Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просить визнати за ним право власності на 2 /3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтв на право особистої власності на будинковолодіння від 17.08.1988 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] належав на праві власності колгоспному двору, головою однієї половини колгоспного двору була бабуся позивача (по батьковій лінії) [PERSON] , а головою другої половини колгоспного двору був батько позивача [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . На час її смерті діяв Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно ст. 529 згаданого кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Син спадкодавця [PERSON] , батько позивача - [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняв спадщину, вступив в управління та володіння спадковим майном - 1/ 2 частиною житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За заповітом, складеним в 2007 р., посвідченим секретарем Сороківської сільської ради, [PERSON] все належне йому майно заповів позивачу - [PERSON] . [INFO] батько позивача - [PERSON] помер. Реалізуючи своє право на спадщину, спадкоємець за заповітом, позивач [PERSON] , у визначений законом строк звернувся до державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори з заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Нотаріусом йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як спадкове господарство зареєстроване як колгоспний двір, головою якого були бабуся і батько позивача, визначити їх конкретні частки неможливо. На час припинення колгоспного двору (15.04.1991) в спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: голова двору, батько позивача [PERSON] , 1923 року народження, його дружина, мати позивача [PERSON] , 1923 року народження, голова двору, бабуся позивача [PERSON] , 1900 року народження, дочка позивача [PERSON] , 1978 року народження. Після смерті батька [PERSON] позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину, яка складається із 1 /2 частини, успадкованої в 1997р. [PERSON] після смерті його матері [PERSON] , та 1 /3 від половини вказаного господарства, що згідно свідоцтва належало спадкодавцю [PERSON] , всього 2 /3 (4 /6) частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] з 2004 року позивач проживає та зареєстрований у спадковому господарстві, за власні кошти виготовив технічну документацію на будинок, утримує будинок й прибудинкову територію в належному стані, обробляє земельну ділянку, однак, не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію, як колгоспного двору. 12.04.2019 відповідачка [PERSON] подала в суд зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на 1 /3 частину будинковолодіння (житлового будинку, господарських будівель і споруд), розташованих по [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що вона та [PERSON] є рідними сестрою і братом, їх батьками були [PERSON] та [PERSON] . Останній після смерті своєї матері (одночасно бабусі позивачки) [PERSON] , з 1997 р. став власником цілого будинковолодіння по [ADDRESS] Не будучи обізнаними із цивільним законодавством, батьки вважали, що будинковолодіння під [ADDRESS] належить їм в рівних частках, так як за спільні кошти проводили переобладнання будинку, капітальні ремонти та ін. За життя батьки вирішили все належне їм майно розділити порівну між дітьми, для цього батько заповів свою частину майна синові [PERSON] , а мама заповіла належне їй майно, а саме: половину житлового будинку, земельний пай, заощадження на ощадкнижці, - [PERSON] . Батько [PERSON] помер [INFO] На час смерті разом з ним проживала його дружина - пенсіонерка [PERSON] (мама позивачів [PERSON] , [PERSON] ), яка згідно ст. 1241 ЦК України мала обов`язкову частку в спадщині незалежно від змісту заповіту, яка визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї при спадкуванні за законом. Отже, [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, але не встигла належну їй частку оформити у встановленому законодавством порядку. [INFO] [PERSON] померла. За заповітом вона заповіла належне їй майно [PERSON] . На час смерті спадкодавця остання не проживала разом з нею, у визначений законом строк [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, нотаріусом була відкрита спадкова справа № 471/2013. Про прийняття спадщини свідчать свідоцтва про право на спадщину за реєстровими номерами: 1483,1484,1485. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] за заповітом батька не зразу узаконив своє право на будинковолодіння, а також те, що [PERSON] , яка проживає в м. Івано-Франківськ, за заповітом матері бажає успадкувати належну її матері частку в будинковолодіння, обговоривши зазначене питання, прийшли до переконання, що за заповітом матері позивачці [PERSON] мала би належати 1 /3 частка у будинковолодінні по [ADDRESS] . Позивач/відповідач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав, просить їх задовольнити. Також він визнав позовні вимоги [PERSON] . Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що позов [PERSON] визнає в повному обсязі. Відповідачка/позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо визнання за [PERSON] 2 /3 частин будинковолодіння по [ADDRESS] та підтримує свій зустрічний позов про визнання за нею права власності на 1 /3 частину будинковолодіння за цією ж адресою. Заслухавши [PERSON] , дослідивши письмові докази, суд, дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копіями Свідоцтв про право особистої власності на будинковолодіння від 17.08.1988, виданими виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 148 від 10 серпня 1988 посвідчено, що в половині будинковолодіння, що складається із житлового будинку, службових будівель і споруд, розташованих в [ADDRESS] - дійсно належить колгоспному двору, головою якого є: [PERSON] та [PERSON] . Із Довідки № 119, виданої 15.02.2018 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради випливає, що в [ADDRESS]». Цією ж довідкою стверджується, що станом на 15.04.1991 року (припинення існування колгоспних дворів) в господарстві по [ADDRESS] проживали: голова [PERSON] , 1923 року народження; його дружина [PERSON] , 1923 року народження; мати [PERSON] , 1900 року народження, внучка [PERSON] , 1978 року народження. [PERSON] померла [INFO] віці 97 років в с. Сороки Городенківського району, актовий запис за № 6 від 23.06.1997, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04.07.2000 відділом запису актів цивільного стану. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно ст. 524 згаданого Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 згаданого Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємствi за законом спадкоємцями першої черги є, в рiвних частках, дiти (у тому числі усиновленi), дружина i батьки (усиновителi) померлого. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На день смерті [PERSON] ( [INFO] ) разом з нею по [ADDRESS] проживали син [PERSON] , 1923 року народження; невістка [PERSON] , 1923 року народження; правнучка [PERSON] , 1978 року народження. Про те, що [PERSON] та [PERSON] були батьками [PERSON] , [INFO] , стверджує копія Відновленого запису про народження № 194 від 29.12.1976. Про те, що син спадкодавця [PERSON] прийняв спадщину, яка складається із права на земельну частку (пай), свідчить копія Свідоцтва про право на спадщину, видана державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори від 19.07.2000р. Після смерті матері [PERSON] фактично спадкував належну матері [PERSON] половину житлового будинку. [PERSON] помер [INFO] віці 84 роки в с. Сороки, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.12.2007 виконкомом Сороківської сільської ради, актовий запис № 19. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) проживав разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] , що стверджується довідкою № 516, виданою 10.10.2018 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради. За заповітами, посвідченими 22.11.2007 та 26.11.2007 секретарем виконкому Сороківської сільської ради, зареєстрованими в реєстрі за № 46, № 47, [PERSON] , житель с [ADDRESS] району, заповів [PERSON] все належне йому майно: половину житлового будинку, земельний пай за сертифікатами серії [NUMBER] та № [NUMBER]; все майно, легковий автомобіль марки ВАЗ 21013 1986 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] , заповіти зареєстровані у спадковому реєстрі за № 43536279, 43536359, що доводиться Витягом № 13895076 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданим 31.03.2008 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Копією спадкової справи № 340/2008 р., наданою суду державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори, стверджено, що позивач/відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Йому 30.06.2008 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1275, на земельну частку (пай), що належала спадкодавцю на підставі сертифікатів на права на земельну частку (пай) серії [NUMBER] та № [NUMBER]. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України непрацездатна вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з спадкоємців у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Статтею 26 закону «Про загаль-нообов`язкове держане пенсійне страхування» для жінок визначено пенсійний вік 55 років. Судом встановлено, що [PERSON] народилась в 1924р. Отже, на день відкриття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті чоловіка [PERSON] ( [INFO] ) вона досягла пенсійного віку, встановленого законом для жінок. Те, що спадкоємцями першої черги за законом спадкодавця [PERSON] , крім дружини [PERSON] , є їх діти: позивач /відповідач [PERSON] та відповідачка/позивачка [PERSON] , стверджено копіями їх свідоцтв про народження: серії [NUMBER] , виданого Гвіздецьким рай бюро ЗАГС 11.12.1956; № [NUMBER] , виданого Гвіздецьким селищним ЗАГС 10.09.1956. Оскільки спадкоємцями першої черги за законом спадкодавця [PERSON] були три особи, то обов`язкова частка непрацездатної вдови спадкодавця, яка на день смерті проживала разом із ним - [PERSON] , становить 1 / 6. Враховуючи те, що на час ліквідації колгоспних дворів [PERSON] також належала 1/ 6 частка житлового будинковолодіння, яка яку вона ніколи не втрачала, тому частка [PERSON] в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] віці 89 роки в с. Сороки, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05.06.2013 виконкомом Сороківської сільської ради, актовий запис № 7. На час смерті [PERSON] ( [INFO] ) відповідачка/позивачка [PERSON] не проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , з нею проживав син [PERSON] , що стверджується довідкою № 636, виданою 30.11.2018 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради. За заповітом, посвідченим 30.10.2012 секретарем виконкому Сороківської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 31, [PERSON] , жителька с. Сороки Городенківського району, заповіла позивачка [PERSON] все належне їй майно. Копією спадкової справи № 471/2013, наданою суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою стверджується, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , до Городенківської районної державної нотаріальної контори 19.11.2013 зверталась дочка спадкодавця [PERSON] . Їй 21.12.2018 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 1483, № 1484, № 1485 на земельні ділянки, що належали спадкодавцю на підставі Державних актів на права на земельні ділянки [NUMBER], [NUMBER] , [NUMBER] . Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С. № 974/02-31 від 15.05.2018 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] , померлої [INFO] на житловий будинок [ADDRESS] , з посиланням на те, що господарство відносилось до колгоспного двору, в якому кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, але частки між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , що житловий будинок збудований в 1982 р., інші господарські будівлі збудовані в 1960,1975, 1980, 1990 роках, їх інвентаризаційна вартість становить 156354 грн. Судом встановлено, що позивачі, як спадкоємці за заповітами, успадкували належне спадкодавцям майно, фактично стали власниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачами права власності на відповідні частки в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог позивачів. На підставі ст.ст. 120, 123, 525, 526, 534 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1216, 1217,1218,1220,1222,1223,1233,1241, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved