Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що їй та її батьку - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 21.12.1995 року, договору про визначення часток нерухомого майна, (квартири), що є спільною сумісною власністю від 20.11.2009 року, договору купівлі-продажу частки квартири від 20.11.2009 року належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS], в якій зареєстрований, але не проживає її колишній чоловік [PERSON] Вказує, що реєстрація останнього порушує її право власності на нерухоме майно, перешкоджає їй належним чином користуватися та розпоряджатися квартирою. На підставі наведеного, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, відповідач проти задоволення позову не заперечив. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши документи справи суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що [PERSON] та її батьку - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 21.12.1995 року, договору про визначення часток нерухомого майна, (квартири), що є спільною сумісною власністю від 20.11.2009 року, договору купівлі-продажу частки квартири від 20.11.2009 року належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] (а.с. 5-9). З будинкової книги на зазначену квартиру вбачається, що у ній зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] (а.с. 10-12, 14). При перевірці Луцьким МВ УМВС України у Волинській області паспортного режиму за адресою: [ADDRESS], за заявою [PERSON] опитані сусіди підтвердили пояснення останньої, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2007 року (а.с. 13). Відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України позивач має право користуватися своїм житлом на свій розсуд і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 цього ж Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На основі викладеного та з врахування визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. На стягненні судових витрат позивач не наполягає. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved