Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON], звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх малолітньої доньки: [PERSON], [INFO] У судовому засіданні позивач, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 18 червня 2004 року між нею та відповідачем, був зареєстрований шлюб.Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20 січня 2011 року по шлюб між ними було розірвано.Від даного шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні стосунки між сторонами було припинено з травня 2010 року, вона з донькою проживають окремо від відповідача. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже п'ять років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила.З травня 2010 року вони з донькою проживають у її батьків,в їхній квартирі. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення.Між нею,дитиною і батьками склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною, та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридичне має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 березня 2014 року по справі з відповідача за справою на утримання доньки [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ? частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак відповідач вказані аліменти не сплачує, має заборгованість станом на 01 лютого 2015 року у розмірі 7 001.39 грн. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач ніколи не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі. Вона мешкає з іншим чоловіком , якого донька сприймає як батько , дбає про її нормальне самоусвідомлення, сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, любить та піклується про неї, коли від батька жодного подарунка на день народження за п'ять років не отримала. Все вищезазначене свідчить виключно про одне ,що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. У зв'язку з викладеним, позивачка вважає доцільним позбавити батьківських прав за злісне ухилення від виконання батьківських обов'язків: [PERSON] відносно малолітньої доньки: [PERSON], [INFO]. Відповідач у судові засідання не з'являвся, про час і місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, 12 листопада 2015 року відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України повідомлявся про проведення судового засідання, яке відбудеться 16 листопада 2015 року об 11.00 год. через оголошення в газеті «Слобідський край», в номері 135 (22255) до суду не з'явився. Від відповідача не надійшло до суду повідомлення про причину неявки, то суддя, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи: управління у справах дітей Чугуївської райдержадміністрації Харківської області в судове засідання не з'явився надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд српави за своєї відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує, та вважає за необхідне його задовольнити, оскільки відповідач злісно не виконує батьківських обов'язків щодо виховання та утримання малолітньої доньки [PERSON] Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва ( серія [NUMBER] виданого Чкаловською селищною радою Чугуївського району Харківської обаласті від 11 січня 2010 року) [PERSON], народилась [INFO], її батьками відповідно вказано в графі батько: [PERSON], в графі мати: [PERSON]. 20 січня 2011 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області по справі №2036/2-189/11 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 березня 2014 року по справі № 636/576/14-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частини усіх видів доходів відповідача щомісяця, починаючи з 14 лютого 2014 року і до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач, вказані аліменти не сплачує. Станом на 01 лютого 2015 року має заборгованість у розмірі 7 001.39 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментам від 02 лютого 2015 року, та довідка про неотримання аліментів №220/4 наданих ВДВС Шевченківського РУЮ Харківської області від 15 грудня 2014 року. З до довідки № 372/02-23 Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 09 вересня 2015 року вбачається, що на підставі акту складеного депутатом даної селищної ради №27, та заяви від 09 вересня 2015 року, [PERSON] разом з донькою [PERSON], 2009 року народження, зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Донька дарина знаходиться на повному утриманні матері. Батько - [PERSON], 1989 року народження, не бере участі у вихованні дитини, фінансової допомоги не надає, разом з сім'єю не проживає. Відповідач, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавився життям, не відвідував і не відвідує її вдома, в дитячому дошкільному закладі. В вихованні і навчанні дівчинки, активну участь беруть - мати, дідусь та бабуся, що підтверджується довідкою-характеристикою наданою директором Чкаловського НВК Чугуївського району Харківської області. Довідкою наданою адресним бюро м.Харкова від 30 вересня 2014 року - [PERSON], [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. В довідці №88 наданої сімейцним лікарем амбулаторії загальної практики с.м.т.Чкаловське Чугуївського району Харківської області від 13 жовтня 2015 року зазначено, що в забезпеченні здорового образу життя дівчинки [PERSON], бере участь лише її мати - [PERSON], батько про здоров'я дитини ніколи не цікавився, і не відвідував лікарню з донькою . Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON] пояснили, що знають [PERSON] тривалий час , були свідками її стосунків з відповідачем та народження дитини. Після народження [PERSON], відповідач пішов з родини до теперішнього часу матеріальної допомоги не надає, дитиною не цікавиться взагалі. У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування мене та моєї дитини, а з мого боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Згідно ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на мою думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Пунктом 1 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено , що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За правилами ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Виходячи з аналізу зібраних доказів суд вважає, що батько який не піклується про дитину, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти негативно впливає на дитину, має бути позбавлений батьківських прав. В даному випадку позбавлення батьківських прав [PERSON], є доцільним, відповідає інтересам його дитини та необхідно для встановлення остаточного соціально-правового статусу. Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved