Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON],[INFO], у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в період з 2003 р. по 2005 р. вона перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі. Під час спільного проживання у сторін 17.03.2004 року народилася донька [PERSON], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає і не приймає участі в житті дитини. У судовому засіданні позивач підтримала позов. Відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, про що зазначив у письмовій заяві. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є батько [PERSON] та мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ № 267724, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова 07.04.2004, актовий запис № 145 (а.с. 6). Зі свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 191042, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 21.07.2012, вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище на прізвище чоловіка «Редько» (а.с. 17). Таким чином, підтверджується, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є сторони по справі. Як вбачається з довідки ПАТ «Промбуд-2» від 06.03.2018 за № 63 дитина проживає разом з позивачем (а.с. 7). Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає лише періодично. Виходячи з приписів ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Таким чином, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 930 грн. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, враховуючи матеріальне становище сторін, беручи до уваги визнання відповідачем позову у повному обсязі, вважає за необхідне позов задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з дня подачі позову до суду, 07.03.2018, до досягнення [PERSON] повноліття. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704,80 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved