Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» (далі по тексту ТДВ «СК «Провіта») про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 01.04.2013 року на 183 км а/д Кіпті-Глухів-Бачівськ сталася ДТП за участю автомобіля «Mitsubishi Colt», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] В зв'язку з тим, що в результаті ДТП ніхто не постраждав, не завдано збитків третім особам, пошкоджено було тільки автомобіль позивача, подальшу перевірку працівниками міліції було припинено та передано матеріали до архіву Кролевецького РВУМВС України в Сумській області. На момент вчинення ДТП, автомобіль було застраховано на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 04.12.2012 року. Відповідно до умов договору [PERSON] повідомила відповідача про настання страхового випадку 01.04.2013 року. 07 червня 2013 року позивачка подала заяву про виплату страхового відшкодування. У цей же день із застрахованим автомобілем стався страховий випадок, а саме пошкодження вітрового скла під час руху автомобіля. 11 червня 2013 року [PERSON] подала заяву до «СК «Провіта» про виплату страхового відшкодування. Однак, не зважаючи на те, що позивачкою було виконано всі умови договору для визнання випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування, відповідач грошові кошти не перераховував, чим свої зобов'язання за договором добровільного страхування не виконав. В зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 6274,59 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі та пояснила, що з квітня 203 року неодноразово зверталася до відповідача з метою з'ясування причин не проведення страхового відшкодування, однак відповідач все робив для того, щоб затягнути процес виплати страхового відшкодування та ніяк не реагував на звертання [PERSON] Представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив в частині задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди відмовити. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Mitsubishi Colt», д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с.6). 04.12.2012 року між [PERSON] та ТДВ «СК «Провіта» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 01-02-5669913. Предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме транспортним засобом «Mitsubishi Colt», д.н.з. [NUMBER] (а.с.24-27). 01.04.2013 року внаслідок ДТП, яке сталося на 183 км а/д Кіпті-Глухів-Бачівськ було пошкоджено застрахований автомобіль, що підтверджується довідкою ДАІ №102 від 01.04.2013 року (а.с.7). За фактом повідомлення про ДТП, яка сталася 01.04.2013 року, працівниками Кролевецького РВУМВС України в Сумській області було встановлено порушення позивачем п. 12.1 ПДР, однак враховуючи, те що в результаті ДТП ніхто не постраждав, не завдано збитків третім особам та пошкоджено тільки автомобіль позивача, подальшу перевірку припинено та матеріали направлено до архіву Кролевецького РВУМВС України в Сумській області (а.с.8). Судом встановлено, що у день ДТП [PERSON] повідомила відповідача про настання страхового випадку. А 02.04.2013 року для підтвердження факту настання події, що має ознаки страхового випадку та визначення розміру заданих збитків позивач подала ТДВ «СК «Провіта» весь необхідний пакет документів. Згідно рахунку №832 від 16.04.2013 року загальна сума ремонту автомобіля складає 6731,00 грн. (а.с.20). Однак після огляду транспортного засобу 29.04.2013 року експертом ТДВ «СК «Провіта» була зазначена інша сума страхового відшкодування, а саме: 4781,87 грн. (а.с.14). 07 червня 2013 року [PERSON] подала до ТДВ «СК «Провіта» заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.9). 07 червня 2013 року з застрахованим автомобілем стався страховий випадок, а саме: було пошкоджено вітрове скло під час руху ТЗ. У цей же день позивачка повідомила відповідача про страховий випадок та надала автомобіль на огляд. Відповідно до огляду автомобіля сума страхового випадку становить 1492,72 грн., зазначена сума була узгоджена позивачем та відповідачем, що підтверджується роздруківкою переписки між сторонами з електронної пошти (а.с.21-23). Однак, в судовому засіданні представником відповідача було подано заперечення проти позову, в яких здійснено розрахунок суми страхового відшкодування по події, що трапилася 07.06.2013 року, з якого вбачається, що сума страхового відшкодування становить 1371,31 грн. 11 червня 2013 року позивачка подала заяву до ТДВ «СК «Провіта» про виплату страхового відшкодування. Відповідно до п. 12.12 Договору страхування виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі заяви страхувальника та страхового акту в термін до 10 (десяти) робочих днів після прийняття рішення про визнання події страховим випадком. Якщо розмір страхового відшкодування перевищує 20000,00 грн. термін може бути продовжено до 3х місяців. У даному випадку розмір страхового відшкодування не перевищує 20000,00 грн. Судом встановлено, що позивачка вчинила всі необхідні дії відповідно до умов договору для того, щоб отримати страхове відшкодування. Проте, відповідач не здійснив виплати страхового відшкодування. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про страхування», страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 979 ЦК України, передбачено, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Аналогічні положення викладені в ст. 16 ЗУ «Про страхування». Частиною 1 статті 990 ЦК України, передбачено, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки представник страхової компанії не заперечував факт настання страхового випадку, надання застрахованою особою всіх необхідних документів для виплати страхового відшкодування, а також розміру виплат, та не було надано офіційно відмови відповідачем у виплаті страхового відшкодування за договором добровільного страхування від 04.12.2012 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 6153,18 грн. на користь позивача до ТДВ «СК «Провіта» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У позовній заяві позивач посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів», просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 5000,00 грн. за моральну шкоду. Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1996 року №5 «про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», при вирішенні вимог про відшкодування на підставі ст. 24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум ВСУ дав у постанові від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних та фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежності від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Пунктом 3 постанови пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», передбачено моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абзацу другого п.5 постанови пленуму ВСУ №4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Пунктом 9 постанови пленуму ВСУ №4, при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до ст. 1167 ЦК Україна, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial