Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить: змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2016 у цивільній справі № 342/197/16-ц; стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з часу набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття; відкликати з Городенківського відділу ДВС виконавчий лист за рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2016 у цивільній справі № 342/197/16-ц. В позові покликається на те, що з 07.02.1995 перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та мають троє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У 2015 році відповідач почав їздити на заробітки в Росію, де знайшов собі іншу жінку. Рішенням Городенківського районного суду від 11.04.2016 шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] залишено проживати з позивачкою, позивачці залишено прізвище « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу відповідач не бажав добровільно утримувати дітей, а тому рішенням Городенківського районного суду від 24.03.2016 йому визначено сплату аліментів в користь позивачки на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] ,та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 700 грн. на кожну дитину щомісяця. Стягнення на [PERSON] припинено в листопаді 2017 року у зв`язку з досягненням нею повноліття. Визначених судовим рішенням аліментів недостатньо для утримання неповнолітньої дитини та забезпечення нормального рівня її життя. Визначений судовим рішенням розмір аліментів 700 грн. не покриває навіть половини прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років, який згідно Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» складає 2118 грн. Згідно з вимогами діючої ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017, який набув чинності 08.07.2017, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Покликаючись на ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, позивачка зазначає, що відповідач фізично здоровий, працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу дочці у більшому розмірі, однак добровільно цього не робить. Про його інших утриманців позивачці нічого невідомо, відомо тільки те, що відповідач їздить на заробітки, де працює на будівництві та отримує регулярний дохід; розмір доходу приховує з метою уникнення сплати аліментів у більшому розмірі. Неповнолітня дочка сторін [PERSON] ходить у дошкільний навчальний заклад, за який оплачує позивачка, відвідує танцювальний гурток, для якого позивачка купує спеціальне взуття, шиє концертні костюми. Крім цього, дитина швидко росте, потребує одягу, взуття, збалансованого харчування, вітамінів, розвиваючих іграшок та літератури, однак відповідач участі у покриті цих витрат не приймає. Оскільки забезпечення належного рівня життя дитини покладається на обох батьків, тому позивачка звернулася в суд з позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Пояснила, що за рішенням суду відповідач визнаний таким, що втратив право на користування житловим будинком по [ADDRESS] . Про те, що в суді перебуває на розгляді справу про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки, відповідачу відомо, так як з ним спілкуються їх повнолітні діти. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України, поданим відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено та прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, заслухавши вступне слово позивачки, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07 лютого 1995 р. Луківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, вбачається що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 07 лютого 1995 року в Луківській сільській раді Городенківського району, актовий запис № 2. Те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Луківською сільською радою Городенківського району, актовий запис № 6 від 09 жовтня 2014 р. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2016 року по справі № 342/196/16-ц (провадження № 2/342/231/2016) шлюб між сторонами розірвано; дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті, до якої внесено зміни Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», що набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2016 року по справі № 342/197/16-ц (провадження № 2/342/232/2016), яке набрало законної сили 13 квітня 2016 р., вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей, в т.ч. [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 700 гривень щомісячно, з 02.03.2016 до досягнення дитиною повноліття. На виконання згаданого рішення Городенківським районним судом 29 березня 2016 року позивачці видано виконавчий лист. Такий розмір аліментів є меншим від мінімального розміру, встановленого статтею 182 СК України, і призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам частини 3 статті 181 СК України. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачкою підстави позовних вимог, обставини, визначені ст.182 СК України, суд вважає, що є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved