Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 22 серпня 2003 року, [PERSON] та її сестрі [PERSON] належить в рівних частках кожній однокімнатна квартира [ADDRESS] . Відповідач по справі є сестрою позивача, яка з 2011 року постійно проживає в США, але зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Також в квартирі [ADDRESS] на [ADDRESS] зареєстровані та постійно проживають, [PERSON] , [INFO] , та її дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відміткою у паспорті, довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні від 06 листопада 2018 року та довідкою депутата Красноградської міської ради від 07.11.2018 року. Комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] отримує позивач, а також здійснює їх оплату в повному обсязі, сестра коштів на утримання квартири не надає. З 01.05.2018 року набрало чинності в новій редакції Положення про порядок призначення житлових субсидій (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018 р. № 329) (Надалі Положення). У відповідності до пункту 1 отримання житлових субсидій не пов`язане і не тягне за собою зміни форми власності житла. Відповідно до пункту 9 Положення житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства, до складу домогосподарства включаються особи, що зареєстровані і фактично проживають в житловому приміщенні (будинку), на яких розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії та відповідно до пункту 8 Положення житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані і фактично проживають в житловому приміщенні (будинку). Пунктом 7 Положення визначено, що житлову субсидію за рішенням комісії не може бути призначено у разі, коли у члена домогосподарства або у члена сім`ї особи із складу домогосподарства доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії, були такими, що зазначені в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 6 цього Положення, і такі особи перебували за кордоном сукупно більше 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (крім випадку, зазначеного в абзаці четвертому пункту 7 цього Положення). До 60-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, лікування або навчання за кордоном, що підтверджується відповідними документами. Відповідно до Довідки депутата Красноградської міської ради Калантай А.С. від 07 листопада 2018 року підтверджено факт, що за адресою: [ADDRESS] дійсно зареєстровані та проживають: [PERSON] , 1985 року народження та [PERSON] , 2013 року народження, а [PERSON] , 1985 року народження, зареєстрована, але з 2011 року проживає за кордоном. Цей факт підтверджують сусіди. Реєстрація відповідача у квартирі, в якій проживає позивач, перешкоджає їй оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки [PERSON] перебуває за кордоном більше 60 днів, а позивач на даний час перебуває в складних життєвих обставинах, так як перебуває у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею шести років та не може вийти на роботу, у зв`язку із тим, що дитина має захворювання, з яким не може відвідувати дитячий садок. Єдиним джерелом доходу її сім`ї на даний час є аліменти, які вона отримує на дитину від колишнього чоловіка. При цьому аліменти батько дитини платить нерегулярно та має заборгованість зі сплати аліментів. Крім того необхідно зазначити, що визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] та подальше її зняття з реєстрації за вказаною адресою на підставі рішення суду не позбавляє її права власності на квартиру, оскільки на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У разі повернення відповідача в Україну, вона як власник квартири відразу зможе у ній зареєструватися. [PERSON] не заперечує проти зняття її з реєстрації у квартирі [ADDRESS] про що повідомила позивача у телефонному режимі. Особисто приїхати в Україну для зняття з реєстрації [PERSON] на даний час не може у зв`язку з сімейними обставинами та віддаленістю України від країни в якій вона проживає. Іншим чином, ніж ухвалення рішення про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщення, вирішити питання про її зняття з реєстрації у квартирі не можливо. Позивач в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої вона підтримує свій позов та просить розгляд справи проводити за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Так, як відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені у встановленому порядку, від них до суду не надходило заяви про розгляд справи за їх відсутності, не подавали відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоводенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу\~квартири від\~22\~серпня 2003\~року,\~ [PERSON] та\~її сестрі\~ [PERSON] \~належить в\~рівних частках\~кожній однокімнатна\~квартира [ADDRESS] .(а.с. 8-9). Відповідно до довідки Красноградської міської ради Харківської області в даній квартирі зареєстровані: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~її дочка\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с. 10). Згідно довідки депутата Красноградської міської ради від 07.11.2019 року, [PERSON] не проживає за даною адресою з 2011 року (а.с.11). За змістом частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Згідно статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Згідно статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом пункту 3 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до частини 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Частиною 10 статті 10 ЦПК України передбачено, що забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. З урахуванням наведеного та надаючи оцінку всім доказам в їх сукупності, суд вважає за доцільне визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 29,316, 317, 319 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України та

Outcome: approved