Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «ЕкономКомфорт» у якій просить суд визнати недійсними договори № 06779 та № 06779/17 від 10 жовтня 2017 року та стягнути з ТОВ «ЕкономКомфорт» на її користь 3\~636 грн. 66 коп. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 10 жовтня 2017 року між нею та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено два договори. Згідно з умовами договору № 06779/17 ТОВ «ЕкономКомфорт», зобов`язується за плату вчинити певні юридичні дії, спрямовані на отримання позики, розмір якої визначений в додатку №1 до договору, та становить 30 000 грн. За договором №06779 відповідач зобов`язався за плату здійснити дії щодо: копіювання та сканування представлених позивачем матеріалів та документації; перевірки достовірності наданої [PERSON] інформації у реєстрі судових рішень та за іншими, незабороненими чинним законодавством України, джерелами та інформаційними базами даних; скласти, з урахуванням побажань позивача, договір та інші письмові документи щодо його участі у програмі «Економ»; надання інформаційних, консультаційних та довідкових послуг з питань діяльності та подальшої участі [PERSON] у програмі, а також з питань податкового, цивільного, фінансового та господарського законодавства. На виконання вказаних договорів позивач сплатила на користь відповідача платіж в сумі 2 970 грн. та щомісячні платежі в розмірі 666 грн. 66 коп., а всього 3 636 грн. 66 коп. Зазначає,\~що діяльність\~відповідача містить\~ознаки фінансової\~послуги (адміністрування\~фінансових активів\~для придбання\~товарів у\~групах)\~та підлягає\~ліцензуванню.\~Станом на\~дату укладення\~сторонами договору\~ТОВ «ЕкономКомфорт»\~такої ліцензії\~не отримував.\~Тому,\~вважає,\~що відповідно\~до ст.227\~ч.1\~ЦК України\~договори №\~06779/17\~та №\~06779\~підлягають визнанню\~недійсними,\~як такі,\~що вчинені\~юридичною особою\~без відповідного\~дозволу (ліцензії). Стверджує, що відповідачем, в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» не доведено до неї, як споживача послуг, всю необхідну інформацію про надання позики у встановленій формі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач, який про час, місце та дату проведення розгляду справи повідомдений у порядку визначеному ЦПК України, в судове засідання явки представника повторно не забезпечив, відзиву на позов не подав. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов наступних висновків. 10 жовтня 2017 року сторонами укладено договори: №06779 предметом є зобов`язання відповідача за плату 2\~970 грн. 00 коп. здійснити наступні дії: копіювання та сканування представлених замовником матеріалів і документації; перевірку достовірності наданої замовником інформації у реєстрі судових рішень та за іншими, незабороненими чинним законодавством України, джерелами та інформаційними базами даних; скласти, з урахуванням побажань позивача, договір та інші письмові документи щодо його участі у програмі «Економ», з дотриманням вимог чинного законодавства; надати інформаційні, консультаційні, роз`яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі; надати інформаційні, консультаційні, роз`яснювальні та довідкові послуги з питань податкового, цивільного, фінансового та господарського законодавства, щодо участі замовника у програмі; та №06779/17 згідно з умовами якого ТОВ «ЕкономКомфорт» зобов`язалося за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на отримання позики, розмір якої визначений в додатку №1 до договору, в тому числі: включити замовника до складу програми «Економ»; присвоїти та повідомити замовнику персональний код у програмі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснювати весь необхідний об`єм документообігу та листування щодо участі замовника у програмі; здійснити необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання замовнику позики; представляти інтереси замовника в будь-яких державних, судових та інших органах, у підприємствах будь-якої форми власності, а також в органах виконавчої служби з питань, пов`язаних у виконанням даного договору; подавати в інтересах замовника заяви (в т.ч. позовні), клопотання та ніші необхідні звернення, пов`язані з виконанням даного договору; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. На виконання умов вищезазначених договорів [PERSON] сплачено на користь позивача 2\~970 грн. 00 коп. по договору № 06779 (квитанція № 0.0.866702041.1 від 10 жовтня 2017 року); 999 грн. 99 коп. по договору №06779/17 (квитанція № 22 від 14 листопада 2017 року на суму 333 грн 3 коп.), квитанція № 0.0.916031208.1 від 14 грудня 2017 року на суму 333 грн. 33 коп., квитанція № 0.0.938947103.1 від 15 січня 2018 року на суму 333 грн. 33 коп.). Вивчивши зміст оспорюваного договору №06779/17, суд приходить до висновку, що послуга, яку за умовами даного договору передбачено надати [PERSON] за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (ст.4 ч.1 п.11-1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права (свідоцтв) на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. Зазначена діяльність, підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 09 жовтня 2012 року № 1676), згідно якого адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об`єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Нормою ст.34 ч.1 п.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов`язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Договором №06779/17 передбачено залучення коштів фізичної особи. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору №06779/17, необхідно мати ліцензію. Доказів наявності у ТОВ «ЕкономКомфорт» дозволу на надання фінансових послуг суду не надано. Відтак, згідно із нормами ст.203 ч.2 та ст.227 ч.1 ЦК України наявні підстави для визнання недійсним договору №06779/17, як такого, що вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). Відповідач пропонуючи позивачу надання фінансової послуги, укладає групу договорів, при тому, що позивач, як споживач послуги і так має право, без укладення договору №06779 на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із ст.4 ч.1 п.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.627 ч.2 ЦК України у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Самі по собі послуги, що є предметом договору №06779, позивачу не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із відповідачем отримання позики. З урахуванням того, що відповідач не повідомив [PERSON] про відсутність у ТОВ «ЕкономКомфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач була позбавлена можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «Економ», отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Це значить, що така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Отже, відповідно до ст.19 ч.6 того ж Закону, є підстави для визнання недійсним і договору №06779. Відповідно до ст. 216 ч.1 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. В матеріалах справи наявні копії квитанцій з яких убачається, що [PERSON] на виконання умов зазначених договорів сплатила ТОВ «ЕкономКомфорт» розподільний платіж в розмірі 2 970 грн. 00 коп. та три чистих щомісячних платежі у розмірі 333 грн 33 коп. кожний. Оскільки позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення з відповідача 3\~636 грн. 66 коп., суд враховуючи вимоги ч.1 ст. 13 ЦПК України щодо меж розгляду справи, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача, у зв`язку з визнанням вказаних вище договорів недійсними, 3\~636 грн. 66 коп. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved