Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки № 407323 серії ВМХ № 407323 від 22.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом, позивач є власником будинку [ADDRESS] . 31.03.2015 у вказаному будинку був зареєстрований її син - [PERSON] . Позивач, зареєстрована у вказаному будинку з 18.10.2021 року. Відповідач виїхав з будинку, де фактично не проживає з 2020 року. Зв`язок з ним втрачено, де він проживає на даний час позивачу не відомо. При цьому реєстрація [PERSON] перешкоджає праву позивача розпоряджатися належним їй майном, зокрема за потреби його відчуження, в тому числі оформлення субсидії на оплату вартості житлово-комунальних послуг. Ухвалою від 16.11.2021 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 07.12.2021 підготовче провадження закрито, призначено судовий розгляд справи. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що син зареєстрований в будинку, однак на даний час там не проживає з 2020 року. За її словами, фактичне місце проживання сина їй не відоме. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації. Крім того, з огляду на фактичну відсутність такої особи за місцем реєстрації, [PERSON] був викликаний до суду через офіційний веб-сайт судової влади України, та відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Так, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 22.06.2010, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання придбала будинок [ADDRESS] . Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Сумської області Фурдиловим Ю.В. (а.с. 7-8). Договір купівлі-продажу зареєстрований 22.06.2010, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 9). Згідно з копією витягу від 14.07.2010 КП «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради», житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 10). Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні від 28.10.2021, в будинку [ADDRESS] зареєстровані в тому числі [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] є сином позивача та з 2020 року в будинку [ADDRESS] він не проживає. Місце його фактичного проживання їм не відоме. До цього він проживав у будинку, а коли за вказаною адресою накопичилися борги за комунальні послуги, він виїхав у невідомому їм напрямку, погашати борг не має наміру, за місцем реєстрації не з`являється. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження свої майном. На зміст права не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна (ст. 317 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Оскільки судом встановлено, в тому числі з показань свідків, що [PERSON] більше року не проживає у будинку [ADDRESS] без поважних причин, з метою недопущення подальшого порушення прав позивача на вільне користування та розпорядження належним їй майном, право власності [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Outcome: approved