Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» - про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки в виплаті заробітної плати та моральної шкоди за несвоєчасну виплату заробітної плати. Позивач при зверненні до суду мотивує свої вимоги тим, що 03.12.2012 року вона була прийнята на роботу в ТОВ «Люксінвест», на посаду менеджера з постачання згідно з наказом №19-к від 03.12.2012р. Також зазначає, що з часу зарахування її на роботу, їй був встановлений посадовий оклад згідно з штатним розкладом у розмірі 942,31грн. (з урахуванням сплати всіх платежів та зборів). Позивач стверджує, що з грудня 2013 року відповідач затримував виплату заробітної плати пояснюючи затримку важким фінансовим становищем відповідача. 01.07.2013 року позивач була звільнена з займаної посади за власним бажанням, згідно наказу №18-к від 01.07.2013 р., про те на момент звільнення з нею не було проведено повний розрахунок по виплаті заробітної плати. В зв'язку із зазначеним позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 6596,17 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5563,86 грн. та моральну шкоду за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 30 000 грн. В процесі розгляду справи позивач посилаючись на те, що в грудні 2013 року їй було виплачено заборгованість по заробітній платі за липень 2013 року - 40,97 грн. та компенсацію за невикористану відпустку - 459,44 грн., уточнила зміст позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 6907,95 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9837,10 грн. та моральну шкоду за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 30 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника позивача в якій також зазначено, що представник позивача позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримує в повному обсязі, просить суд про задоволення позову та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. ТОВ «Люксінвест» в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується розпискою представника відповідача, яка міститься в матеріалах справи. Представник відповідача про причини неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.07.2013 року [PERSON] було звільнено з займаної посади менеджера з постачання за власним бажанням згідно наказу ТОВ «Люксінвест», №18-к від 01.07.2013 року. Вбачається, що при звільненні позивачу не було виплачено заробітну плату за час роботи з 03. 12. 2012 року по 01. 07. 2013 року, а також грошову суму за невикористану відпустку. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. З огляду на викладене, зважаючи на надані позивачем докази щодо розміру заборгованості по заробітній платі, суд перевіривши розрахунок позивача вражає його вірним, а відтак приходить до висновку про можливість задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 6907,95 грн. Крім того, судом встановлено, що в день звільнення виплату належних позивачу сум відповідачем не було здійснено. Ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Згідно ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен неухильно додержуватись законодавства про працю. Зважаючи на викладене, суд перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним, а відтак приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, в зв'язку з чим вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9837,10 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку позивач оцінює в 30 000 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки несвоєчасна виплата заробітної плати спричинила позивачу моральні страждання, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, виходячи з засад розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1 000 грн. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності з вимогами ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 243 грн. 60 коп. та судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 243 грн. 60 коп., а всього стягнути 487 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial