Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в обґрунтування якого посилається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.02.2014 року, мають сина [PERSON], [INFO]. Однак подружнє життя не склалось через часті суперечки та образи, зловживання відповідача спиртними напоями, відсутність взаєморозуміння, вважає, що за таких умов шлюб має бути розірвано. Крім того, позивач покликається на те, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча має змогу це робити, оскільки є працездатним, має офіційно зареєстроване місце роботи, інших утриманців не має, в звязку з чим просить стягувати з нього аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обємі та дала пояснення згідно заяви, зазначивши, що наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачем не бажає. З часу подання позовної заяви вона припинила із чоловіком спільне проживання. Також вказала, що [PERSON] допомоги на утримання сина не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто, протягом останнього місця він взагалі не спілкувався із дитиною. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серія І-ГЮ №094576 [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2014 року Сторони у справі є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія І-ГЮ №231589). Згідно положень ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом із пояснень позивача, встановлено, що між подружжям склались відносини, які унеможливлюють подальше збереження шлюбу, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що налагодити гармонійні стосунки з відповідачем, які б ґрунтувались на почуттях взаємної любові та поваги неможливо через зловживання чоловіка спиртним. Від відповідача не надійшло заяв чи клопотань, які б вказували на його бажання зберегти сім»ю, в звязку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення рішення про розірвання шлюбу. Крім того, зважаючи на вік дитини, суд вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього сина з матірю. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей підлягають до задоволення з огляду на наступне. Із пояснень [PERSON] встановлено, що малолітня дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина, коли це можливо, має рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання обовязку утримувати сина, а тому з метою захисту інтересів малолітньої дитини, яка має право на утримання від своїх батьків, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів з [PERSON] Приймаючи до уваги вік дитини та її потреби, матеріальне становище відповідача, який має постійне місце роботи, інших дітей не має, будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоровя стороною відповідача не представлено, суд визначає розмір аліментів на утримання малолітньої дитини 1/4 частину від заробітку (доходу) [PERSON], щомісячно, до досягнення сином повноліття. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, в звязку з чим суд стягує аліменти з відповідача з 18.09.2017 року. Стаття 113 Сімейного кодексу України визначає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору (квитанції від 18.09.2017 року) у розмірі 640 грн.

Outcome: approved