Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Вона є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 16.04.1992 року. В 2012 р. для навчання в Українському славістичному Університеті прибув із м. Баку до м. Києва відповідач. У зв»язку з відсутністю у [PERSON] реєстрації в м. Києві , а єдиною його знайомою була позивач, остання тимчасово зареєструвала відповідача у своїй квартирі на час навчання, а саме з 28.12.2012 року по 01.10.2013 р. Після реєстрації тимчасового місця проживання у паспорті відповідача було зроблено відповідну відмітку. Після закінчення навчання відповідач поїхав до м. Баку та з»ясувалось, що він був зареєстрований у помешканні позивача не тимчасово, а постійно. В добровільному порядку здійснити зняття з реєстрації відповідача [PERSON] не може, оскільки відповідач з жовтня 2013 р. перебуває у м. Баку. Зважаючи на те, що позивач є власником майна, відповідач відсутній у квартирі більш ніж 6 місяців, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зобов»язати Державну міграційну службу Шевченківського району м. Києва. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити, при цьому не заперечувала щодо покладення на неї судових витрат. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає. що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16.04.1992 р. Як вбачається з матеріалів справи за адресою: [ADDRESS]. зареєстровані позивач та [PERSON]. До матеріалів справи [PERSON] долучено копію заяви компетентним органам з якої вбачається, що позивач надає згоду на реєстрацію відповідача в належній їй квартирі тимчасово. Також позивачем надано докази, які свідчать про те, що [PERSON] мав посвідку на тимчасове проживання на території України до 01.10.2013 р. Як пояснила в судовому засіданні позивач відповідач був тимчасово зареєстрованим у належній їй квартирі на час проживання, яке він закінчив у 2013 р. На даний час відповідач перебуває за місцем свого постійного проживання у м. Баку в Республіці Азербайджан. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідачів в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником квартири, він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном - спірною квартирою. Під час розгляду справи доказів того, що [PERSON] після 01.10.2013 р. проживає за адресою: [ADDRESS] відсутні. Відсутні також і докази, які б свідчили про те, що відповідач несе обов»язки наймача приміщення. Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, дарувати, продавати, заповідати,здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] в частині визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. З іншого боку суд не знаходить підстав для задоволення вимог [PERSON] в частині зобов»язання Державної міграційної служби Шевченківського району м. Києва зняи відповідача з реєстраційного обліку зважаючи на те, що вимогами чинного процесуального законодавства України не передбачено можливості зобов»язати вчинити дію третю особу, тобто особу, яка не є відповідачем у справі. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст.. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивача покласти останні на неї. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial