Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві позивач посилається на те, що вона є одноособовим власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Когутич І.І., зареєстрованого в реєстрі за №324, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.08.2013 року. Зазначає, що у квартирі вона проживала разом із своїм сином [PERSON] , який зареєстрував свою знайому [PERSON] у квартирі. Після смерті сина у позивачки не залишилося інших родичів і враховуючи мінімальний розмір її пенсії, вирішила оформити субсидію в органах соціального захисту населення, однак виявилося, що в її квартирі зареєстрована [PERSON] [INFO] , через яку вона не може оформити субсидію, а також змушена сплачувати надміру кількість комунальних послуг, які нараховуються на зареєстрованих осіб. Позивач вказує, що згідно з довідки відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , [INFO] , проте за місцем реєстрації не проживають, що підтверджується актом не проживання за місцем реєстрації та підтвердженням сусідів у ньому. Фактичне місце проживання відповідачки не відоме, проте будучи зареєстрованою в квартирі, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним позивачці майном. На підставі наведеного просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2021 року, постановлено : прийняти уточнену заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Залучити до участі у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради. 22.11.2021 року позивач через канцелярію суду подала заяву про зменшення позовних вимог, згідно з якої просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому через канцелярію суду подала заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, при цьому, надіслав висновок відповідно, до якого орган опіки та піклування заперечує проти задоволення позовних вимог та просять максимально врахувати інтереси дитини при прийнятті рішення по справі. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується, договором купівлі-продажу квартири від 09.08.2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 342, Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.08.2013 року. Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради про кількість зареєстрованих у житловому будинку осіб, за адресою: [ADDRESS] , станом на 30.04.2021 року зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 02.06.2021, підписаним сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтверджується те, що відповідач [PERSON] з 2013 року не проживає за місцем реєстрації. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачка не проживає у вказаному житловому приміщенні з 2013 року, не є членом сім`ї позивача та співвласником житлового приміщення, а також правових підстав для користування даним житловим будинком не має, суд вважає, що відповідачка підлягає визнанню такою, що втратили право користування житловим приміщенням. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 908 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved