Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до СТОВ «Придніпров'є», в якому посилаючись на ст.ст. 79, 90, 91, 95, 152, 206, 211, 212 ЗК України, ст.ст. 22, 386, 623, 1166, 1167, 1172, 1192 ЦК України, ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 2 лютого 2002 року № 92/2002, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вказуючи на те, що вона являється власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,59 га (кадастровий номер 74244844200:08:001:0001), яка розташована на території Малинівської сільської ради Ріпкинського району, яка протягом 2013 року перебувала у самовільному користуванні СТОВ «Придніпров'є», що встановлено актом Управління контролю за використанням та охороною земель в Чернігівській області, хоча про неможливість використання земельно ділянки без укладення договору оренди землі вона [PERSON] повідомляла перед початком весняно-польових робіт, вказуючи, що розмір шкоди за використання СТОВ «Придніпров'є» належної їй земельної ділянки площею 3,59 га, розташованої на території Малинівської сільської ради Ріпкинського району з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва становить 637 грн. 09 коп. (3 відсотки від нормативно грошової оцінки даної земельної ділянки - 21236 грн. 64 коп.), тому просила стягнути з СТОВ «Придніпров'є» на її користь 637 грн. 09 коп. за використання в 2013 р. належної їй земельної ділянки сільськогосподарського призначення розміром 3,59 га та 3000 грн. морально шкоди. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в ньому. Наголосила на тому, що моральна шкода полягає в тому, що вона бігає по інстанціям з приводу порушення відповідачем земельного законодавства. Вказала, що СТОВ «Придніпров'є» знищило її межові знаки. Також вказала, що з [PERSON] проживає по сусідства та вказувала на те, що його підприємство використовує належну їй земельну ділянку. В судовому засіданні представник СТОВ «Придніпров'є» Кульчіцький С.В. проти задоволення позову заперечував, пославшись на те, що: - позивач в позовній заяві не повно викладає обставини; - актом Управління контролю за використанням та охороною земель в Чернігівській області не встановлено самовільне користування СТОВ «Придніпров'є» земельної ділянки позивачки, а встановлено те, що межі її земельної ділянки збігаються з межами земельних ділянок щодо яких що між ними та Ріпкинською районною державною адміністрацією Чернігівської області було укладено договори оренди не витребуваних земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Малинівської сільської ради Ріпкинського району розмірами: 0,3125 га. (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0122), 2,1975 га (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0121), 2,0866 га (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0110); - актом Управління контролю за використанням та охороною земель в Чернігівській області встановлено, що землевпорядною організацією НВФ «Нові Технології» було дотримано інформації про винесення земельної ділянки площею 3,59 га в натуру, у зв'язку з чим було проведено повторний розподіл даної земельної ділянки; - [PERSON] не виконано рекомендації Управління контролю за використанням та охороною земель в Чернігівській області щодо звернення до землевпорядної організації для встановлення (оновлення) меж земельної ділянки для подальшого її використання; - вони в свою чергу виконали рекомендації Управління та звернулись з до Ріпкинської РДА щодо розірвання договорів оренди не витребуваних земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Малинівської сільської ради Ріпкинського району розмірами: 0,3125 га. (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0122), 2,1975 га (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0121), 2,0866 га (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0110), які були розірванні Ріпкинською РДА згідно розпорядження від 6 листопада 2013 р. № 331 «Про припинення права оренди земельних ділянок СТОВ «Придніпров'є»; - позивачка не встановила на своїй земельній ділянки межових знаків; - позивачка не надала доказів спричинення й моральної шкоди саме з боку СТОВ «Придніпров'є». Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], представника СТОВ «Придніпров'є» Кульчіцького С.В., дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 3,59 га, розташованої на території Малинівської сільської ради Ріпкинського району з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 74244844200:08:001:0001, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (Серія ЯЗ № 270847), виданого 15 січня 2009 р. Ріпкинською районною державною адміністрацією Чернігівської області, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровим планом земельної ділянки, які виданні Відділом Держземагенства у Ріпкинському районі. По справі встановлено, що нормативна грошова оцінка даної земельно ділянки з кадастровим номером 74244844200:08:001:0001 складає 21236 грн. 64 коп.. По справі встановлено, що Ріпкинською районною державною адміністрацією Чернігівської області та СТОВ «Придніпров'є» в 2012 р. (без числа та місяця) були укладено договори оренди не витребуваних земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Малинівської сільської ради Ріпкинського району розмірами: - 0,3125 га. (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0122); - 2,1975 га (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0121); - 2,0866 га (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0110). Вказані договори зареєстровані в Малинівській сільській раді Ріпкинського району Чернігівсько області 25 квітня 2013 р., отже вказані договори, в силу норм ЗК України, є укладеними з 25 квітня 2013 р.. Довідкою СТОВ «Придніпров'є» від 2 квітня 2014 р. стверджується, що вказані земельні ділянки були засіяні кукурудзою 18 травня 2013 р., а врожай зібрано 25 вересня 2013 р.. Актом перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства № 013 від 11 вересня 2013 р., проведеної державним інспектором Держсільгоспінспекції в Чернігівській області Житником С.В. встановлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 3,59 га, розташованої на території Малинівської сільської ради Ріпкинського району з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на час проведення розпаювання у 2006 р., землевпорядною організацією НВФ «Нові Технології», яка проводила збір та аналіз матеріалів щодо розпаювання земельних ділянок колишнього КСП «Придніпров'є» не було дотримано інформації про винесення земельної ділянки площею 3,59 га в натуру, у зв'язку з чим було проведено повторний розподіл даної земельної ділянки, що у 2012 р. СТОВ «Придніпров'є», відповідно технічної документації із землеустрою щодо передачі в оренду не витребуваних земельних часток (паїв), яку затверджено розпорядженням Ріпкинської РДА від 07.03.2012 р. № 125 уклало договори оренди не використання земельних ділянок не витребуваних земельних часток (паїв) на кожну ділянку окремо. В акті вказано, що оскільки земельні ділянки площею: 0,3125 га, 2,1975 га та 2,0866 га частково накладаються на земельну ділянку [PERSON], то до Ріпкинської РДА буде направлено клопотання про розірвання договорів оренди. Після чого [PERSON] рекомендовано звернутись до землевпорядно організації для встановлення (обновлення) меж земельної ділянки, для її подальшого використання. Згідно розпорядження Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області від 6 листопада 2013 р. № 331 «Про припинення права оренди земельних ділянок СТОВ «Придніпров'є» було припинено право оренди СТОВ «Придніпров'є» на не витребувані земельні ділянки №№ 9/1159(1), 9/1147(1), 9/1158(1), розмірами: 0,3125 га. (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0122), 2,0866 га (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0110), 2,1975 га (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0121) відповідно сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малинівської сільської ради Ріпкинського району загальною площею 4,5966 га, яке виникло згідно з договорами оренди земельних ділянок. Статтею 211 Земельного кодексу України самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону. З урахуванням положень Земельного кодексу України, зміст терміну «самовільне зайняття земельних ділянок» розкрито у Законі України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Відповідно до абзацу десятого статті 1 цього Закону самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації. Таким чином, в основі самовільного зайняття земельних ділянок лежить порушення установленого порядку щодо передачі (надання) земельних ділянок з установленням меж та оформлення права на них. [PERSON] не оскаржує договори оренди не витребуваних земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які укладені між Ріпкинською районною державною адміністрацією Чернігівської області та СТОВ «Придніпров'є», тому вони з моменту їх реєстрації (25 квітня 2013 р.) до моменту їх розірвання (6 листопада 2013 р.) були чинними та дійсними. Отже, СТОВ «Придніпров'є» в цей період використовувало не витребувані земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Малинівської сільської ради Ріпкинського району розмірами: 0,3125 га. (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0122), 2,1975 га (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0121), 2,0866 га (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0110), на підставі вказаних договорів, тобто не самовільно. Оскільки за Конституцією України кожен має право, зокрема, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним (частини перша, друга, четверта статті 41), то вказане використання вказаних не витребуваних земельних ділянок СТОВ «Придніпров'є» порушує право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 3,59 га, яка частково накладається з земельними ділянками площею: 0,3125 га, 2,1975 га та 2,0866 га. При цьому, жодних договірних правовідносин між [PERSON] та СТОВ «Придніпров'є» не існує. Крім того, суд вважає порушеними права [PERSON] внаслідок: - не дотримання землевпорядною організацією НВФ «Нові Технології» інформації про винесення земельної ділянки площею 3,59 га в натуру, у зв'язку з чим було проведено повторний розподіл даної земельної ділянки; - укладення Ріпкинською районною державною адміністрацією Чернігівської області та СТОВ «Придніпров'є» договорів оренди не витребуваних земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Малинівської сільської ради Ріпкинського району розмірами: 0,3125 га. (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0122), 2,1975 га (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0121), 2,0866 га (кадастровий номер: 74244844200:08:001:0110). В той же час, суд вважає, що права позивачки відновленню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). З позовної заяви вбачається, що позивачка [PERSON], з посиланням на ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 2 лютого 2002 року № 92/2002, визначила розмір збитків за використання СТОВ «Придніпров'є» належної їй земельної ділянки площею 3,59 га, розташованої на території Малинівської сільської ради Ріпкинського району з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в сумі 637 грн. 09 коп., що складає 3 відсотки від нормативно грошової оцінки даної земельної ділянки (21236 грн. 64 коп.). Згідно ч. 1 ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України постановою від 19 квітня 1993 р. N 284 затвердив Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. П.п. 1-4 даного Порядку передбачають, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Відшкодуванню підлягають, зокрема збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, яким є доходи, які міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян, якщо вони обгрунтовані. Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості). Виходячи з правового аналізу ст. 157 ЗК України та Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою від 19 квітня 1993 р. N 284 Кабінету Міністрів України, в системному зв'язку з ст.ст. 58, 59 ЦПК України, можна зробити висновок, що належним та допустимим доказом, який визначає розмір збитків заподіяних власникам землі внаслідок використання їх земельних ділянок є Акт комісії, створеної Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. В даному випадку, позивачка такого акту суду, в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надала. Слід зауважити, що ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 2 лютого 2002 року № 92/2002 визначає одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Виходячи з цього, ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 2 лютого 2002 року № 92/2002 не може визначати розмір збитків заподіяних власникам землі внаслідок використання їх земельних ділянок, оскільки для цього в Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою від 19 квітня 1993 р. N 284 Кабінету Міністрів України встановлений спеціальний алгоритм дій. Враховуючи наведене, суд вважає, що [PERSON] належними та допустимими доказами не довела розмір шкоди (збитків) заподіяних СТОВ «Придніпров'є» їй, як власнику земельної ділянки сільськогосподарського призначення розміром 3,59 га, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до СТОВ «Придніпров'є» про стягнення коштів за використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення слід відмовити. Щодо позовних вимог [PERSON] до СТОВ «Придніпров'є» про відшкодування моральної шкоди за використання земельної ділянки, то суд враховує наступне. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Слід зауважити, що підставами позову, які згідно зі ст. 31 ЦПК України може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини. З позовної заяви вбачається, що позивачка в позовній заяві жодним чином не обґрунтовувала в чому конкретно їй завдана моральна шкода, а лише послалась на ч. 3 ст. 386 та ст. 1167 ЦК України. Враховуючи наведене, суд знаходить, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до СТОВ «Придніпров'є» про відшкодування моральної шкоди за використання земельної ділянки слід відмовити.

Outcome: dismissed