Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулась з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що її чоловік [PERSON], який помер 11.07.2013р., мав у приватній власності земельні ділянки, розташовані на території Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області, право власності на які за ним посвідчено Державними актами на право власності на земельну ділянку. Позивач, як спадкоємець по закону, успадкувала його майно, однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може, оскільки в Державних актах на вказані земельні ділянки, видані на ім'я чоловіка, невірно вказано кадастрові номера земельних ділянок. В зв'язку з викладеним позивач просить суд визнати недійсним вказані Державні акти на право власності на земельну ділянку в частині зазначених в них кадастрових номерів земельних ділянок, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки, належні спадкодавцю. В суд сторони не з'явились, подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримує, а представник відповідача- Городоцької сільської ради Ружинського району - позовні вимоги визнає повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] помер 11.07.2013р. в с.Городок Ружинського району Житомирської області, що вбачається з свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 2 Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. З спадкової справи №332, заведеної 29.07.2015р.. Ружинською державною нотаріальною конторою відносно майна померлого 11.07.2013р. [PERSON] вбачається, що заповіт він не залишив, а позивачка, будучи дружиною спадкодавця, у встановлений законом строк прийняла його спадщину як єдиний спадкоємець за законом першої черги . На підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №044951, ЖТ044952, виданих 10.02.2003р. Ружинською районною державною адміністрацією Житомирської області на підставі розпорядження голови Ружинської райдержадміністрації від 27.06.2002р. №320, судом встановлено, що до спадкового майна [PERSON] входять земельні ділянки, розташовані на території Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею , відповідно, 0.2457 га та 2.4224 га. Проте, як вбачається з повідомлення Ружинської державної нотаріальної контори в Житомирські області від 29.07.2015р. №1740/01-16, державним нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтв про право на вказану спадщину з підстав розбіжностей в кадастрових номерах земельних ділянок, які зазначені в Державних актах та у витягах з Державного земельного кадастру. Як вбачається з копій витягів з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, наданих відділом Держземагенства у Ружинському районі Житомирської області 25.07.2015р., за [PERSON] на підставі вищевказаних Державних актів на право власності на земельну ділянку зареєстровано право власності на земельні ділянки площею 0.2457 га та 2.4224 га, які розташовані на території Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номера яких, відповідно, -1825282800:04:000:0139 та 1825282800:01:000:0060. В той же час, у вищезазначених Державних актах на право власності на земельні ділянки вказано номера земельних ділянок, належних [PERSON] ,відповідно, 182528280018000002 та 182528280005000015. З врахуванням викладеного, суд приходить до впевненості, що в Державних актах на право власності на земельну ділянку, виданих на ім'я [PERSON], допущено помилки, а саме: невірно вказані кадастрові номера належних йому земельних ділянок. Внести зміни щодо виправлення вказаних помилок в оригінал правовстановлюючого документу після смерті спадкодавця неможливо, хоча право власності [PERSON] на зазначені у вказаних Державних актах земельні ділянки ніким не оспорюється. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що право позивачки на прийняття спадщини реалізоване, але мають місце труднощі здійснення процедури реєстрації успадкованого майна, що виникли не з її вини. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивачки є допущені помилки в написані кадастрових номерів в Державних актах на право власності на земельні ділянки на успадковані нею земельні ділянки. А тому усунення порушень прав позивачки можливо лише в судовому порядку шляхом визнання частково недійсними виданих спадкодавцю Державних актів на право власності на земельну ділянку та визнання за позивачкою права на спадкове майно.

Outcome: approved