Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, вказавши на ті обставини, що з 06 серпня 1999 року по 02 грудня 2009 року з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. За час перебування в шлюбі сторони разом з іншими співвласниками придбали 1-ий поверх двоповерхового будинку (декілька квартир за адресою: [ADDRESS], 1/3 частина яких являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] і була зареєстрована на відповідача [PERSON]). Після набуття права власності дані квартири із статусу житлового фонду були переведені в статус нежитлового приміщення. Тобто в даному нежитловому приміщенні 1/3 частина являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], яка була передана в довгострокову оренду Луцькому центральному відділенню ВАТ «Кредитпромбанк» та перебуває в оренді до сьогоднішнього часу. Оскільки подружжя не досягло згоди щодо поділу майна, яке було придбано ними в період шлюбу, тому позивач просила поділити майно в судовому порядку, визнавши за нею право власності на 1/6 частину нежитлового приміщення, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] змінив позовні вимоги, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію від вартості 1/6 частини нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в розмірі 242 650,00 грн. та зобов'язати відповідача сплатити грошову компенсацію [PERSON] протягом місяця з дна набрання законної сили рішенням суду. 19.12.2013 року [PERSON] подав суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], про поділ спільного майна, згідно якої просив визнати за ним право на ? частини в частці відповідача у спільній власності на квартиру по [ADDRESS], оскільки дана квартира була придбана в період шлюбу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] збільшив розмір позовних вимог, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію від вартості 1/6 частини офісного приміщення загальною площею 116,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та вартості 1/6 частини двохкімнатної квартири № 1 загальною площею 56,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в розмірі 694 400,00 грн. та зобов'язати відповідача сплатити грошову компенсацію [PERSON] протягом місяця з дна набрання законної сили рішенням суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Просив позов задовольнити та в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали з підстав, викладених в запереченні проти позову, просили відмовити в його задоволенні. [PERSON] зустрічний позов не підтримав. Пояснив, що подав його, щоб при розподілі майна було враховано все майно, набуте подружжям під час шлюбу. Він не претендує на квартиру по проспекту Відродження, а хоче, щоб позивач [PERSON] також врахувала і його частку при розподілі майна. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] з наступних підстав. Згідно ст. 21 СК України шлюб є дійсним при укладенні (реєстрації) його в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із зазначеною нормою при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.1999 року по 02 грудня 2009 року з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. За час перебування в шлюбі сторони разом з іншими співвласниками придбали 1-ий поверх двоповерхового будинку за адресою: м. Луцьк вул. Винниченка, 24. 1/3 частина офісного приміщення загальною площею 116,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та 1/3 частина двохкімнатної квартири № 1 загальною площею 53,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте судом встановлено, що нежитлове приміщення загальною площею 166,5 кв.м по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частині [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого згідно рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.06.2011 року № 390-2 та зареєстрованого КП «Волинське ОБТІ» в електронному реєстрі прав власності 25.06.2011 року за № 2570311, [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] 30.11.2012 року за № 1738 та зареєстрованого КП «Волинське ОБТІ» в електронному реєстрі прав власності 05.12.2012. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.09.2013 року (справа № 161/891/13ц) встановлено, що договір дарування 1/3 частини нежитлового приміщення від 30.11.2013 року є дійсним оскільки при видачі [PERSON] 02.06.2011 року свідоцтва про право власності на 1/3 частини нежитлового приміщення по [ADDRESS] були дотримані вимоги чинного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Позивач включила до складу спільного майна об'єкти нерухомого майна (1/3 частини офісного приміщення загальною площею 116,8 кв.м., 1/3 частини квартири [ADDRESS]), яких немає в наявності в сторін на час розгляду справи і які не знаходяться у третіх осіб. Відсутнє у сторін майно не підлягає поділу. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. На час припинення спільного ведення господарства, тобто 14.12.2009 року, позивачу не належали на праві власності по 1/6 частини офісного приміщення загальною площею 116,8 кв.м та квартири [ADDRESS]. За відсутності правовстановлюючих документів на частини об'єктів нерухомого майна позивач безпідставно вимагає стягнення з відповідача вартості грошової компенсації 1/6 частин об'єктів нерухомого майна відповідно 622 950,00 гривень і 71 450,00 гривень, разом 694 440,00 гривень. Розмір грошової компенсації за об'єкти нерухомого майна позивач обґрунтовує висновками оцінювача ТзОВ «Волинське агентство нерухомості» від 04.04.2014 року про ринкову вартість станом на листопад-грудень 2009 1/3 частини офісного приміщення загальною площею 116,8 кв.м. по [ADDRESS] 1 245 900,00 гривень, 1/3 частини квартири [ADDRESS] 142 900,00 гривень. Аналогічна оцінка зазначених об'єктів нерухомого майна вказана в довідках ТзОВ «Волинське агентство нерухомості» №№ 31, 32 від 04.04.2014 року, які подані суду представником позивача. Висновки оцінювача не відповідають вимогам ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ст. 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440, Національному стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою КМУ від 28.10.2004 року № 1442. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна, та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. В зв'язку з відсутністю об'єктів нерухомого майна відповідач подав суду довідку агентства нерухомості «Анастасія» від 14.04.2014 року про орієнтовну ринкову вартість станом на 01.01.2010 року офісного приміщення загальною площею 116,8 кв.м. і квартири № 1 загальною площею 53,8 кв.м. по [ADDRESS], згідно якої вартість 1/6 частини відповідно могла складати 186 880,00 - 264 744,00 гривень і 35 736,00 - 50 024,00 гривень. З огляду на зазначені обставини відповідно до ст. 212 ЦПК України з урахуванням вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України суд оцінює висновки оцінювача та довідки ТзОВ «Волинське агентство нерухомості» від 04.04.2014 року як неналежні і недопустимі докази у справі в обґрунтування ринкової вартості об'єктів нерухомого майна. З пояснень відповідача [PERSON] та поданих сторонами письмових доказів вбачається, що реконструкція нежитлового приміщення загальною площею 166,5 кв.м. по [ADDRESS] проводилась в дві черги: в 2007 виконані будівельні роботи з реконструкції квартир №№ 2, 3 під нежитлове приміщення загальною площею 116,8 кв.м., в 2011 році виконані будівельні роботи з реконструкції нежитлового приміщення площею 116,8 кв.м. і квартири № 1 під нежитлове приміщення загальною площею 166,5 кв.м. Співвласники [PERSON], [PERSON], [PERSON] на проведення першої і другої черги реконструкції нежитлового приміщення та покупки квартири [ADDRESS] використали кредитні кошти банків. Сума погашених ними боргових зобов'язань за кредитами банків згідно доданих квитанцій за 2010-2012 роки становила 845 703,47 гривень (в 2010 році - 197 246,59 гривень, в 2011 році - 248 969,14 гривень, в 2012 році - 399 487,74 гривень). Частка відповідача [PERSON] в погашенні кредитів в 2010-2012 роках становить 281 901 гривень. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'заннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Оцінюючи пояснення представників сторін, відповідача [PERSON], подані сторонами докази можна дійти до висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягать до задоволення з урахуванням даних обставин. Зокрема, за час шлюбу з 06.08.1999 року до 14.12.2009 року [PERSON], [PERSON] набуто майно на суму 279 498,00 гривень: - на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2002 року - 1/3 частини квартири [ADDRESS] вартістю 5 109,00 гривень (15 327/3=5 109); - на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2003 року - 1/3 частини квартири [ADDRESS] вартістю 5 245 гривень (15 734/3=5 244,67); - на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2006 року - 1/3 частини квартири [ADDRESS] вартістю 84 190 гривень (252 569/3=84 189,67); - на підставі договору № 08/07-14 про участь у фонді фінансування будівництва від 08.07.2008 року - об'єкт інвестування квартири [ADDRESS], за який оплачено [PERSON] згідно квитанції № 1301 від 08.07.2008 року - 184 954,56 гривень. Згідно додаткової угоди до договору № 08/07-14 від 08.07.2008 року про участь в фонді фінансування будівництва від 09.04.2012 року та договору про уступку права вимоги від 09.04.2012 позивач [PERSON] набула права та обов'язки довірителя ФФБ «Левада-« 1» за договором про участь у ФФБ № 08/07-14 від 08.07.2008 року та право вимоги на об'єкт інвестування. Розмір частки кожного із сторін визначається 1/2 - 139 749,00 гривень. На підставі правовстановлюючих документів сторони отримали в володіння та користування: - [PERSON] майнові права на об'єкт інвестування квартири [ADDRESS] - 184 954,56 гривень; - [PERSON] придбані за договорами купівлі-продажу по 1/3 частини квартир №№ 2, 3, 1 по [ADDRESS] на суму 94 544 гривні. Розмір частки [PERSON] перевищує частку [PERSON] на 45 205,00 гривень (184 954-139 749=45 205) без урахування погашеної [PERSON] частки за кредитними зобов'язаннями, яка становить 140 950,50 гривень (281 901/2=140 950,50). Відповідачем не заявлена вимога про стягнення грошової компенсації в розмірі, яка становить 186 155,50 гривень (45 205+140 950,50=186 155,50). Зустрічний позов [PERSON] про включення до складу майна подружжя вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] 5 236,00 гривень не підлягає до задоволення з урахуванням тієї обставини, що [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов не підтримав.

Outcome: dismissed