Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт належності мені, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , земельної ділянки площею 0,1020га за кадастровим номером 2120484800:10:00:0257, яка належить мені на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №004649, виданого 29 червня 2004 року, де помилково вказано площу 0,1570га, кадастровий номер 2120484801:00:000:0027. Свою заяву мотивувала тим, що 26 травня 2021 року згідно договору купівлі-продажу житлового будинку право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] перейшов до [PERSON] , мешканця [ADDRESS] . Земельна ж ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить мені на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №004649, виданого 29 червня 2004 року. Для укладення договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки нотаріус вказала подачу до правовстановлюючого документу витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку як обов`язкову умову посвідчення договору купівлі-продажу землі. Одразу після подачі електронного запиту до Державного земельного кадастру виявилося, що земельна ділянка яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим номером 2120484801:00:000:0027, не існує . Отож, я, як власник земельної ділянки, звернулася до землевпорядної організації для вияснення вказаного питання. Одразу було встановлено відсутність технічної документації в електронному вигляді, як підстави для реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, що буває вкрай часто по відношенню до земель, які приватизовувалися в період 2003-2004 р.р.(пов`язано із чинними на той час нормами закону). Отож, я вирішила оплатити виготовлення техдокументації на землю ще раз і звернулася до землевпорядної організації. 17 травня 2021 року земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить мені на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №004649, виданого 29 червня 2004 року було зареєстровано у Державному земельному кадастрі за новим кадастровим номером 2120484800:10:000:0257. Така розбіжність у кадастрових номерах нотаріусом визнається, оскільки запис у витязі - підстави виникнення права власності, а саме той самий державний акт, дає можливість ідентифікувати земельну ділянку. Однак при огляді усіх документів, наданих мною для посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , нотаріус виявила значну розбіжність у даних про площу відчужуваної земельної ділянки, а саме згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №004649, виданого 29 червня 2004 року мені належить 0,1570га земельної ділянки, а по факту після останнього обстеження виявилося, що за адресою: [ADDRESS] - 0,1020га, У зв`язку із цим приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Похил Н.М. надала мені роз`яснювального листа, згідно якого мені рекомендовано звернутися до Суду із заявою про встановлення юридичного факту. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилася. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які заявник посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає заяву задовольнити, виходячи з наступного. За приписами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ст. 315 ЦПК України,суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549ЦК (п. 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Аналогічна правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду у справах № 336/709/18-цвід 07.11.2018, № 303/1816/17від 23.12.2019. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з частиною третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отож на сьогодні іншої можливості ідентифікувати земельну ділянку, яка належить мені довести факт належності мені на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №004649, виданого 29 червня 2004 року за новими істотними умовами, окрім отримання судового рішення в мене немає. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України «У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.» Згідно з п. 1 Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином з метою надання мені можливості продати належну мені на праві особистої приватної власності земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , необхідно встановити факт належності мені, [PERSON] , [INFO] земельної ділянки площею 0,1020га за кадастровим номером 2120484800:10:00:0257, яка належить мені на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №004649, виданого 29 червня 2004 року, де помилково вказано площу 0,1570га, кадастровий номер 2120484801:00:000:0027.

Outcome: approved