Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.06.2007 року між ПАТ комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № М3-38, згідно якого остання отримала кредит в сумі 29000 доларів США на строк до 03.06.2010 року. З метою забезпечення виконання кредитного договору, 05.06.2007 року укладено договір поруки між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] та № М3-38/1 і з нею № М3-38/2. Однак, вона вказаний договір не підписувала і даний факт встановлений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.05.2017 року у справі № 161/15073/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] та неї про стягнення заборгованості, оскільки в ході розгляду справи проводилась судова почерковознавча експертиза і згідно висновку експерта від 15.03.2017 р. підпис від її імені в договорі поруки виконаний не нею, а іншою особою. У зв'язку з чим, просить визнати недійсним договір поруки № М3-38/2, укладений 05.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та від її імені. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, як вбачається із рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.05.2017 року у справі 161/15073/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовлено та встановлено той факт, що позивач спірний договір не укладала і не підписувала, що стверджується висновком експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №6 від 15.03.2017 року (а.с. 9-10). У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, зважаючи на вищезгадані обставини, заявлені вимоги є підставними і оспорюваний договір слід визнати недійсним. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути в дохід держави 640,00 грн. судового збору.

Outcome: approved