Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги вмотивовані тим , що [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 16.12.2004 р.. Даний будинок від відповідачів купив син позивача, який їй його згодом подарував. З часу купівлі будинку її сином 25.02.2004 р. , відповідачі переїхали з цього будинку і там більше не проживають. Знятись з реєстрації даного будинку відповідачі добровільно відмовились. Факт реєстрації відповідачів порушує право користування власністю та впливає на оплату комунальних послуг позивача. В зв`язку із цим позивач просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася надіславши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує просять їх задоволити.. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що ствердлжено розписками, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачам направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив, однак відповідачі своїм правом не скористався , відзиву на позовну заяву не надіслали. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступного. За змістом ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 325, 383, 386, 391 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права, власник житлового будинку здійснює своє право на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, може використовувати будинок для проживання свого і членів сім`ї, може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, вимагати захисту права власності, в тому числі - усунення перешкод у здійсненні права. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] відповідно до Договору дарування від 16.12.2004 р (а.с.12-13),, та копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14) належить позивачу [PERSON] . Згідно акту обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 22.01.2021 р (а.с.17) відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] але за вказаною адресою не проживають більше 17 років. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа №6-709цс16), який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відтак, за умови зміни власника майна, що має місце, підстав для застосування норм ст.ст. 395, 396, 397, ст. 401, ст. 402 ч. 1 ЦК України щодо захисту речового права на користування чужим майном в силу закону, який би давав відповідачам право користування жилим приміщенням та покладав на нового власника відповідні обов`язки, немає. Враховуючи наведене суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, є підставною та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Outcome: approved