Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд в своїх інтересах та інтересах дітей [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON], ТзОВ «Укрспецторг-Групп», Волинської філії ТзОВ «Укрспецторг-Групп» про визнання прилюдних торгів недійсними. Свій позов мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду з неї та [PERSON] солідарно стягнуто на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором. При виконанні даного рішенні в примусовому порядку, державний виконавець самовільно змінив порядок його виконання, а саме: звернув стягнення на іпотечну квартиру, яка є спільною сумісною власністю подружжя, через прилюдні торги. Зазначає, що прилюдні торги було проведено з порушенням Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів та Закону України «Про іпотеку», оскільки про дату, час і місце їх проведення, стартову ціну ні її, ні її чоловіка не було повідомлено. Також, про проведення перших торгів організатором не було висвітлено в друкованих засобах, а про їх проведення було сповіщено лише в одному місцевому друкованому виданні, що негативно вплинуло на кількість покупців і її купівлю за нижчою ціною. Крім того, реалізація квартири через прилюдні торги відбулась з порушенням прав її малолітніх дітей, яких вирішено виселити без її відому і відому служби у справах дітей. У звязку з чим, просить проведені ТзОВ «Укрспецторг-Групп» Волинською філією прилюдні торги, що відбулись 23.11.2012 року, за якими визнано переможцем [PERSON], визнати недійсними. Ухвалою суду від 08 грудня 2015 року до участі в справі в якості третіх осіб на стороні позивача залучено [PERSON] та ПАТ «Кредитпромбанк». Сторони та їх представники в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 09.01/001/І01/07-НВклн, за яким з метою забезпечення виконання зобовязань останньою умов за кредитним договором, за умовами якого вона отримала кредит в розмір 268 155,00 грн., було передано в іпотеку належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 5-7). При цьому, між позивачем та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено договір поруки № 09.01/001/П01/07-НВклн з метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором. Із протоколу № 03-0104/12 від 23.11.2012 року вбачається, що Волинською філією ТзОВ «Укрспецторг Групп» проведено прилюдні торги по реалізації майна, що належить [PERSON], а саме: двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: м. Луцьк вул. Стрілецька, 51/6, і переможцем яких стала [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у звязку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав про недодержання державним виконавцем та Волинською філією ТзОВ «Укрспецторг Групп» при проведенні прилюдних торгів норм Законів України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон України «Про виконавче провадження», Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, а з 17.04.2012 року Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5. Законом України «Про виконавче провадження» визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їх права та обовязки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 11, 12, 82 Закону). Разом із тим аналіз положень цього Закону та Інструкції № 74/5, Інструкції № 512/5 свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на аукціоні, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону та п.п. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5, п.п. 4.5. Інструкції № 512/5). Відповідно до положень зазначених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції № 74/5). Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням. Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6). Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця \~учасника прилюдних торгів, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами ст.ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, пп. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.1994 року № 152/361, Закону України «Про нотаріат»). Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Разом з тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Крім цього, згадані правовідносини регулюються нормами Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, якими визначені загальні питання стосовно здійснення підготовки та організації арештованого майна і в частині порядку та процедури його реалізації відсилають до інших нормативно-правових актів - Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 27.10.1999 року № 68/5. Згідно п. 1.4 Тимчасового положення слідує, що організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням також вимог Закону України «Про іпотеку». Як зясовано в судовому засіданні та слідує із рішення Луцького міськрайонного суду від 07.05.2014 року, яке набрало законної сили, та рішення Луцького міськрайонного суду від 04.11.2015 року, яке теж набрало законної сили, вказані правовідносини стосовно відчуження майна з прилюдних торгів вже були предметом розгляду та судовим рішенням встановлено, що прилюдні торги відбулися з дотриманням вимог законодавства, про їх проведення свідчило інформаційне повідомлення в засобах масової інформації та подане у визначені строки. Зокрема встановлено, що при реалізації квартири, яка належала [PERSON], Волинською філією ТзОВ «Укрспецторг Групп» дотримано всі вимоги Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Державний виконавець, стягував та боржник були повідомленні, а тому згідно ст. 61 ЦПК України вказані обставини доказуванню і доведенню не підлягають.\~\~\~ Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Водночас, не заслуговують на увагу доводи позивача та його представника про неможливість реалізації іпотечного майна без рішення суду про звернення стягнення, так як у відповідності до\~ ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно допускається за виконавчим документом для задоволення вимог стягувача заставодержателя. Згідно ч. 2 п. 45 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо за судовим рішенням із відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то судом не може бути змінений спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення про стягнення заборгованості має виконуватись за рахунок усього майна, що належить боржнику. Наведеними правовими нормами спростовуються доводи [PERSON] про те, що звернувши стягнення на предмет іпотеки, державний виконавець вийшов за межі виконання провадження. В даному випадку, реалізація арештованої квартири на прилюдних торгах була обумовлена тим, що іншого майна, достатнього для задоволення вимог стягувача, у боржника не було. Тому державний виконавець в межах виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовано звернув стягнення на належну [PERSON] і передану нею в іпотеку стягувачу квартиру. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється з врахуванням положень Закону України «Про іпотеку», однак цим Законом не заборонено і не обмежено дію норм Закону України «Про виконавче провадження», у відповідності з якими і діяв державний виконавець. І як вбачається із матеріалів справи, реалізація нерухомого майна здійснювалась для задоволення вимог стягувача\~ -\~ ПАТ «Кредитпромбанк», який водночас являвся також іпотекодержателем, та у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку». Стосовно доводів позивача та його представника стосовно заниженої оцінки реалізованого майна, то вони спростовуються письмовими доказами у справі, з яких вбачається, що після уцінки обєкта ніхто із учасників виконавчого провадження та інших заінтересованих осіб зі скаргами на дії державного виконавця з цього приводу не звертався, про що ствердили представники сторін та державний виконавець в судовому засіданні. У разі коли сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право на оскарження звіту субєкта оціночної діяльності в передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності і є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті (ч. 5 ст. 58, ч. 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку»). Разом з тим відповідно до ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання субєктом оціночної діяльності. Виходячи із сказаного, державним виконавцем було подано майно на реалізацію торгуючій організації в термін встановлений законом, оскільки дата оцінки майна відповідала вимогам. Отже, суд вважає, що реалізація предмета іпотеки з прилюдних торгів за відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає вимогам ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки\~ суду не представлено доказів, що внаслідок їх проведення порушено вимоги чинного законодавства та інтереси позивача. Також не приймаються судом до уваги посилання [PERSON] щодо порушення прав неповнолітніх дітей, оскільки питання забезпечення прав неповнолітніх дітей повинні були бути врахованими на етапі укладення іпотечного договору, невиконання умов якого відповідачем призвели до продажу квартири, яка перебувала в іпотеці, а вимогами чинного законодавства не передбачено надання згоди органом опіки та піклування на її реалізацію з прилюдних торгів. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд не вбачає порушень вимог чинного законодавства при реалізації арештованого майна та порушення прав позивача при проведенні прилюдних торгів, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Інші доводи позивача, її представника та третіх осіб не спростовують висновків суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed