Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] Луцької державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 грудня 1997 року за Біржовою угодою купівлі-продажу нерухомості вона придбала нерухоме майно квартиру [ADDRESS]. Продавцями являлись в рівних частках [PERSON] та [PERSON]. Право власності на дане майно зареєстровано КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», про що внесено запис в реєстрову книгу №64-д-83 за р№ 6776, що підтверджується реєстраційним посвідченням. В подальшому оформила всі правовстановлюючі документи: технічний паспорт та будинкову книгу, після чого проживає у даній квартирі. В даний час, під час підготовки матеріалів щодо відчуження даного нерухомого майна, позивачу стало відомо, що на дану квартиру накладено арешт на підставі повідомлення № 2960 від 14.02.1994 року Народного суду м. Луцька, хоча при оформленні Біржової угоди купівлі-продажу нерухомості заборони не було, про що свідчить довідка Першої Луцької державної нотаріальної контори від 18.12.1997 року № 2065. Підтвердженням накладеного арешту є Інформаційна довідка № 62934740 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. Запис внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна [PERSON] Луцькою державною нотаріальною конторою 03.03.2008 року. Позивач вважає, що в даний час на належне їй майно безпідставно накладено арешт, чим порушено її майнові права щодо розпорядження власністю. На підставі наведеного, просить суд, зняти арешт з нерухомого майна - квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] на прав власності та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер 6704937 від 03.03.2008 року запис про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: арешт квартири [ADDRESS], підставою обтяження якої є судове повідомлення № 2960 від 14.12.1994 року Народного суду м. Луцька. В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позов повністю з підстав, зазначених у заяві та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] Луцької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача по наявним матеріалам справи. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому\~\~законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що 18 грудня 1997 року за Біржовою угодою купівлі-продажу нерухомості [PERSON] придбала нерухоме майно квартиру [ADDRESS] (а.с. 5-6). Продавцями являлись в рівних частках [PERSON] та [PERSON]. Право власності на дане майно зареєстровано КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», про що внесено запис в реєстрову книгу №64-д-83 за р№ 6776, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 04.03.1998 року (а.с. 7). В подальшому позивач оформила всі правовстановлюючі документи: технічний паспорт та будинкову книгу (а.с. 8-14), після чого проживає у даній квартирі. В даний час, під час підготовки матеріалів щодо відчуження даного нерухомого майна, позивачу стало відомо, що на дану квартиру накладено арешт на підставі повідомлення № 2960 від 14.02.1994 року Народного суду м. Луцька, хоча при оформленні Біржової угоди купівлі-продажу нерухомості заборони не було, про що свідчить довідка Першої Луцької державної нотаріальної контори від 18.12.1997 року № 2065 (п. 6 Біржової угоди купівлі-продажу нерухомості). Підтвердженням накладеного арешту є Інформаційна довідка № 62934740 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 4). Запис внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна [PERSON] Луцькою державною нотаріальною конторою 03.03.2008 року. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Арешт майна, за відсутності реального виконання рішення, обмежує право власності позивача, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення його з-під арешту, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 16 Цивільного кодексу України.\~ Враховуючи наведене, оцінивши обставини справи та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що державним реєстратором помилково внесено запис про обтяження у виді арешту нерухомого майна, що належить позивачу, а тому вважає, що вимога про скасування запису про арешт нерухомого майна підлягає задоволенню, оскільки накладення арешту на зазначене нерухоме майно порушує права позивача та позбавляє його можливості вільно розпоряджатися належним майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і позов слід задовольнити. На стягненні судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: approved