Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], в якому просила надати їй дозвіл на тимчасове вивезення з території України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя малолітнього сина - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], [INFO], на період до 14 календарних днів, строком до 1 серпня 2019 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 08 серпня 2008 року по 26 лютого 2014 року. Шлюб розірвано відповідно до рішення Калінінського районного суду міста Донецька Донецької області від 26 лютого 2014 року, що набрало законної сили 11 березня 2014 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає із позивачкою. На даний час позивач є внутрішньо переміщеною особою та має фактичне місце проживання у м. Київ. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, взагалі не підтримуючи зв'язку із позивачем, яка утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зазначила, що у період часу з жовтень по листопад 2018 року має намір вивезти дитину на відпочинок за кордон, а саме до Єгипту строком до 14 (чотирнадцяти) календарних днів, та не має можливості отримати нотаріально посвідчений дозвіл на перетин дитиною кордону України без згоди та супроводу відповідача у справі - [PERSON], у зв'язку з чим просила надати її неповнолітній дитині дозвіл на виїзд за кордон без згоди та супроводу батька. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце його проведення повідомлялась належним чином в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 128, ч. 5 ст. 130, п. 19 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином в порядку, передбаченому п. 19 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 28.08.2018 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON], [INFO], перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2008 р., який було розірвано рішенням Калінінського районного суду міста Донецька Донецької області від 26 лютого 2014 року, що набрало законної сили 11 березня 2014 року. Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. Позивач [PERSON] разом із дитиною [PERSON], [INFO], згідно довідок УСЗН Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 листопада 2017 року № 2309, № [NUMBER] (а.с. 15-16) взяті на облік як внутрішньо переміщені особи з [ADDRESS]; зареєстроване місце проживання як внутрішньо переміщених осіб: [ADDRESS]. Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.08.2018 року та відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № [NUMBER] від 31 травня 2017 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки, виданої ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» від 26.06.2018 р. за № 9, позивач працює в ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» на посаді старшого фахівця з контролінгу відділу бюджетування та звітності з 01.10.2014 року по теперішній час та частина її щорічної відпустки на 14 календарних днів згідно графіку відпусток на 2018 рік запланована з 15 жовтня 2018 року. Позивачем запланована поїздка на відпочинок до Арабської Республіки Єгипет у період з 15 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, що підтверджується заявкою № 18364180 від 26.06.2018 року щодо бронювання позивачем путівки на її ім'я та ім'я дитини. Статтею 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» гарантовано право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Згідно із ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. За змістом ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За змістом ст. 157 цього Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 157 СК України (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 03.07.2018 р. N 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 року) той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 р. затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України, відповідно до п. 3-5 яких передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається , зокрема у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків та у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред'явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок такого виїзду за згодою батьків або за дозволом суду при відсутності згоди одного з батьків. З вищевказаних норм права вбачається, що дитина може виїжджати за кордон за визначеними батьками підставами: країною перебування та встановленого терміну перебування за кордоном, який необхідний для реалізації такої мети виїзду. Якщо згоди між батьками щодо такого виїзду не має, один з батьків має право звернутися до суду з позовом до другого з батьків задля отримання дозволу на таку поїздку. Отже, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути ухвалено за наявності підстав визначених відповідними Правилами, а саме: із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини з території України на рік уперед, без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи випливає, що позивач разом з дитиною [PERSON] має на меті виїхати на відпочинок до Арабської Республіки Єгипет у період з 15 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року. Вказана поїдка не порушує прав батька дитини та відповідає інтересам дитини. Враховуючи вищенаведене, а також те, що на час виникнення спірних правовідносин законодавством не була встановлена можливість самостійного вирішення питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою відпочинку дитини за кордоном тим з батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, суд дійшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог [PERSON] щодо надання дитині [PERSON], [INFO], дозволу на виїзд за кордон до Арабської Республіки Єгипет у супроводі матері без згоди та супроводу батька. Щодо періоду перебування дитини за кордоном суд враховує можливість існування інших обставин, які пов'язані з вказаною поїздкою і не залежать від волі позивача, в зв'язку з чим визначає такий період з 1 жовтня по 30 листопада 2018 року. В частині позовних вимог щодо надання дозволу дитині [PERSON], [INFO], на виїзд з території України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], [INFO], на період до 14 календарних днів, строком до 1 серпня 2019 року необхідно відмовити. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial