Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання спільної дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що з 24.09.2010 р. перебуває у зареєстрованому відділом РАЦС Житомирського МУЮ за актовим записом № 1610 шлюбі із відповідачем [PERSON], від якого сторони мають спільну малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Мотивуючи свій позов [PERSON] вказала, що шлюб виявився невдалим, на даний час сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сім'я розпалась остаточно та примирення вважає неможливим, оскільки ні хто із сторін цього не бажає. Відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання дочки. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач додає, що [PERSON] інших утриманців немає, фізично здоровий, працює та має постійний дохід, а отже повинен допомагати їй утримувати спільну доньку. Спору щодо поділу спільного майна. Згідно положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених особами вимог на підставі представлених сторонами доказів, а ст.ст. 10, 60 цього ж Кодексу, визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач у судове засідання, яке відбулось 24.02.2014 р. не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій підтримала свої вимоги з підстав, викладених у позові та просила розглянути справу без її особистої участі, проти заочного розгляду не заперечувала. /а.с. 25/ Відповідач у судові засідання 22.01.2014 р. та 24.02.2014 р. не з'явився, про час і місце розгляду справи був завчасно повідомлений у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України, що підтверджується повернутими за закінченням терміну зберігання судовими відправленнями. /а.с. 17-18, 19-20, 23-24/ Заперечень на позов не подавав, про причини неявки не повідомляв. Зважаючи на те, що сторони у судове засідання не прибули, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу за їх відсутності на підставі наявних у ній доказів, без фіксування судового процесу звукозаписувальним пристроєм, згідно положень ст.ст. 158, 169, 197 та 224 ЦПК України. /а.с. 26/ Суд, оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Ці вимоги закону узгоджуються та доповнюються нормами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України під № 16 від 12.06.1998 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю», а саме, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх сім'ї стали неможливим. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, забезпечувати участь у засіданні, як правило, обох сторін, уживати заходів до примирення подружжя. Рішення суду про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам законності та обґрунтованості. При цьому законність і обґрунтованість рішення визначається не тільки дотриманням судом норм процесуального права при розгляді цивільних справ, а й виконанням судом вимог матеріального права, що регулює правовідносини сторін, а саме особисті немайнові права і обов'язки подружжя. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у зареєстрованому шлюбі, який як вбачається із свідоцтва про шлюб укладено 24.09.2010 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції за актовим записом у Книзі реєстрації шлюбів № 1610. Після шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». /а.с. 13/ Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сторони проживають окремо та повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви відповідач почав зловживати спиртними напоями. /а.с. 3/ Подальше збереження шлюбу протирічить їхнім інтересам, умов для примирення немає. Спору щодо поділу спільного сумісного майна подружжя немає. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів примирення подружжя - не доцільно. За таких обставин, врахувавши фактичні взаємини подружжя, мотиви і причини розлучення, суд приходить висновку, що позовні вимоги у частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки сторони не змогли створити нормальну сім'ю, втратили почуття взаємної любові та поваги один до одного, взаємодопомоги і підтримки у родині немає, проживають окремо, а тому морально - правові основи шлюбу відсутні. У відповідності до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], про що у Книзі реєстрації народжень 14.04.2011 р. зроблено відповідний запис за № 997. /а.с. 11/ Виписана 24.09.2013 р. директором, паспортистом та бухгалтером КП «ВЖРЕП № 15» ЖМР довідка за № 990 щодо складу родини, свідчить про те, що малолітня дочка сторін [PERSON], проживає разом із матір'ю - позивачем по справі. /а.с. 12/ Так, відповідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини» батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції «Про захист прав дитини» передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. У відповідності до норм ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між батьками. Право на отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини має той з батьків, з ким дитина проживає. Згідно ч. 3 ст. 181 цього ж Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я; матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до вимог ст.ст. 1, 2 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню із відповідача, суд виходить з матеріального стану сторін, враховує, що відповідач фізично здоровий і працездатний, працевлаштований, має регулярний заробіток, інших утриманців не має, тому своїм рішенням стягує із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної доньки у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас, згідно норм ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову. Крім того, у відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Виходячи з інтересів малолітньої дитини, суд вважає за потрібне залишити її на подальше проживання при матері. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. При цьому, задовольняючи позов, відповідно до норм цієї ж статті ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 229,40 грн.

Outcome: approved