Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що 23 липня 2011 року вона уклала шлюб з гр. [PERSON], який вони зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 244. Вказує, що від шлюбу вони з відповідачем мають доньку - [PERSON], [INFO] про що в Книзі реєстрації народжень 04.07.2012 зроблено відповідний актовий запис за № 740. Пояснює, що протягом останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на сімейне життя та обов'язки. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй та дитині душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їхній сім'ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги як передбачено вимогами ст. 55 Сімейного кодексу України. Зазначає, що як наслідок, на даний момент та понад півроку ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати.? Вказує, що підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачені ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення їхньою спільною дитиною одного року - відсутні. Тому просити суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки їхнє подальше спільне життя, як подружжя є неможливим. Також, враховуючи ту обставину що відповідач останні півроку не надав жодних коштів на потреби сім'ї, в тому числі дитини, у неї є підстави вважати що відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дитини. Зазначає, що відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, вважає, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину. Пояснює, на скільки їй відомо, відповідач не є суб'єктом підприємницької діяльності, працює в ЖД ВОДЧ № 5 на посаді електрогазозварювальника, інформація про заробітну плату, або інші розміри можливих доходів їй не відома. Також вказує, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. В той час, вона змушена сама утримувати та виховувати малолітню дочку, одночасно працювати для матеріального забезпечення себе та їхньої спільної дитини, при тому, що вона отримує заробітну плату лише в розмірі близько 3 000 грн., якої недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як неповнолітньої дочки так і її особисто проживання. При таких умовах, враховуючи вищевикладене, розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] просить суд визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення їхньою дочкою повноліття. Також просить суд стягнути з відповідача на її користь судовий збір. 28.11.2016 року позивачкою [PERSON] подано до суду заяву про залишення позовних вимог без розгляду в частині стягнення аліментів на дитину з 12 липня 2016 року - 31 листопада 2016 року. Зазначає, що решту позовних вимог підтримує в повному обсязі. 28.11.2016 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в частині стягнення аліментів на утримання дитини з 12 липня 2016 року по 31 листопада 2016 року залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] зменшила позовні вимоги в частині стягнення коштів на утримання дитини та просила суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 700,00 грн. на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] до досягнення нею повноліття, просила задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у присутності свого представника [PERSON] в судовому засіданні визнав позов повністю з урахуванням зменшених позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Так, як вбачається з матеріалів справи, 23.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу - Федорка) було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що 23 липня 2011 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 244, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ № 078386, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 23 липня 2011 року. У позивача з відповідачем є спільна дитина: дочка [PERSON], яка народилася 20 червня 2012, про що 04.07.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 740, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 232365, виданого 04 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, про що свідчить зміст позовної заяви. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їхньої дитини, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дочки - [PERSON], 20 червня 2012 народження, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 232365. Як вбачається з довідки ТОВ «Житло-Сервіс» № 786 від 11.07.2016 року, гр. [PERSON] проживає в м. Ужгород і зареєстрована постійно [ADDRESS] разом із сином [PERSON], [INFO] Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII у 2016 році установлено прожитковий мінімум щодо дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, а також рівність обовязку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 700 гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 01 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягають на користь позивача сплачений останньою судовий збір в розмірі 551,20 грн., а також 551,20 грн. на користь держави. На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 28 листопада 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 02 грудня 2016 року.

Outcome: approved