Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, посилаючись на те, що вона та відповідач перебували в шлюбі, який 18 квітня 2008 року було розірвано. Від шлюбу мають синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо. З липня 2017 року по листопад 2017 року він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дітей. З грудня 2017 року між ними виникли суперечки з приводу надання матеріальної допомоги на утримання дітей. Просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 грудня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив що згоден платити аліменти, але в розмірі, що становить 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.6-7). Діти знаходяться на утриманні матері. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Стаття 27 «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991, та положення «Декларації прав дитини» регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини - не досягнуто, а, отже, аліменти підлягають стягненню в порядку ст.181 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. За ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобов'язання щодо утримання. Відповідно ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч.1 ст. 183 ЦПК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від заробітку доходу, оскільки він, хоча і отримує заробітну плату та пенсію, є інвалідом 3 групи по зору довічно і потребує постійних реабілітаційних заходів. Позивач [PERSON] зазначила, що вона теж є інвалідом 3 групи по зору і її дохід не є більшим, ніж дохід відповідача. Вважає, що батьки зобов'язані утримувати дітей, докладаючи зусилля в рівній частині. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з того, що діти проживають разом із позивачкою, відповідач отримує заробітну плату та пенсію, на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має. Враховуючи спільний обов'язок батьків щодо матеріального утримання дітей, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 13 грудня 2017 року - дня звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів, а не з 01 грудня 2017 року, як просить позивач у позові. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial