Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON], [INFO], з 20 липня 1986 року до дня його смерті - [INFO]. За час спільного проживання в шлюбі з [PERSON] отримали в приватну власність на праві спільної сумісної власності двохкімнатну квартиру [ADDRESS], згідно свідоцтва на право власності, виданого 12 січня 1999 року на підставі розпорядження Івано- Франківського міського голови від 28 грудня 1998 року № 593-р. Зверталась в Першу Івано-Франківську державну нотаріальну контору для подання заяви на отримання спадщини. Проте державний нотаріус відмовила в прийнятті заяви в зв'язку з тим, що вже була оформлена спадкова справа за заповітом, складеним [PERSON] 03 жовтня 2008 року, посвідченим в цей же день державним нотаріусом Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстрованим в реєстрі за № 5-2507 на відповідачку [PERSON] 12.02.2014 року позивачка уточнила свої позовні вимоги та зазначила, що [PERSON] була присутньою в квартирі [PERSON] при складанні ним заповіту, та особисто бачила як [PERSON] власноручно робив запис в заповіті та підписував його, чула розмову між нотаріусом та [PERSON] з цього приводу, вважає, що заповіт, складений [PERSON], є нікчемний в зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а також що волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі, а тому просить суд визнати цей заповіт недійсним. Окрім того позивачка просить суд стягнути на її користь витрати за надання правової допомоги в сумі 27 600 грн. В судовому засіданні позивачка та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні. Окрім того в судовому засідання зазначила, що в зв'язку з тим, що [PERSON] внаслідок тяжкої хвороби не міг виходити із квартири, то особисто викликала до нього нотаріуса для складання заповіту. 03.10.2008 року була присутньою в квартирі [PERSON] при складанні ним заповіту, особисто бачила як [PERSON] власноручно робив запис в заповіті та підписував його. В судових дебатах при вирішенні спору поклалась на рішення суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що [PERSON] важко хворів, потребував постійного стороннього догляду. Адекватно себе поводив та усвідомлював, що говорить. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала аналогічні показання свідку [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала аналогічні показання свідку [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що заповіт [PERSON] був складений по місцю його проживання. [PERSON] бачила як [PERSON] його складав та підписував заповіт. Вислухавши пояснення сторін, свідків по справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягаю задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, копія якого міститься в матеріалах справи [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 20 липня 1986 року до дня його смерті, тобто до [INFO]. Згідно із свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 02.03.2009 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації смертей зроблено запис за №295. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1998 року виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, квартира, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON] в рівних долях. 03 жовтня 2008 року, державним нотаріусом Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] посвідчено заповіт [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 5-2507 на відповідачку [PERSON] відповідно до якого все належне йому майно, де би воно не було і не знаходилося і взагалі все те, що йому по закону буде належати і на що він буде мати право заповідає [PERSON], [INFO]. вищенаведений заповіт був посвідчений нотаріусом [PERSON] на дому, тобто по [ADDRESS] Із виписки №17 з протоколу ЛКК від 24.02.2009 р. (а.с.105) вбачається, що [PERSON] потребував постійного стороннього догляду і не здатний до самообслуговування. Відповідно до заяви про прийняття спадщини №402 від 02.03.2009 року [PERSON] прийняла спадкове майно за заповітом, посвідченим Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 03.10.2008 року за реєстром №5-2507. Відповідно до ст.202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Пленум Верховного Суду України у п. п. 17, 18 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України нікчемний правочин є недійсний через невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд. Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, то відповідно до ч.4 ст. 207 ЦК України у її присутності він підписується іншою особою. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ст. 56 Закону України «Про нотаріат» - нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1255 ЦК України нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають прав до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складання заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] страждав тяжкою хворобою, яка не давала йому можливості пересуватися на значні відстані поза межами його квартири, а [PERSON] пояснила суду, що вона 03.10.2008 року була присутньою в квартирі [PERSON] при складанні ним заповіту, та стверджувала, що особисто бачила як [PERSON] власноручно робив запис в заповіті та підписував його, а тому суд приходить до висновку, що заповіт, складений [PERSON], є нікчемний в зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, тобто порядок посвідчення заповіту, а тому в цій частині позовна вимога є підставною та такою, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Що стосується вимоги про оплату послуг адвоката у цивільній справі, то дане питання врегульовано постановою КМУ від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних із розглядом цивільних і адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» та ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 77 ЦПК до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч.2 ст. 84 ЦПК). Відповідно до Постанови КМУ від 27 квітня 2006 р. № 590 компенсація витрат, пов'язаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, у цивільних не повинна перевищувати суму, яка обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи, якщо компенсація сплачується іншою особою; і не повинна перевищувати суму, яка обчислюється, виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5% розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день, якщо компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави. Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи, кількість та час судових засідань, судом встановлено, що з [PERSON], на користь [PERSON], підлягають стягненню судові витрати за надання правової допомоги в сумі 4 621 грн. 20 коп. На підставі ст.202,215,1247,1255,1257 ЦК України, п.п.17,18 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 56 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.60,84,87,88 ЦПК України,

Outcome: approved