Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2100 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що має з відповідачем спільну малолітню дитину - доньку [PERSON] , яка мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, у зв`язку з чим, позивач просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини у вказаному в позовній заяві в розмірі, щомісяця. 04.10.2019 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК Україниз Реєстру територіальної громади м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.10.2019 року провадження по справі відкрито. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд задовольнити позов. Наголосила, що саме суму у розмірі 2100 грн. вона витрачає на навчання дитини, на додаткові заняття з англійської мови та на танцювальний гурток. Крім того, вказала, що крім вказаних витрат, вона витрачає кошти на харчування та на одяг дитини. Стверджувала, що відповідач протягом 3,5 років не надає фінансової допомоги на утримання та виховання дитини, отримуваних нею особисто доходів не вистачає на утримання доньки, у зв`язку з чим їй матеріально допомагають її батьки. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сорокіна О.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що починаючи з 23.07.2019 року відповідач взагалі не працює, оскільки йому були нанесені умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, внаслідок чого порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 122 КК України відносно [PERSON] , який є співмешканцем позивачки, та на даний час справу з обвинувальним висновком направлено до суду. Відповідач стверджує, що на цей час він сам перебуває на утриманні своєї матері, оскільки лікування занадто коштовне, а власних коштів у відповідача немає.Також наголосив, що він є на цей час непрацюючою особою, з істотним ушкодженням здоров`я через неправомірні дії іншої особи - [PERSON] , нанесені останнім збитки відповідачеві через ушкодження здоров`я жодним чином не відшкодовані. Відсутність доходів відповідача та необхідність проходити лікування не дає йому можливості в повному обсязі та в строки, передбачені законодавством України, сплачувати навіть комунальні послуги за житло, де він мешкає, а тому існує певна заборгованість по оплаті комунальних послуг. Таким чином, відповідач стверджує, що його матеріальне становище, не з його вини, не дає йому об`єктивної можливості сплачувати аліменти на утримання доньки. Крім того, відповідач вважає, що позивач не надала жодного доказу про свій особистий дохід, що унеможливлює з`ясувати її фінансовий стан, не надала інформації щодо перебування дитини в навчальному чи іншому закладі, а також припускає, що позивач може отримувати з боку свого співмешканця [PERSON] фінансову підтримку. Разом з цим, відповідач заперечує посилання позивача на те, що він в добровільному порядку відмовляється від надання матеріальної допомоги дитині та ухиляється він обов`язку утримувати її, посилаючись на те, що він навпаки бажає спілкуватися з дитиною і в добровільному порядку надавати посильну матеріальну допомогу, однак позивач умисно перешкоджає спілкуванню з дитиною, переховує її не за місцем проживання та реєстрації, перевела дитину в інший шкільний заклад, про який відповідач не обізнаний, та позивач навмисно не надає йому таку інформацію. З урахуванням наведеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позову та пропонував звернутися позивачу до суду з аналогічним позовом через рік, після усунення обставин, які унеможливлюють сплату ним аліментів на утримання дитини на цей час. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , виданому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції серії [NUMBER] від 07.04.2012 року, батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Дитина [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що не спростовано відповідачем під час розгляду справи. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 СК України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181,183,184 СК України, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і ( або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В ході розгляду справи судом встановлено, що не заперечувалось відповідачем, що останній офіційно не працевлаштований та не має регулярного доходу. Відомостей про наявність на утриманні відповідача непрацездатних членів сім`ї матеріали справи не містять. Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що він є непрацездатною особою у зв`язку з істотним ушкодженням здоров`я через неправомірні дії співмешканця позивачки [PERSON] , з огляду на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про встановлення відповідачеві групи непрацездатності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх заперечень, зокрема щодо непрацездатності, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки останній стверджує, що він на даний час є непрацюючою особою з істотним ушкодженням здоров`я через отримані ушкодження, що унеможливлює сплату аліментів на утримання дитини, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, відповідач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Надані відповідачем медичні довідки та висновок експерта № 091253-С/2019 від 23.09.2019 року не свідчать про встановлення стійкої непрацездатності відповідача. Так, зокрема, у вказаному висновку експерта зазначено, що середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня). Інших доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину відповідачем не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При таких обставинах, вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1800 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст. 183 СК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. суд стягує з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial