Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що з 08 вересня 2000 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі. 18 червня 2007 року, за спільні кошти, вони придбали квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що шлюбні стосунки з відповідачем фактично припинили, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, яка є спільною сумісною власністю, та стягнути на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач чіткої позиції щодо визнання чи не визнання позову суду не надав. Просив суд ухвалити законне рішення. Підтвердив ту обставину, що дійсно у п. 8 Договору купівлі-продажу спірної квартири прописано право його дружини на частку у спільному майні. Суд, з'ясувавши позицію позивача, доводи відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб сторони з 08 вересня 2000 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10). 18 червня 2007 року [PERSON], [PERSON], який діє від себе та в інтересах малолітньої [PERSON] та [PERSON] уклали з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який 18 червня 2007 року був посвідчений приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвою В.В. (а.с. 19). Зазначений договір було зареєстровано в державному реєстрі правочинів (а.с. 20). Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 21). Згідно довідки виписки про склад сім'ї та реєстрацію в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - квартиронаймач та [PERSON] - дружина (а.с. 7). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Стаття 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог пунктів 2, 4 ст. 65 СК України, під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Пунктом 8 договору купівлі-продажу від 18 червня 2007 року передбачено що [PERSON] повідомляє продавця про те, що квартира яка ним набувається буде належати йому на праві спільної власності подружжя та він має нотаріально засвідчену згоду дружини на її придбання (а.с. 19-зворот). У відповідності до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, вказане майно належить сторонам в рівних частках, тобто по 1/2 частці квартири кожному з співвласників. Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Відповідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22), що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Приймаючи до уваги наведене, а також те, що спірна квартира за технічними характеристиками становить з себе річ неподільну, яку неможливо реально розділити між сторонами відповідно до їх часток, те, що сторони не наполягають на розподілі спірної квартири в натурі, суд вважає необхідним визнати за сторонами ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу та залишити спірну квартиру у їх спільній частковій власності, в розмірі по 1/2 частині вказаного майна кожному з співвласників. За таких обставин, враховуючи заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, суд вважає можливим поділити спірну квартиру, визнавши за кожним з подружжя [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON]на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, сплаченого останньою при звернені до суду в сумі 1795, 22 грн.

Outcome: approved