Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 03.03.1989 житловий будинок з приналежними господарськими будівлями, спорудами, розташований по [ADDRESS], належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого була [PERSON]. Житлове господарство складається з житлового будинку загальною площею 44,4 м.кв., житловою площею 19,8 м. кв., двох комор, літньої кухні, погрібу, сараю, стайні, двох навісів, вбиральні, криниці, огорожі та вимощення. Ринкова вартість житлового господарства становить 94048 грн. Мати позивачки [PERSON] померла [INFO]. Остання при житті, 6 квітня 2000 року, зробила письмове розпорядження на випадок своєї смерті, яким все своє майно заповіла позивачці; заповіт посвідчений секретарем виконкому Виноградської сільської ради Городенківського району, зареєстрований в реєстрі за № 775. У спадковому господарстві на час смерті [PERSON] були зареєстровані та проживали: [PERSON], 1937 р.н., який помер [INFO], [PERSON], 1989 р.н. З метою реалізації свого спадкового права позивачка, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON], звернулася до нотаріуса з заявою про оформлення власності на спадкове майно за заповітом, до якого входить будинковолодіння [ADDRESS]. Нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері в зв'язку з реєстрацією спадкового господарства, як колгоспного двору, головою якого була спадкодавець, оскільки кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, які визначити конкретно неможливо. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 року у спадковому господарстві були зареєстровані та проживали: голова [PERSON], 1942 р.н., померла [INFO], [PERSON], 1937 р.н., помер [INFO], [PERSON], 1961 р.н., [PERSON], 1961 р.н., [PERSON], 1986 р.н., [PERSON], 1989 р.н. З приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору ніхто не звертався. З часу народження позивачка проживала з спадкодавцем однією сім'єю, завжди приймала участь у веденні господарства та його обслуговуванні, несе витрати по утриманню будинковолодіння у належному стані, обробляє земельну ділянку, виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, однак не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію як колгоспного двору. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Суду пояснила, що спадкодавець була її мамою. Ніхто з членів колгоспного двору не звертався за виділенням частки майна колгоспного двору. Відповідачі: [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно із невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8336 від 28.11.2017 р. свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 52 за [PERSON], як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 03.03.1989 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 33 від 13.02.1989 р. В житловому будинку в [ADDRESS] станом на 15.04.1991 р. були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копією довідки № 187, виданої 20.02.2018 р. виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. Те, що бувша [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS], стверджується копією довідки № 1076, виданої 29.11.2017 р. виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. За заповітом, посвідченим 06.04.2000 секретарем виконкому Виноградської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 77, [PERSON], жителька с. Виноград Городенківського району, на випадок своєї смерті все належне їй рухоме та нерухоме майно, а також цінні папери, які будуть належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці [PERSON]. Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 40295289, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 43705059, виданою 26.04.2016 р. приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. [PERSON] померла [INFO] у віці 73 роки в с. Виноград Городенківського району, актовий запис № 16 від 30 жовтня 2015 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 30 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON], 1942 р.н., на день смерті ([INFO]) проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]; разом з нею були зареєстровані та проживали: [PERSON], 1937 р.н., [PERSON], 1989 р.н., що стверджується копією довідки № 313, виданої 25.04.2016 р. виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. [PERSON] помер [INFO] р. в с. Виноград Городенківського району, актовий запис № 2 від 08 лютого 2016 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 08 лютого 2016 року виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. Позивачка [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], що стверджується: копією свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER], виданого 27 квітня 1961 р. виконавчим комітетом Виноградської сільської ради, запис за № 24 від 09 квітня 1961 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження, та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 29 вересня 1985 р. Виноградською сільською радою, з якого слідує, що після укладення шлюбу 29 вересня 1985 р. дошлюбне прізвище позивачки «[PERSON]» змінено на прізвище «[PERSON]», запис за № 15 від 29 вересня 1985 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов'язкову частку в спадщині [PERSON], - судом не встановлено. Заява позивачки від 26.04.2016 про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO], наявна в матеріалах спадкової справи № 60/2016 р., копія якої надана суду приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я., свідчить, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті матері. До складу спадщини [PERSON] входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 22.12.2017 р., зареєстрованих в реєстрі за № 2316, № 2317, вбачається, що [PERSON], як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], 1942 року народження, яка померла [INFO], успадкувавши земельні ділянки площами 0,1748 га та 0,7879 га, що розташовані на території Виноградської сільської ради, цільове призначення яких - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали спадкодавцю на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (спадкова справа № 60/2016 р., надана суду приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я.). Постановою приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. від 23.04.2018 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку в житловому будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO], посиланням на те, що частка померлої у вищезазначеному житловому будинку конкретно не визначена, а подані [PERSON] документи не підтверджують права власності померлої на частку у спадковому житловому будинку. З копії технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок збудований в 1964 р., господарські будівлі та споруди - в 1964, 1980, 1990 роках. Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] станом на 26.04.2018 р. становить 94 048 грн., що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 26042018_00282, складеного ФОП [PERSON] Судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON], фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON], права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] не встановлено, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved