Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину доньку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову покликається на те, що з перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 09 вересня 2015 року розірвано. У шлюбі у них народилась 04 травня 2001 року донька [PERSON], яка після припинення шлюбу залишилась проживати з нею, хоч зареєстрована за адресою відповідача. Оскільки відповідач являється ФОПП, має можливість надавати кошти на утримання доньки, а їй самостійно важко нести витрати по догляду за донькою, тому просить ухвалити рішення, яким присудити стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2.000 грн. щомісячно, до повноліття доньки. Позивачка та відповідач в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, тому суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення по справі у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за наявності згоди позивача. Сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якому позов визнав, однак просив задовольнити такий у розмірі 1.000 грн. Позивачка не заперечила про задоволення позову в розмірі 1.000 грн. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КИ № 104812, виданого 03 червня 2001 року [PERSON] народилась 04 травня 2001 року, її батьками є сторони у справі (а.с.4). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5). Судом встановлено, що після припинення шлюбних стосунків відповідач надає утримання дитині, допомагає їй, однак позивачку не влаштовує розмір такого утримання, оскільки самостійно несе також витрати, повязані з її вихованням, харчуванням та доглядом. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44 сесією Генеральної асамблеї ООН 20 листопада 1998 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні на день звернення до суду донька сторін [PERSON] проживає разом зі своєю матірю, в якої перебуває на утриманні позивачкою по справі в квартирі № 51, що по вул. Східний квартал, 17 у м.Марганці Дніпропетровської області, хоча зареєстрована за адресою відповідача. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідачем не надано суду доказів про своє матеріальне становище, стан здоровя, наявність на утриманні інших дітей, хоча у запереченні він вказує на те, що на його утриманні перебуває матір, однак жодних доказів суду про це не надав, позов визнав в часині сплати аліментів у розмірі 1.000 грн., позивачка не заперечила про такий розмір аліментів, тому суд вважає за необхідне присудити з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 1.000 грн., що саме такий розмір аліментів є достатнім для задоволення необхідних потреб дитини. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави слід стягнути 551 грн. 20 коп. несплаченого судового збору.

Outcome: partial