Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що [INFO] року у них з відповідачем народився син [PERSON]. 05.10.2016р. вона з відповідачем розірвала шлюб. З моменту розлучення і по даний час відповідач не цікавиться сином і матеріально не допомагає. 30.11.2017р. Дарницьким районним судом м.Києва було винесено заочне рішення, яким зобов?язано відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини до його повноліття. Відповідач не надає допомогу на утримання сина, не піклується про нього, не піклується з дитиною взагалі. Син [PERSON] не отримує від батько жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов?язків по вихованню сина. Відповідач неодноразово перебував у реабілітаційних центрах з наркозалежності має борги по кредитним зобов?язанням. Просить винести рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В судове засіданні позивач [PERSON] не з?явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю, не заперечує проти їх задоволення. Також в заяві зазначив, що два роки не бачив сина і не має бажання спілкуватись, оскільки має сумніви, що це не його дитина. Представник служби орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з?явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Враховуючи, що сторони до суду не з'явились, суд, відповідно до ст.247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.09.2009 року, виданого відділом РАЦС Носівського РУЮ Чернігівської області [PERSON], [INFO] є сином [PERSON], [PERSON],(а.с.-6). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розрізано 05.10.2016р. заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва, (а.с.9) Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 30.11.2017р. стягнуто аліменти з відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON], (а.с.7-8). Згідно довідки - характеристики Дитячо-юнацького центру управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 12.12.17 р. [PERSON] навчається у Дитячо-юнацькому центрі в естрадно-духовій студії «Сувенір» по класу сопілки. Батько [PERSON] участі у виховані та навчанні дитини не бере. Не супроводжує на зайняття, не з?являється на батьківські збори, не цікавиться навчальним процесом. Відповідно до характеристики Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №105 м.Києва з поглибленим вивченням предметів суспільно-гуманітарного циклу від 08.12.17 р. [PERSON], навчається в школі, його вихованням займається мати [PERSON] Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації №101-6867/03 від 03.08.2018р. слідує, що малолітній [PERSON] народився під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON], шлюб між ними розірвано, 05.10.2016р.. З моменту розірвання шлюбу батько з дитиною не проживає зі слів матері, не бере участі у вихованні та розвитку дитини. З батька [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини, які він не сплачував, борг становить 18 000 грн., його було оголошено в розшук, як боржника. У 2010 році він перебував на лікуванні від наркотичної залежності. Мати приділяє належну увагу вихованні сина, слідкує за позашкільною діяльністю [PERSON], відвідує батьківські збори. На даний час малолітній проживає з матір?ю в м.Києві, батько участі у вихованні дитини не приймає, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. З Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 17.07.2018р. вбачається, що у квартирі, де проживає дитина чисто й прибрано, у дитини є власне ліжко, особисті речі, письмовий стіл, комп?ютер, іграшки. Стосунки та традиції у сім?ї добрі. Для дитини створені належні умови для проживання, розвитку, відпочинку. Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 Сімейного кодексу України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року (набрала чинність для України 27.02.1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Згідно положення п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаєть позивач, як на підставу своїх вимог, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] має малолітнього сина [PERSON], [INFO] народження, ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню, не піклується про нього, не забезпечує його необхідним харчуванням, одягом та належним медичним доглядом. Встановивши наявність умисного ухилення [PERSON] від виконання обов'язків по вихованню та утриманню сина, суд приходить до висновку про необхідність захисту інтересів дитини. Мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми, саме рішення суду про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дітей. На підставі викладеного та

Outcome: approved