Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, укладеним від 10.09.2017 року, в розмірі 380000,0 грн. Свої вимоги обгрунтовувала тим, що відповідач отримав у позику 380000,0 грн. та зобов`язався повернути грошові кошти до 10.09.2018 року, про що була складена відповідна розписка. Зобов`язання по поверненню грошових коштів відповідач в добровільному порядку не виконав, а тому виникла необхідність у зверненні до суду з позовом про стягнення боргу. Крім цього просила стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05.04.2019 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. 11.04.2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що він на даний час не має змоги повернути борг в сумі 380000,0 грн. Гарантією повернення позики було належне йому на праві власності майно: земельні ділянки та домоволодіння, що знаходяться по [ADDRESS] . А тому вважає за необхідне примиритись з позивачкою та по можливості сплатити борг. 15.04.2019 року до суду надійшла письмова заява сторін про затвердження мирової угоди, до якої також долучено примірник мирової угоди, підписаної ними. Ухвалами Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.04.2019 року та 08.05.2019 року, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, було визнано обов`язковою участь позивачки та відповідача в судовому процесі з метою надання ними особистих пояснень, оскільки необхідно було встановити факти і обставини, які можуть бути відомі лише позивачу та відповідачу, в тому числі обставини щодо виникнення боргових зобов`язань, укладення та виконання мирової угоди, наявності або відсутності претензій третіх осіб. Проте сторони по справі жодного разу в судові засідання не з`явились. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2019 року в затвердженні мирової угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON] у цивільній справі № 353/309/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, відмовлено та продовжено судовий розгляд справи. У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. В судове засідання позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не з`явились, хоча неодноразово викликались в судові засідання, до суду направили письмові клопотання, в яких просили провести судовий розгляд без їх участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.2017 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 10.09.2017 року (а.с. 20), за якою відповідач [PERSON] позичив у позивачки [PERSON] грошові кошти в сумі 380000,0 грн., які зобов`язався повернути у термін до 10.09.2018 року, проте цього обов`язку так і не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. Також у розписці вказано, що гарантією повернення коштів є земельна ділянка кадастровий номер: [NUMBER] , площею 0,10 га та домоволодіння розміщене на ній, що знаходяться по [ADDRESS] , а також земельна ділянка кадастровий номер: [NUMBER] , площею 0,10 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по [ADDRESS] . Проте, жодних доказів на підтвердження того, що виконання зобов`язань за договором позики від 10.09.2017 було забезпечено іпотекою, тобто заставою нерухомого майна, яке у відповідності до ст. 577 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, в матеріалах справи немає. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України при розгляді справи № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Приймаючи рішення по справі, суд виходить з того, що згідно вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України зазначена розписка є належним та допустимим доказом на підтвердження укладання договору позики та його умов. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визнані родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 01.10.2018 позивачка [PERSON] вручила відповідачу [PERSON] вимогу від 30.09.2018 року про повернення їй грошових коштів в сумі 380000,0 грн. за договором позики в десятиденний термін з дня отримання даної вимоги (а.с. 5). Однак, відповідач прийняті на себе зобов`язання за договором позики щодо своєчасного повернення коштів не виконував та відповідно до розрахунку позивача станом на день подачі позову 04.04.2019 року допустив виникнення заборгованості в загальному розмірі 380000,0 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним договором позики, відповідачем по справі суду не представлено. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за договором позики від 10.09.2017 року, та те, що відповідач не заперечував щодо наявної заборгованості за договором позики та не надав жодних письмових чи електронних доказів на спростування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним договором є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При такому вирішенні позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3800,0 грн. (квитанція № 1.49.1/26806430 від 03.04.2019 року, а.с. 1). Виходячи із викладеного на підставі ст.ст. 525, 526, 527, 530, 533, 549, 610, 611, 629, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України та

Outcome: approved