Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Від [PERSON] заяви про визнання позову або заперечень проти позову не надходило. Судом з'ясовано, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.01.2008 р. є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.01.2008 р. (а. с. 5, 6). [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 3211 від 07.05.2014 р. Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7, будинковою книгою для прописка громадян, що проживають в будинку [ADDRESS], а також відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України (а. с. 4, 7 - 12, 14). Зі змісту позовної заяви випливає, що [PERSON] є дочкою [PERSON], це підтверджується довідкою № 3211 від 07.05.2014 р. Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 (а. с. 4), а також випливає з показань свідків [PERSON] та [PERSON]. Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом - будинком [ADDRESS] (сервітут), виникло в неї на підставі закону як у члена сім'ї власника цього будинку - [PERSON]. Свідок [PERSON] дала показання про те, що [PERSON] не проживає у в будинку [ADDRESS] близько двох років, оскільки перебуває за межами України, де народила дитину. Останній раз бачила [PERSON] в будинку [ADDRESS] у грудні 2012 р., оскільки їй необхідно було перетнути кордон України, там вона пробула приблизно два тижня. Перешкод у користуванні будинком [ADDRESS] у грудні 2012 р. [PERSON] ніхто не чинив. Свідок [PERSON] дала показання про те, що [PERSON] проживає за кордоном приблизно два останні роки, та приїхати не може, а [PERSON] хоче продати будинок [ADDRESS]. [PERSON] про це знає, більше того, це була її ідея. У [PERSON] та [PERSON] стосунки добрі. Виходячи з наведених показань свідків, суд приходить до висновку, що [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає більше одного року без поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім'ї власника будинку [ADDRESS] - [PERSON], яка була відсутня у цьому будинку без поважних причин понад один рік, втратила право користування жилим приміщенням у ньому. Тобто позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved