Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її син [PERSON] . Позивачка звернулась до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, проте нотаріус відмовив їй в посвідченні спадкових прав з тієї підстави, що на майно померлого накладено арешт на підставі постанови РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ за №725946 від 18 січня 2010 року, який станом на дату оформлення спадщини не знятий. Згідно бази даних АСВП - спецрозділ, існує інформація про те, що на примусовому виконанні у відділі перебував виконавчий лист №2-265 від 06.11.1998 року, виданий Монастирищенським районним судом, вказане виконавче провадження завершене 30.09.2015 року згідно ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», матеріали виконавчого провадження знищено. Вважає, що накладений арешт на майно обмежує її право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись майном на власний розсуд, а саме вступити у спадок, а тому за захистом свого права вона вимушена звернулась до суду із даним позовом. На підставі зазначеного позивач просила суд: зняти арешт, накладений на все майно [PERSON] , накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №725946 від 18.01.2010 року РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ, шляхом вилучення (скасування) запису про обтяження від 18.01.2011 року номер 10722791 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Ухвалою суду від 06.02.2020 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги не визнають в повному обсязі, надали пояснення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 17.07.1968 року Трушківською сільською радою Білоцерківського району Київської області, [PERSON] , який народився [INFO] у с. Трушки Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 28 від 17.07.1968 року є сином позивачки [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №52174836 від 06.06.2018 року, Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою, за № 62524404 зареєстрована спадкова справа, спадкодавець [PERSON] , 1968 року народження, дата смерті [INFO] . Відповідно до довідки №1292/02-14 від 16 липня 2019 року, виданої державним нотаріусом Білоцерківської районної державної контори, станом на 16 липня 2019 року встановлено, що до кола спадкоємців входить лише [PERSON] , так як була зареєстрована та постійно проживала з померлим на час відкриття спадщини і має право на оформлення свої спадкових прав на майно. Інших спадкоємців, передбачених ЦКУ, які б прийняли спадщину після померлого [PERSON] , немає. Крім того, відповідно до відповіді на запит суду від 09.06.2020 року, наданої Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою Київської області від 18.06.2020 року №844/02-14, згідно матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] особи, які звертались в якості кредиторів - відсутні. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка звернулась до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріусом було постановлено відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки на майно померлого [PERSON] накладено арешт на підставі постанови РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ за №725946 від 18 січня 2010 року, згідно з Інформаційною довідкою з ДРРП від 30 січня 2020 року за 198411203. Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту встановлено, що 18.01.2011 року за постановою № 725946 від 18.10.2010 року державного виконавця РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ за вищезазначеним документом накладено арешт на майно, яке належить [PERSON] . Судом також встановлено, що відповідно до відповіді, наданої Білоцерківським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.01.2020 року за №7286, згідно бази даних АСВП- спецрозділу встановлено, що у відповідному відділі на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 2-265 від 06.11.1998 року виданий Монастирищенським районним судом м про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходу. Зазначене виконавче провадження завершено 30.09.2015 року згідно ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно п.9.9 наказу МЮУ №2392/5 від 08.12.2009 року «Про порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби» - строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки, у зв`язку з чим надати вичерпну інформацію відділ не має можливості. Таким чином станом на теперішній час в архіві та на виконанні у відділу ДВС відсутні матеріали виконавчого провадження, на підставі якого накладено арешт. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст. ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. (з наступними змінами) № 6 вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення з-під арешту. Як зазначено в п. 2. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. Згідно з ч. 1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, позивач через наявність арешту, накладеного на його майно, позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Судом встановлено, що наявністю арешту та заборон відчуження об`єктів нерухомого та рухомого майна порушуються права позивача на реалізацію свого права власності, а тому його право підлягає судовому захисту у спосіб, визначений законом, а саме: ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»- шляхом зняття арешту з майна. Оскільки арешт накладений на підставі постанови № 725946 від 18.01.2010 року, виданої державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ у виконавчому провадженні про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів на користь [PERSON] , а спірних відносин на даний час вже не існує, та станом на час розгляду справи в архіві та на виконанні відділу відсутні матеріали виконавчого провадження, на підставі якого накладено арешт, [PERSON] помер [INFO] , суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного, аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивачки судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved