Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до Красненської сільської ради Скадовського району Херсонської області про визнання права власності за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що з 21.11.1985 року зареєстрована та одноособово проживає в квартирі [ADDRESS] добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном більше десяти років, сплачує комунальні послуги. Тому вважає, що на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України набула права власності на це майно за набувальною давністю. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на вищевказану квартиру. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Від голови Красненської сільської ради Скадовського району Херсонської надійшла заява з проханням розглядати справу без представника сільської ради, позицію з приводу заявленої в позові вимоги не висловлено. Вислухавши доводи позивачки, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], в якій з 21.11.1985 року зареєстрована та проживає [PERSON], перебуває на балансі Красненської сільської ради, що підтверджується копіями довідки від 20.10.2014 року, по господарської книги, відповіддю Красненської сільської ради від 23.04.2015 року (а.с. 7, 23-30). Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Зі змісту вказаної норми випливає, що позивач, як володілець майна, протягом усього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це право з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, позивачка була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] разом з членами родини, користується нею. Із відповіді Красненської сільської ради вбачається, що будинок [ADDRESS], знаходиться на балансі сільської ради, із заявою про приватизацію спірної квартири [PERSON] не зверталася (а.с. 23, 37). Отже позивачка не позбавлена можливості набути право власності на квартиру в порядку, передбаченому Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому, на думку суду, положення ст. 344 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Враховуючи вищезазначене, а також фактично встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed