Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який до початку розгляду справи по суті уточнила, до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. На підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2017 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачує несвоєчасно та не у повному обсязі, приховує дійсний розмір своїх доходів. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В сім`ї позивачки погіршився матеріальний стан - необхідно сплачувати комунальні та інші платежі, зросли ціни на придбання предметів першої необхідності та продуктів харчування, одягу. Вважає, що аліменти у розмірі 2 000 грн. є достатніми для задоволення основних потреб дитини. Просила змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини з 1 000 грн. до 2 000 грн. щомісячно до повноліття дитини. Заочним рішенням від 08 квітня 2019 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] на підставі рішення Бердянського міськрайонного сулу від 06 квітня 2017 року, змінено з 1 000 грн. до 2 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 09 вересня 2019 року на підставі заяви відповідача вказане рішення скасовано, справу призначено до розгляду. В судове засідання учасники судового розгляду не з`явились. Позивачка надала суду заяву, згідно якої просила справу розглянути без її участі, попереднє рішення залишити без змін. Від представника відповідача адвоката Баранової О.П. надійшла заява про проведення судового засідання без її участі та без участі відповідача, а також про врахування під час розгляду справи обставин, викладених в заяві про перегляд заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до наступного висновку. Сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 14 березня 2017 року і до досягнення повноліття дитиною. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. В постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз змісту ст. 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Згідно ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч. 3 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення ч. 3 ст. 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Такий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 20 червня 2019 року по справі № 632/580/17. Згідно з ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За вимогами ст.ст. 58-59 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими. Підстави звільнення від доказування визначені у ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, доказів, які б підтверджували зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я сторін суду не надано. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Таким чином, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed