Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 березня 2008 року. Від даного шлюбу у них 23 травня 2008 року народилвся син [PERSON]. Спільне подружнє життя з Відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обовязки, відсутнє взаєморозуміння, поваги один до одного. Шлюбні відносини припинені. Сторони проживають окремо один рік. Позивач зазначає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їі інтересам. З огляду на вказане, просить розірвати шлюб. В судове засідання сторони, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, не зявилися, подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності. Позивач позов пітримала, просила задовольнити. Відповідач позов визнав. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позов з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД №043117, виданим 27 березня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області, 27 березня 2008 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Харчій». Від шлюбу у сторін 23 травня 2008 року народився син [PERSON], який на час ухвалення рішення є неповнолітнім (свідоцтво про народження серії І-ИД №214585, видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 26 березня 2015 року). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач і Відповідач не мають бажання зберегти сімю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Дитина сторін, яка є неповнолітньою, проживає разом із матірю (відповідачем) за адресою: смт. Підволочиськ, вул. Кривоноса, 8, Підволочиського району, Тернопільської області, що вбачається із позовної заяви. Таким чином суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved