Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що вона із відповідачем перебували у шлюбі, під час якого придбали нерухоме майно: квартиру № [ADDRESS] та рухоме майно: речі побутового призначення, зокрема диван-кровать, шкаф-купе, кухонний гарнітур, раковину, витяжку, пральну машинку, трюмо, музичний центр, DVD, стіл-тумбу та інше майно. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. З урахуванням змінених позовних вимог позивачка та її представник в судовому засіданні просили у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, залишити відповідачу у володінні майно, що було придбано за час шлюбу за спільні кошти, а саме: диван-кровать, вартістю 2000 грн., шкаф-купе, вартістю 3 000 грн., кухонний гарнітур, вартістю 1200 грн., раковину, вартістю 400 грн., витяжку, вартістю 400 грн., пральну машину, вартістю 3800 грн., трюмо, вартістю 1000 грн, музичний центр, вартістю 800 грн., DVD, вартістю 400 грн., стіл тумбу, вартістю 400 грн, стіл під телевізор, вартістю 450 грн, шпалери, вартістю 1000 грн, штори, вартістю 1500 грн., а всього спільного майна на суму 16350 грн. Виділити позивачці в натурі наступне майно: телевізор «Самсунг», вартістю 1087 грн., пилосос, вартістю 400 грн., газову плиту «Горіньє», вартістю 2250 грн, холодильну камеру, вартістю 3300 грн., холодильник «атлант», вартістю 3 000 грн., кухонний куток, вартістю 950 грн., супутникові телевізійні антени 2 шт, вартістю 1300 грн., всього на суму 12287 грн., з якого визнати за нею право особистої власності на подароване її матір»ю наступне майно: телевізор «Самсунг», вартістю 1087 грн, пилосос, вартістю 400 грн, газову плиту «Горіньє», вартістю 2250 грн., холодильну камеру, вартістю 3 300 грн., холодильник 2Атлант», вартістю 3 000 грн. Визнати вищевказану спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя. Відступити від засади рівності часток подружжя в праві спільної сумісної власності та визнати за позивачкою право особистої власності на 2/3 частини спірного майна , а за відповідачем - право власності на 1/3 частину цієї квартири та стягнути судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, посилаючись на його необгрунтваність. Вважають, що позивачем не доведено наявності підстав для відступлення від рівності часток в об»єктах спільної сумісної власності подружжя та не надано доказів наявності у відповідача нерухомого майна, вартістю 16350 грн., зазначеного позивачкою у позовній заяві, джерела та часу його придбання. Крім того, відповідач надав заяву про відмову в позові у зв»язку із пропуском строку позовної заяви, оскільки вважає, що позивач дізналась про проушення своїх прав в червні 2012 року, а до суду звернулась лише у вересні 2015 року. . Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив. [PERSON] та [PERSON] з 29.07.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 13.06.2012 р. шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі сторони спільно придбали майно - квартиру № [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 04.06.2005 року, відповідно до якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] Полтавської област (а.с. 10) та витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.11). Зідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладене, суд, застосувавши принцип рівності часток чоловіка і жінки у спільному майні, прийшов до висновку про розподіл вищевказаної квартири шляхом поділу її по 1/2 частині кожній зі сторін. Наявність перепланувань в квартирі, як про це зазначають сторони, не свідчить про те, що за кожним із подружжя не можливо визнати право власності на половину цієї квартири. При цьому суд виходить із того, що вимога про реальний поділ майна в уточнені позовній заяві не заявлялась. Суд не погоджується із доводами позивачки про відступлення від засади рівності часток подружжя, оскільки нею не доведено наявність обставин, передбачених ч.2 ст. 70 СК України, зокрема того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивачкою [PERSON] доказів наявності вищевказаних обставин суду не надано, а тому підстави для збільшення розміру частки позивачки у спільному майні подружжя суд не вбачає. Докази, надані стороною позивача щодо стану здоров»я спільної із відповідачем дитини, а саме довідка із Чутівської ЦРЛ № 279 (а.с.16) та виписний епікриз медичної карти № 4565 (а.с. 17) не спростовують вищевказаних висновків суду. У п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Суд вважає, що позивачем не надано доказів наявності у відповідача на час припинення шлюбних відносин (згідно рішення суду про розірвання шлюбу це червень 2012 року) наявності, зазначеного в позові майна на суму 16350 грн., джерело і час його придбання. Як встановлено судом, сторони не досягли згоди щодо вартості майна. Незважаючи на роз»яснення судом позивачці її права та обов»язку щодо подання доказів, в підтвердження обставни, на які вона посилається, в тому числі щодо призначення експертизи, таких клопотань заявлено не було. Внаслідок чого суд позбавлений можливості перевірити доводи позивачуи щодо вартості рухомого майна, яке вона просить поділити, а тому позов в частині поділу цього майна задоволенню не підлягає. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що мати позивачки придбавала певні речі побутового вжитку та дарувала їх доньці та онучці не спростовують висновків суду щодо неможливості поділу майна, виділення його в натурі та визнання правом особистої приватної власності позивачки, за тієї обставин, що не встановлена їх дійсна вартість на час розгляду справи. Доказів, які б поза разумним сумнівом, підтверджували факт того, що телевізор, пилосос, газова плита, холодильна камера та холодильник були подарені особисто позивачці суду не надано. Суд звертає увагу також на ту обставину, що ці предмети не є предметами індивідуального вжитку, а за своїм призначенням можуть задовольняти потреби усіх членів сім»ї. Крім того, як зазначає сама позивачка, всі вони придбані в період шлюбу. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що свідок [PERSON] є зацікавленою особою, оскільки являється матір»ю позивачки. Свідок [PERSON] повідомила суду обставини придбання майна, які їй відомі зі слів [PERSON] Решта письмових доказів, а саме: квитанції щодо сплати [PERSON] кредиту (а.с. 39-40, рухунок-фактура про внесення [PERSON] авансового внеску на придбання холодильника (а.с.42), чек (а.с.18), зображення предметів побутової техніки та меблів, на фото (а.с.60-68), які надані позивачкою, не дають змоги суду ідентифікувати наявність цього майна у сторін на час припинення шлюбних відносин та не спростовують висновків суду щодо неможливості поділу майна, за відсутності доказів про його дійсну вартість. Відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. ст.109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України). Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Суд вважає, що позивачка дізналася про порушення своїх прав в липні 2015 року, як зазначено про це в позовній заяві, а тому підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності не вбачає. Судові витрати позивачки по оплаті правової допомоги документально не підтверджені, а тому вимога про відшкодування цих витрат задоволенню не підлягає. Судові витрати позивачки по оплаті експертизи відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають, оскільки експертиза проведена не була, а ухвала про її призначена судом скасована.

Outcome: partial