоката у розмірі 4500 грн. не відповідає критеріям співмірності. Вважає, що вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в аналогічних правах. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович та державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лаврова Катерина Анатоліївна у судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинений виконавчий напис № 4848 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості в розмірі 58265 грн. за період з 08.02.2018 року по 23.01.2020 рік включно. Постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лавровою К.А. на підставі зазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження ВП №65844378. Ухвалою суду від 05.08.2021 р. у приватного нотаріуса Гуревічова О.М. витребовувались матеріали нотаріальної справи заведеної при вчиненні виконавчого напису № 4848 від 24.01.2020 року. Проте, зазначену ухвалу суду не виконано. Рекомендовані листи, які направлялись на адресу приватного нотаріуса, який є третьою особою не вручені приватному нотаріусу, про що стоїть відмітка у поштовому повідомлені. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 16.09.2019 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 16.09.2019 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінета Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Позивач [PERSON] зазначає про те, що в неї відсутні будь-які боргові (кредитні) зобов`язання перед відповідачем ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами». Договорів, які б встановлювали її зобов`язання перед вказаним товариством, вона не укладала. Будь-яких письмових вимог про сплату боргу не отримувала. Відповідач, в свою чергу, жодних заперечень та доказів на спростування зазначеного не надав. Навпаки, відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує проти визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Будь-яких доказів на підтвердження того, що кредитний договір належить саме [PERSON] матеріали справи не містять. Так само як і не надано розрахунок відповідно до якого можливо б було встановити, що сума заборгованості за кредитним договором становить саме 58265 грн. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, що кредит був оформлений саме [PERSON] , та чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису вона мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач цілком обґрунтовано посилається на відсутність в нього документів, які були підставою для винесення виконавчого напису, тому вважає, що обов`язок доказування заперечень покладається на відповідача, в результаті дій якого були зібрані, створені та подані документи приватному нотаріусу. Отже, виходячи із принципів змагальності та диспозитивності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення судових витрат понесених із розглядом справи суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову Позивачем при зверненні до суду із позовною заявою сплачено сплачений судовий збір в сумі 908 грн., за подання позовної заяви та судовий збір у розмірі 454 грн. за заяву про забезпечення позову, який підлягає стягненню з відповідача. Загальна сума витрат по сплаті судового збору становить 1362 грн. Таким чином, оскільки відповідачем визнано позовні вимоги позивачу підлягає поверненню 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Крім того, відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Розподіл витрат на професійну правничу допомогу внормований статтею 137 ЦПК України. Як випливає із змісту частини 3 означеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Наведене свідчить, що передумовою для покладення витрат на отримання професійної правничої допомоги є документальне підтвердження цих витрат. 26.07.2021 року між [PERSON] та адвокатом Середою А.А. було укладено Договір про надання правничої допомоги. Додатком № 1 до договору про надання правничої допомоги від 26.07.2021 року встановлено вартість послуг по консультуванню та вивченню матеріалів у розмірі 500 грн., складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню 2000 грн., заяви про забезпечення позову у розмірі 1000 грн. У разі подання відповідачем відзиву на позовну заяву, а треті особам пояснень вартість послуг по вивченню та написанню відповіді на відзив/ відповіді на пояснення становить 1000 грн. Судодні оплачуються в розмірі 1500 грн. за кожень судодень в разі представництва інтересів замовника. Згідно акту прийому - передачі наданих послуг, витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі складають 3500 грн. з яких: 500 грн. - зустріч, вивчення наданих документів, консультація клієнта щодо необхідності надання додаткових документів та ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Вивчення та аналіз додаткових документів, узгодження правової позиції. 2000 грн. - складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, формування додатків; 1000 гривень - складання заяви про забезпечення позову, формування додатків. Відповідно до рахунку № б/н від 02.08.2021 року послуги з надання правової допомоги становлять 3500 грн. У зв`язку з чим суд вважає за можливим задовольнити вимоги про стягнення витрати на професійну правничу допомогуу розмірі 3500 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved