Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Троїцького районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Троїцької районної державної адміністрації Луганської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступне. З 2008 року сторони перебували в цивільному шлюбі. Від вказаного шлюбу у них народилася дитина, [PERSON] , [INFO] року народження . З лютого 2015 року позивач та відповідач проживають окремо. Вихованням доньки відповідач не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Дитина знаходиться на утриманні позивача. Таким чином, всі вищенаведені факти свідчать про те, що [PERSON] не виконує батьківського обов`язку щодо участі у матеріальному забезпеченні своєї доньки - [PERSON]. Враховуючи вищевказане, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] року народження та стягувати щомісячно аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.04.2016, позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] року народження (а.с. 12). Згідно із копією контракту № 23/2017 від 03.05.2017 про співробітництво в процесі навчання та виховання учня ТОВ «Приватна загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів «Фортуна», виданої ТОВ «Приватна загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів «Фортуна», [PERSON] , [INFO] року народження , зараховано до зазначеної вище школи (а.с. 16-17). Згідно копії довідки № 22 від 11.05.2017, виданої Спеціалізованою дитячо-юнацькою школою олімпійського резерву з художньої гімнастики, [PERSON] займається у дитячо-юнацькій спортивній школі Дерюгіних з 2014 року (а.с. 21). Згідно копії актів обстеження умов проживання, [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 08.05.2014. [PERSON] та [PERSON] (біологічний батько дитини) спільно не проживають. Зі слів [PERSON] [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини [PERSON]. Для проживання та індивідуального розвитку малолітньої [PERSON] створені всі належні умови. Дитина забезпечена одягом, речами індивідуального користування, продуктами харчування та шкільним приладдям (а.с. 14, 15). Позивач зазначає, що вихованням доньки відповідач не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Дитина знаходиться на утриманні позивача. Таким чином, всі вищенаведені факти свідчать про те, що [PERSON] не виконує батьківського обов`язку щодо участі у матеріальному забезпеченні своєї доньки - [PERSON]. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З вищеописаних документальних доказів вбачається, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини як складову її виховання. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] року народження Згідно із ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова) за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як вбачається зі змісту ст.182 СК України та п.17 Постанови при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За таких обставин, оскільки відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] року народження , яка проживає разом з позивачем [PERSON] , так як останній добровільно не надає кошти на утримання доньки, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини з [PERSON] підлягають задоволенню. У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав підтверджується квитанцією № 0.0.1243542192.1 від 18.01.2019 року про сплату судового збору у сумі 769 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 769 грн. 00 коп. Крім цього, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір сумі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 164, 165, 166, 180, 181, 182 СК України, Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3,

Outcome: approved