Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, уточнивши який просить поділити спільне майно подружжя, а саме автомобіль Chevrolet Aveo, днз ВН3585АМ, Vin: LSGTC58U07Y089741, 2007 року випуску, шляхом визнання права власності на 1/3 частину автомобіля Chevrolet Aveo, днз ВН3585АМ, Vin: LSGTC58U07Y089741, 2007 року випуску за [PERSON] та визнання права власності на 2/3 частини автомобіля Chevrolet Aveo, днз ВН3585АМ, Vin: LSGTC58U07Y089741, 2007 року випуску за нею, [PERSON]; припинити право спільної часткової власності її, [PERSON] на 2/3 частини Chevrolet Aveo, днз ВН3585АМ, Vin: LSGTC58U07Y089741, 2007 року випуску з компенсацією вартості її частки у розмірі визначеному згідно висновку судового експерта, зробленого за результатом проведення судової автотоварознавчої експертизи, а також судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 24.09.2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. У період шлюбу і до моменту фактичного припинення шлюбних відносин, сторони придбали за спільні сумісні кошти автомобіль Chevrolet Aveo, днз ВН3585АМ, Vin: LSGTC58U07Y089741, 2007 року випуску, який зареєстрований за [PERSON] та яким він користується на сьогоднішній день. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.07.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачкою у квартирі [ADDRESS]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 року з [PERSON] на користь її, [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, а саме до 24.03.2030 року. Дане рішення відповідачем не виконується, що стало причиною звернення позивачкою через своїх представників до виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження. Позивачка вказує, що відповідач участі в утриманні дитини не бере та у нього перед позивачкою утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Позивачка не працює та не має можливості працевлаштуватися на підходящу роботу у звязку з необхідністю ведення домашнього господарства, щодня супроводжувати малолітню дитину [PERSON] до дитячого садочку та додому, на різні розвиваючі заняття, відвідування яких спрямоване на розвиток його здібностей. Беручи до уваги вищевказане, позивачка в судовому порядку має намір реалізувати своє право на поділ майна та просить поділити сумісне майно подружжя, при цьому відійти від принципу рівності часток подружжя у спільному сумісному майні. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, звертав увагу суду, що саме нерегулярна сплата відповідачем аліментів є підставою для застосування правил ч.3 ст.70 СК України. Окрім цього на утримання дитини витрачається багато грошових коштів, а саме на навчання у приватній школі, відвідування додаткових занять, кружків. Збільшення цін на продукти харчування та одяг дитини приводить до того, що аліментів стягнутих за рішенням суду не вистачає на утримання дитини. Представник позивачки повідомив, що іншому судовому процесі розглядається спір щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини сторін по даній справі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав та просив відмовити, оскільки обставини на які посилається представник позивачки не є підставою для застосування ст.70 СК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. У справі встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Згідно з положеннями\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що 24 вересня 2011 року позивачка та відповідач уклали шлюб у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 941. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД № 301656, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 2804. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 липня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено в повному обсязі. Шлюб, укладений 24 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 941 (Свідоцтво про укладання шлюбу серії 1-ЖД №157392), зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції розірвано. Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище [PERSON] «Островська». Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх доходів відповідача, щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову, а саме з 24.02.2017 року до досягнення сином [PERSON] повноліття, а тобто до 24.03.20130 року. Рішення набрало чинності 24.04.2017 року. На виконання рішення, 23.06.2017 року головним державним виконавцем було відкрито ВП №54195701. В судовому засіданні також встановлено, що час шлюбу подружжям Солойових було набуто спільне майно, а саме: відповідно до Договору купівлі-продажу від 07.12.2012 року на імя [PERSON] куплена квартира [ADDRESS], яка складається в цілому з однієї житловій кімнаті, загальною площею 37,9 кв.м., у тому числі житловою площею 19,6 кв.м., та підсобних приміщень. Даний договір зареєстровано в реєстрі за №673; автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номер кузова: LSGTC58U07Y089741, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON]. З висновку експерта №414/17 від 25.09.2017 року вбачається, що ринкова вартість автомобіля марки Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номер кузова: LSGTC58U07Y089741, реєстраційний номер [NUMBER] на день виконання ухвали суду (30.05.2017) складала 139 005,57 грн.. Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Із огляду на вказані норми закону при вирішення питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю зясуванню підлягають підстави й час набуття такого майна. Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 розяснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу( ст.60,69 СК, ч.3 ст.368 ), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих,які згідно з законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст.65 СК). Відповідно до вимог ст.16 ЦПК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільного сумісного права власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ч.2,3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, втрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка за умови що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. [PERSON] у позові заявлялися вимоги про визнання права власності за нею на 2/3 частини автомобіля марки Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номер кузова: LSGTC58U07Y089741, реєстраційний номер [NUMBER], з врахуванням положень ч.2,3 ст.70 СК України. В обґрунтування позову представник позивачки надав до суду Інформацію про виконавче провадження від 13.06.2018 року з якого вбачається що у [PERSON], як у боржника по аліментах, станом на 01.02.2018 року рахується заборгованість по аліментах у розмірі 15 959, 75 гривень, пояснивши що цей документ є доказом що розмір аліментів, які одержує його довірителька на утримання дитини, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування. Представник відповідача в судовому засіданні надав для огляду оригінали квитанцій про сплату аліментів, не заперечуючи проти того що дійсно борг по аліментах мав місце, але був погашений. Окрім цього представник відповідача вказував, що проблему недостатності коштів на утримання дитини, [PERSON] вирішує шляхом подання позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Згідно ч.1 та ч.2\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищенаведені положення закону суд приходить до висновку, що ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні ні позивачка та її представник не зазначили жодної обставини, що має істотне значення і надають суду право для застосування правил ч.2,3 ст.70 СК України, тому суд не вбачає підстав, для застосування вказаної правової норми. Одночасно предявляючи позов про розподіл спільного майна - автомобілю марки Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номер кузова: LSGTC58U07Y089741, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON], [PERSON] просила суд стягнути грошову компенсацію вартості 2/3 часток рухомого майна - автомобіля марки Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номер кузова: LSGTC58U07Y089741, реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 92 670 гривень, що дорівнює 2/3 частки від визначеної експертом ринкової вартості автомобіля. Відповідач за основним позовом [PERSON] не заперечував проти виплати грошової компенсації за ? частину автомобілю марки Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номер кузова: LSGTC58U07Y089741, реєстраційний номер [NUMBER]. Оскільки машина є річчю неподільною, відповідач не заперечує проти виплати грошової компенсації, тому враховуючи що позивачкою не доведено підстав для застосування ч.2 ст.70 ЦК України, тому з відповідача на корить позивачки, у відповідності до ч.2 ст.71 СК України слід стягнути грошову компенсацію її частки автомашини у сумі 69 502 гривень 78 копійок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial