Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , уточненим в ході розгляду справи, вказавши, що з 2009 року до 2016 року сторони перебували у шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] проживає разом з позивачем, на її користь з відповідача за рішенням суду стягуються аліменти. Однак, у зв`язку з тим, що [PERSON] народився з вадами шлунково-кишкового тракту, серцево-судинної системи, нирок, хворіє та потребує лікування, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати, пов`язані з лікуванням та розвитком дитини, за період з 01.09.2018 року по 22.01.2019 року в загальній сумі 29532,90 гривень. Ухвалою суду від 20.08.2018 року провадження у справі було відкрите та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 12.09.2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову через його недоведеність та безпідставність. 16.10.2018 року та 28.01.2019 року позивачем подавались уточнені позовні заяви, в яких змінювався період понесення додаткових витрат та збільшено суму вимог. Ухвалою суду від 26.02.2019 року підготовче провадження було закрите, справу призначено до розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала на зазначених підставах, вказавши, що їх спільний з відповідачем син [PERSON] народився з вадами різних систем організму, є інвалідом з дитинства та наразі має низку захворювань, потребує постійного лікування, стороннього догляду, має вади розумового розвитку, у зв`язку з чим відвідує центр підготовки до школи. Аліментів, які стягуються з відповідача, недостатньо для утримання дитини, сама вона працює неофіційно, адже син потребує догляду. Додаткові витрати складаються з вартості медичних препаратів для лікування сина, відвідування сином дитячого центру для підготовки до школи, тощо. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, вказуючи, що витрати, які вказує позивач, не є додатковими у розумінні СК України, адже не обумовлені виключними обставинами, а мають покриватись за рахунок аліментів, які [PERSON] сплачує в установленому порядку у відповідності до рішення суду. При цьому витрати, про стягнення яких просить позивач, не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки позивачем не надано документів на підтвердження того, що лікарські препарати, на придбання яких позивач надала чеки, були призначені лікарями, а деякі препарати, зазначені у чеках, взагалі не рекомендовані для прийому дитині такого віку, також позивачем не надано документів на підтвердження того, що дитина має вади розумового розвитку чи потребує відповідних витрат для придбання гігієнічних товарів. Інші витрати не обумовлені особливими потребами [PERSON] чи станом його здоров`я, адже відвідування стоматолога, підготовка до школи потрібні кожній дитині, у зв`язку з чим є загальними, а не особливими витратами та мають покриватись за рахунок аліментів. Також представник вказувала на те, що позивач просить стягнути лише з відповідача всі витрати, які позивач вважає додатковими, між тим як обов`язок з утримання дитини має в рівній мірі кожен з батьків. При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження. [PERSON] має статус інваліда з дитинства та проживає разом з позивачем (копія посвідчення а.с. 13). Відповідно до медичного та консультативного висновків (а.с. 20, 85) у [PERSON] виявлено тетраду Фалло, множинні вроджені вади розвитку, стеноз гілки легеневої артерії. За індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда (а.с. 21) [PERSON] потребує медичної реабілітації, а саме відновної терапії, профілактичних заходів, медичного спостереження 1 чи 2 рази на рік. Також дитині рекомендовані два рази на рік лікувальний масаж та лікувальна фізкультура. Крім того [PERSON] необхідне ортопедичні вироби, а саме взуття. Згідно з довідками ТОВ «Багатопрофільне підприємство «Південьпромтехнологія» (а.с. 23, 61) [PERSON] з вересня 2017 року по червень 2018 року, та з вересня 2018 року по січень 2019 року відвідував розвиваючі заняття в дитячому консультаційному центрі та позивачем сплачено 12380 гривень. Відповідно до позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні, додаткові витрати на утримання [PERSON] пов`язані з хворобою дитини та складаються з витрат на проїзд до м. Київ для медичного обстеження та лікування, придбання ліків, оплати за дитячий садочок, стоматологічного лікування На підтвердження понесення витрат позивачем надані копії проїзних документів, фіскальних чеків, інші документи (а.с. 14-23, 47-49, 56-61). Судом не досліджується в якості доказу копія договору про впровадження додаткової освітньої (платної) послуги (а.с. 84), адже цей договір не підписаний та не має дати укладення. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.12.2015 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ј частки від усіх видів доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.10.2015 року (а.с. 9). Згідно з розрахунком заборгованості від 12.03.2019 року, наданого відповідачем, станом на 01.03.2019 року заборгованість по аліментам у [PERSON] відсутня, наявна переплата. Також судом було стягнуто з [PERSON] кошти на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частки усіх видів доходу [PERSON] до досягнення [PERSON] шестирічного віку. Оцінюючи письмові докази в межах позовних вимог та заперечень відповідача, суд дійшов наступних висновків. Позивачем не надано доказів того, що поїздка її та [PERSON] до м. Київ та у зворотному напрямку до м. Запоріжжя у квітні 2017 року була необхідною для лікування дитини та для цього було потрібно прямувати до м. Київ, адже позивачем не надано будь-яких документів на підтвердження того, що [PERSON] лікарями, які спостерігають за здоров`ям дитини, був направлений до медичного закладу у м. Київ, враховуючи що лікування згідно з наданими позивачем документами дитина проходить у м. Запоріжжя. Надана позивачем квитанція на 4730 гривень за лікування у ПП [PERSON] (а.с. 17) не містить відомостей яке саме лікування та кому саме надавалось, платником коштів зазначено [PERSON] , що не відповідає ані імені позивача, ані імені сина сторін. Суд погоджується з доводами відповідача про те, що відвідування [PERSON] розвиваючих занять у ТОВ «БП «Південьпромтехнологія» не пов`язане із хворобою дитини, а також не має на меті розвиток якихось особливих здібностей, адже позивач вказала, що відвідування таких занять відбувається в межах підготовки до школи, чого потребує кожна дитина, а не лише [PERSON] , тож такі витрати не є виключними чи індивідуальними. Крім того, також позивачем не надано доказів на підтвердження того, чому вартість відвідування таких занять [PERSON] є значно дорожчою, ніж вартість відвідування, встановлена для інших дітей та вказана на сайті підприємства. Позивачем не підтверджено обов`язковість сплати благодійних внесків за квитанціями (а.с. 47, 59, 60). Крім того, враховуючи, що позивач вказала, що це плата за відвідування дитячого садочку, то такі витрати є загальними для усіх дітей, а не пов`язані зі станом здоров`я [PERSON] . Надані позивачем медичні документи [PERSON] не містять відомостей про призначення лікарями дитині тих ліків, препаратів та БАДів, медичних досліджень, чеки про придбання яких та сплату за які надала [PERSON] . Дати відвідування дитиною лікарів відповідної спеціалізації не пов`язані з часом придбання ліків, в тому числі і тих, приймання яких має виключно разовий характер, як то жарознижуючих, тощо. Деякі препарати, як то аміксин, фармацитрон, ринза, чеки на придбання яких також надала позивач на підтвердження позовних вимог, протипоказані для застосування дітям до 7, до 12 та до 15 років відповідно. До того ж аміксин навіть дітям віком старше семи років рекомендовано приймати лише кілька днів (з 1 по 6 добу лікування), натомість як згідно наданих позивачем чеків вона його систематично придбавала у листопаді та грудні 2018 року. Окремі квитанції взагалі не містять відомостей про те, що саме придбавалось та за що були сплачені кошти. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи таке, суд не вбачає підстав для стягнення в якості додаткових витрат на утримання [PERSON] витрат на відвідування останнім розвиваючих занять, дитячого садочка, придбання одягу та взуття, які не є спеціальними та не мають лікувального призначення, адже такі витрати є загальними та звичайними для усіх дітей, не пов`язані із хворобою [PERSON] чи з розвитком якихось особливих здібностей. Такі витрати мають покриватись за рахунок аліментів, які відповідачем виплачуються у відповідності до рішення суду. У тому випадку, якщо витрати [PERSON] на утримання сина не можуть покриті за рахунок аліментів, а також її власних заробітків, враховуючи, що вона має рівний із батьком обов`язок з утримання сина, тож право малолітнього [PERSON] на утримання з боку батька може бути захищене шляхом збільшення розміру аліментів в порядку позовного провадження. Підстав для стягнення з [PERSON] витрат на придбання ліків, медичні дослідження, поїздки, суд не вбачає у зв`язку з недоведеністю позивачем того, що такі ліки призначались [PERSON] лікарями та були необхідні у зв`язку з його лікуванням. Підсумовуючи вищевикладене, з урахуванням попередніх висновків та міркувань, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed