Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до МКП «Основаніє», вказавши, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та мешкає у квартирі з 1994 року сама. Інші особи у квартирі не мешкали, однак, відповідачем нарахування плати за житлово-комунальні послуги здійснювались на чотирьох осіб , що призвело до виникнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. По суті заявлених вимог просить зобовязати МКП «Основаніє» здійснити перерахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з урахуванням листа Департаменту реєстраційних послуг Запорізькоїх міської ради, а саме: з 12.05.1994 року по 18.08.1998 року на 2 осіб, з 18.08.1998 року по 01.02.2007 року на 1 особу, з з 01.02.2007 року по 13.03.2007 року на 3 осіб, з 13.03.2007 року по 16.11.2015 року на 4 осіб, з 16.11.2015 року по 22.02.2017 року на 2 осіб, з 22.02.2017 року по 11.12.2017 року на 1 особу. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, вказуючи, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрована та мешкає з 1994 року, квартира у її користуванні перебуває на підставі ордеру на житлове приміщення та не приватизована. До серпня 1998 року у квартирі разом із нею мешкав батько, а потім він переїхав до іншого міста. З 1998 року по 2007 рік позивач мешкала у квартирі одна, а у 2007 році у квартирі з її дозволу були зареєстровані проживаючими її сестра та племінник. В певні періоди часу у квартирі мешкали крім позивача також її сестра та племінник. Вважає, що нарахування плати за житлово-комунальні послуги здійснювалось безпідставно на чотирьох осіб, тому утворилась заборгованість з житлово-комунальних послуг, з якою позивач не згодна. Представник позивача на задоволенні заявлених вимог наполягала з підстав, вказаних у позові, уточнивши, що фактично позовні вимоги стосуються нарахувань за утримання будинку та прибудинкової території. Представник відповідача проти позову заперечувала, вказуючи, що нарахування плати за житлово-комунальні послуги, а саме за послуги з опалення, утримання будинку та прибудинкової території здійснювалось в незалежності від кількості зареєстрованих осіб, а виходячи з площі квартири. Нарахування за кількістю зареєстрованих здійснювалось за послуги з водопостачання та водовідведення за відсутності лічильників, а також за послуги з вивозу сміття. До певного часу такі нарахування здійснювались КП «ВРЕЖО № 10», правонаступником якого є відповідач, а потім безпосередньо підприємствами, які надавали такі послуги. У 2013 році позивач зверталась для того щоб зафіксувати факт не проживання у квартирі зареєстрованих осіб, однак, при проведенні перевірки було встановлено, що фактично у квартирі окрім позивача мешкали також і інші особи. Отже, представник відповідача просила у позові відмовити, вказуючи, що нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території не залежать від кількості зареєстрованих осіб, нарахування за інші послуги здійснювались не відповідачем та також не залежали від кількості зареєстрованих, тобто позов предявлено до неналежного відповідача, а також позивачем пропущено строк позовної давності в частині вимог, які стосуються нарахувань поза межами позовної давності. Судом розглядались заяви та клопотання сторін про долучення письмових доказів., інших заяв та клопотань сторонами під час судового розгляду не подавалось, а судом не вирішувалось. При вивченні письмових доказів судом встановлено таке. [PERSON] з 12.05.1994 року зареєстрована проживаючою за адресою: [INFO], що підтверджено відміткою у її паспорті та довідкою (а.с. 5, 9). Вказана квартира була надана [PERSON] на підставі ордеру № 922, виданого виконкомом Запорізької міської ради 21.11.2001 року на одну особу (а.с. 6). 14.03.2000 року між КП «ВРЕЖО № 10» та [PERSON] був укладений договір найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду (а.с. 7). У вказаній квартирі в різні періоди часу були зареєстровані проживаючими також і інші особи, крім позивача, що підтверджено листом Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 10.11.2017 року (а.с. 12). Заяву мешканців квартир будинку № 96 по вул. Військбуд у м. Запоріжжя (а.с. 16) щодо проживання чи не проживання у квартирі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд не приймає до уваги та не оцінює в якості доказу, оскільки зазначені особи не викликались до суду в якості свідків та не допитувались судом в установленому порядку. У 2013 році [PERSON] звернулась до МКП «Основаніє» з заявою про складення акту про непроживання у квартирі [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] та у листопаді комісією було складено акт про те, що у квартирі, окрім позивача, фактично мешкають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17, 18). З листа МКП «Основаніє» та копій рахунків за житлово-комунальні послуги (а.с. 46, 47) вбачається, що за житлово-комунальні послуги у [PERSON] наявна суттєва заборгованість за послуги з управління будинком, вивіз сміття, водопостачання та водовідведення, опалення, постачання гарячої води та оплата послуг фактично не проводиться. Станом на лютий 2018 року нарахування здійснюються на 1 особу. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач, стверджуючи, що саме відповідачем здійснювалось нарахування оплати за житлово-комунальні послуги, виходячи з чотирьох зареєстрованих у квартирі осіб, в обґрунтування таких доводів будь-яких доказів суду не представила, а доводи представника відповідача про те, що нарахування житлово-комунальних послуг здійснювалось не відповідачем, а квартирна плата чи оплата за послуги з утримання будинку та прибудинкової території нараховувалась незалежно від кількості зареєстрованих у квартирі осіб, а лише виходячи з площі квартири не спростовані. Суд також враховує і те, що твердження про фактичне не проживання у квартирі окрім неї самої будь-яких інших осіб позивач спростувала в судовому засіданні, вказуючи, що в певні періоди часу у квартирі мешкали її батько, а також сестра зі своїми дітьми. При цьому [PERSON], у разі фактичного непроживання осіб у житлі, але наявності їх реєстрації за вказаною адресою, не зверталась до суду за захистом свого права шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою внаслідок тривалого непроживання у квартирі. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства здійснювались нарахування за житлово-комунальні послуги, що такі нарахування здійсненні саме відповідачем, а також і те, що право позивача у цьому випадку зазначило порушень або неправомірних обмежень. За таких обставин, виходячи з презумпції обовязковості доведення обставин, на які посилається, саме стороною, яка стверджує про такі обставини, суд вважає, що позивачем не доведені обставини, на які вона посилалась в обґрунтування заявленого позову, тож законних підстав для задоволення заявлених вимог немає. Суд, враховуючи рішення про відмову у позові, а також те, що ухвалою суду від 01.03.2018 року судом було відстрочено позивачеві сплату судового збору за подання позову до ухвалення судом рішення у справі, вважає за необхідне також стягнути з попозивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved