Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає: [ADDRESS] батьком її сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] в її [PERSON] , [INFO] , користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 грн. щомісяця, але не менше ніж 50%розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини. Свої вимоги мотивують тим, що [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] , [INFO] з січня місяця 2015 року по вересень місяць 2018 року. Сторони певний період часу зустрічалися та проводили разом вільний час та зрозуміли, що кохають один одного. На пропозицію [PERSON] жити однією сім`єю вона дала згоду і вони почали проживати в квартирі його матері в [ADDRESS] ,де прожили до квітня місяця 2018 року, а потім відповідач переїхав в [ADDRESS] . [INFO] у них народився син [PERSON] . Після народження дитини вона звернулася в Залізничний відділ РАЦС ЛМУЮ з заявою про реєстрацію народження сина. Так як вони не перебували у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] дитину зареєстрували на її прізвище [PERSON] , а запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень було проведено за моїм прізвищем [PERSON] , а ім`я та по батькові батька дитини записано було відповідно до заяви [PERSON] позивачки, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Сторони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, відповідач [PERSON] забрав її та сина з пологового будинку, визнавав дитину своєю, займався вихованням дитини, опікувався ним та донькою позивачки від попереднього шлюбу [PERSON] 2010 року народження. Мати відповідача не визнає її своєю невісткою, а [PERSON] своїм онуком. Батьки позивачки та родина відповідача визнають своїм зятем та батьком [PERSON] . Як зазначає позивачка, сторони мали плани укласти шлюб та перереєструвати дитину на його прізвище, але через різні життєві ситуації дане питання відкладалося. Відповідач переїхав в м. Одеса, так як мав пропозицію працевлаштуватися та заробити кошти на їх сім`ю. В червні місяці 2018 року позивачка з дітьми поїхала до відповідача і там спільно прожили до вересня місяця 2018 року. На її пропозицію повернутися у м. Львів та влаштуватися, відповідач категорично відмовився, незважаючи на те, що в м. Одеса він не мав постійного місця праці, а лише мінливі заробітки. Вона з дітьми повернулася до м. Львова, так як у старшої доньки починався навчальний рік в школі. З того часу відповідач почав менше спілкуватися з ними, сином не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Враховуючи те, що відповідач особисто не подав заяви в органи державної реєстрації актів цивільного стану про визнання себе батьком, народженої позивачкою [INFO] дитини, його батьківство, у зв`язку із чим позивачка звернулась до суду із позовом, який просить задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів, роз`яснено сторонам їх процесуальні права та обов`язки. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, однак подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у її відсутності. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, який відзиву суду не подав, до суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання повісткою, яка направлялася рекомендованим листом, який був повернутий поштовим відділенням у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що відповідач не бажає її отримувати, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247ЦПК України\~в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] , [INFO] з січня місяця 2015 року по вересень місяць 2018 року. Сторони певний період часу зустрічалися та проводили разом вільний час. Вони почали проживати в квартирі його матері в [ADDRESS] ,де прожили до квітня місяця 2018 року, а потім відповідач переїхав в [ADDRESS] . [INFO] у них народився син [PERSON] . Після народження дитини позивачка звернулася в Залізничний відділ РАЦС ЛМУЮ з заявою про реєстрацію народження сина. Так як вони не перебували у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] дитину зареєстрували на її прізвище [PERSON] , а запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень було проведено за моїм прізвищем [PERSON] , а ім`я та по батькові батька дитини записано було відповідно до заяви [PERSON] позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.11.2015 року. /а.с.7/ Батьки і діти мають взаємні особисті немайнові та майнові права та обв`язки. Згідно зі\~ст. 121 СК України\~права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Отже, юридичною підставою відносин між батьками та дітьми є кровне походження дітей від певних осіб (матері та батька), яке засвідчене державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому нормами\~СК України. Відповідно до\~ст. 125 Сімейного кодексу України\~якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно\~ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 128 Сімейного кодексу України\~за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. Законодавець встановлює перелік осіб, які вправі подати позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до цієї ж\~Постанови\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою\~Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991року\~в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ухвали Залізничного районного суду міста Львова від 24.03.2020 року, по справі призначено судово-генетичну експертизу та зупинено провадження до отримання судом висновків експертизи. 10.09.2020 року на адресу суду з «ДНК Центр» повернулись матеріали даної справи без виконання експертизи у зв`язку із неприбуттям відповідача у «ДНК Центр», що стверджується відповідною довідкою від. 30.08.2020 року. /а.с.70/ За правилами\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи те, що відповідач свідомо ухиляється від явки до суду та явки до експертної установи для відібрання ДНК взірців , тобто свідомо уникає встановлення чи спростування кровного споріднення між ним та сином, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги, що стосуються встановлення батьківства, є доведеними. Що стосується вимог позивачки, про стягнення аліментів, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: - стан здоров`я та матеріальне становище дітей; -\~стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; -\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 150 СК України визначено обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, згідно частини 2 даної статті, батьки зобов`язані\~піклуватися про\~здоров`я\~дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток. Відповідач не подав суду жодних заперечень щодо розміру аліментів або доказів, що він приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Разом з тим, статтею 18 Конвенції про захист прав дитини встановлено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом\~їх основного піклування. Згідно ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем не надано суду документів, які б свідчили про його матеріальний стан, стан здоров`я чи наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Відповідно до вимог ч.2 ст.\~184\~СК\~України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи наведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Із відповідача слід стягувати на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 2000,00 гривень, щомісячно /виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку/ починаючи з 25.04.2019 року, тобто, з моменту звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У зв`язку із задоволенням позову із відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в дохід держави у розмірі у розмірі 1681,60 грн., тобто по 840,80 грн. за кожну позовну вимогу.

Outcome: approved