Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів, який обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 13 лютого 2014 року був укладений договір про банківський строковий депозитний вклад №328823/5634/370-14, згідно якого вона внесла на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 15 000, 00 дол. США, строком до 18 лютого 2015 року зі сплатою 11 % річних на вказану суму; а 26 січня 2015 року був укладений договір про банківський строковий депозитний вклад №328823/122100/07-15, згідно якого вона внесла на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 60 455, 39 дол. США, строком до 26 квітня 2015 року зі сплатою процентів за вкладом щомісячно на перший строк та відповідно із збільшенням процентної ставки на кожний наступний строк. В свою чергу, відповідач зобов'язався після закінчення строку повернути суми вкладу та нараховані відсотки. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо повернення вкладів не виконав, суми вкладів та нарахованих відсотків не повернув, безпідставно продовжує до цього часу користуватись її коштами. Залишок грошових коштів на рахунку позивачки за договором №328823/5634/370-14 від 13 лютого 2014 року складає 15 000, 00 дол. США, а за договором №328823/122100/07-15 від 26 січня 2015 року - 60 455, 39 дол. США, які відповідач відмовляється повертати разом з нарахованими процентами. Також позивачка зазначила, що внаслідок порушення виконання зобов'язань за договорами, Банк також зобов'язаний виплатити суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. У судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та просили їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та зазначив, що на підставі постанови Правління НБУ №612 від 17 вересня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Тому, на його думку, вимоги позивачки про стягнення сум депозитних вкладів суперечать вимогам ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За приписами ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 13 лютого 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір про банківський строковий депозитний вклад №328823/5634/370-14, згідно якого позивачка внесла на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 15 000, 00 дол. США, строком до 18 лютого 2015 року зі сплатою 11 % річних на вказану суму. 26 січня 2015 року між сторонами був укладений договір про банківський строковий депозитний вклад №328823/122100/07-15, згідно якого [PERSON] внесла на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 60 455, 39 дол. США, строком до 26 квітня 2015 року зі сплатою процентів за вкладом щомісячно на перший строк та відповідно із збільшенням процентної ставки на кожний наступний строк. В свою чергу, відповідач зобов'язався після закінчення строку повернути суми вкладів та нараховані відсотки. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Вимоги позивачки про стягнення коштів ґрунтуються на двосторонніх правочинах - договорах банківського вкладу, вчинених у письмовій формі. Предметами договорів про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» №328823/5634/370-14 від 13 лютого 2014 року та про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» №328823/122100/07-15 від 26 січня 2015 року є безспірне зобов'язання банку прийняти грошові кошти в сумі 15 000, 00 дол. США та 60 455, 39 дол. США відповідно, та повернути вкладнику суму вкладів та нарахованих відсотків у дату повернення (на його першу вимогу). А ні договорами, а ні законодавством підстав неповернення вкладів у вказаних випадках не передбачено. 25 лютого 2015 року та 14 травня 2015 року позивачка зверталась до відповідача з заявами про повернення залишку сум, що залишились на її рахунках. Однак, відповідачем грошових коштів повернуто не було. У судовому засіданні доведено, що залишок коштів на рахунку [PERSON] за договором №328823/5634/370-14 від 13 лютого 2014 року складає 15 000, 00 дол. США, а за договором №328823/122100/07-15 від 26 січня 2015 року - 60 455, 39 дол. США, що підтверджується відповідними виписками з рахунків позивачки, наданими до суду. Зважаючи на викладені обставини, беручи до уваги те, що відповідач у встановлені в Договорах строки не виконав свої зобов'язання щодо виплати по закінченню дії Договору сум банківських вкладів, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки щодо стягнення суми заборгованості, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону. Оскільки відповідач у встановлений строк своїх зобов'язань по поверненню вкладів не виконав, заборгованість підлягає стягненню в примусовому порядку. Судом також встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ №612 від 17 вересня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Згідно ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Тому, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на безпідставність вимог [PERSON], оскільки позивачка звернулась з відповідними заявами про повернення коштів 25 лютого 2015 року та 14 травня 2015 року, тобто до введення в Банку процедури тимчасової адміністрації, а тому спірні відносини не регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому, суд вважає за можливе стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивачки грошові кошти за договором №328823/5634/370-14 від 13 лютого 2014 року у розмірі 15 000, 00 дол. США з нарахованими відсотками у розмірі 1 650, 00 дол. США, а також грошові кошти за договором №328823/122100/07-15 від 26 січня 2015 року у розмірі 60 455, 39 дол. США з нарахованими відсотками у розмірі 115, 94 дол. США. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] також просила стягнути на її користь 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором №328823/5634/370-14 від 13 лютого 2014 року за період з 18 лютого 2015 року по 10 серпня 2015 року (174 дні) у розмірі 5 930, 55 дол. США, та за договором №328823/122100/07-15 від 26 січня 2015 року за період з 26 квітня 2015 року по 10 серпня 2015 року (107 днів) у розмірі 10 956, 50 дол. США. Проте, при перерахуванні вищевказаних сум, судом встановлено, що позивачкою невірно була розрахована сума таких відсотків, виходячи з наступного. Сума 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором №328823/5634/370-14 від 13 лютого 2014 року становить 214, 52 дол. США (15 000, 00 дол. США * 3% / 365 * 174 дні), а за договором №328823/122100/07-15 від 26 січня 2015 року становить 531, 67 дол. США (60 455, 39 дол. США * 3% / 365 * 107 днів). Тому, суд вважає за можливе стягнути з Банку на користь позивачки саме вищевказані суми. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Крім того, судом встановлено, що внаслідок невиплати відповідачем сум вкладів позивачка понесла додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивача та його представника, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial