Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2015 року вона є власником ? частини будинку [ADDRESS]. Інша ? частина даного будинку належить на праві власності відповідачеві [PERSON] Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою надати їй можливість вселитися в будинок та використовувати його для проживання, однак він безпідставно та незаконно в добровільному порядку не дозволяє їй вселитися до будинку, перешкоджає їй у використанні будинку для проживання. Оскільки в добровільному порядку вирішити спір не вдається, позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом та просить усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві спільної часткової власності житловим будинком [ADDRESS], вселивши її у належну їй частину даного будинку та зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні належною їй частиною будинку. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснили, що своїм небажанням дозволити позивачеві вселитися у будинок, відповідач порушує її права як співвласника на користання будинком для проживання. [PERSON] також зазначила, що позивач є її рідною сестрою, яка на даний час змушена проживати у неї, оскільки відповідач перешкоджає її вселенню у спірний будинок. Також пояснила, що співвласниками спірного будинку сторони стали в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка була донькою позивача та дружиною відповідача. Даний будинок був придбаний саме позивачем для доньки. За життя останньої вона разом з відповідачем проживали у спірному будинку, а позивачеві відповідач дозволив проживати у належному йому будинку по [ADDRESS] Однак після смерті дружини [PERSON], відповідач почав співмешкати з іншою жінкою та виселив [PERSON] з належного йому будинку і не дозволяє вселитися в будинок, який належить їм обом. Пояснила також, що дійсно в 2015 році в суді між даними сторонами розглядався спір про поділ спірного будинку в натурі. Оскільки в ході розгляду справи з'ясувалося, що технічно будинок поділити неможливо, позови були залишені без розгляду. Разом з цим зауважила, що тоді позов про поділ будинку був пред'явлений [PERSON] саме з тим, щоб вона могла заселитися в нього та використовувати його для власного проживання. Також зазначила, що тоді відповідач пропонував [PERSON] компенсувати вартість належної їй частки у праві спільної часткової власності, однак вона не погоджувалася на це тоді і не погоджується зараз, оскільки є людиною похилого віку і їй не так легко почати шукати нове житло. Просили позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти позову. Пояснили, що і позивач, і відповідач є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] в рівних частках по ?. Також не заперечили того факту, що відповідач не дозволяє позивачеві вселитися в спірний будинок. Причиною таких його дій є те, що будинок неможливо поділити в натурі, що встановлено у 2015 році при розгляді спору між ним та [PERSON] про розподіл майна, що є у спільній частковій власності. В даному будинку немає можливості проживати сімї відповідача та позивачеві. Зазначив, що сьогодні у спірному будинку відповідач співмешкає з іншою жінкою. Вважають, що позивач обрала неправильний спосіб захисту свого права. Оскільки спірний будинок неможливо поділити в натурі, то відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, [PERSON] мала б вимагати від співвласника, який володіє і користується спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З огляду на це просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Свідок [PERSON], який є головою Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судовому засідання зазначив, що відповідач [PERSON] перебував у шлюбі з донькою позивача [PERSON] За життя дружини відповідач надав дозвіл її матері [PERSON] на проживання у належному йому будинку по [ADDRESS], де вона і проживала. Після смерті дружини у [PERSON] з'явилася співмешканка і він виселив [PERSON] із належного йому будинку, забравши у неї від нього ключі, до будинку [ADDRESS] співвласниками якого вони обоє є, не допускає. [PERSON] неодноразово зверталася до нього з приводу вселення в будинок. З цього питання він мав неодноразові бесіди із [PERSON], однак той постійно заперечував проти її вселення з посиланням на те, що в будинку немає можливості для проживання його сім'ї та ще й позивача. З цього приводу була створена комісія, яка 19.07.2016 року виїздила в с. Маяки за місцем проживання [PERSON], де зафіксовано факт відмовити відповідача вселити позивача до спірного будинку. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Тимчик Н.Ф., судом встановлено, що [PERSON] є власником ? частини будинку [ADDRESS] Свідоцтво про право на спадщину на іншу ? частку даного житлового будинку видано на ім'я [PERSON] (а.с.11). Право власності [PERSON] на ? частину вказаного вище будинку зареєстровано 18.05.2015 року, що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12). З відповіді Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 05.08.2016 року встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає в [ADDRESS] (а.с. 29). Відповідно до довідки Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 19.10.2016 року за [PERSON] в [ADDRESS] (колишня Інтернаціональна) - (а.с. 80). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 28.11.2016 року, судом установлено, що крім ? частини житлового будинку [ADDRESS] інших житлових будинків за [PERSON] не зареєстровано. З копії технічного паспорта на спірний будинок, зокрема, експлікації приміщень до плану житлового будинку, вбачається, що будинок має веранду 5,0 кв.м., коридор 4,1 кв.м., кімнату 18, 8 кв.м., кухню 5,9 кв.м., кімнату 11,8 кв.м., загальна площа будинку становить 45, 6 кв.м. (а.с. 10). З висновку старшого інспектора Тульчинського відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області від 20.04.2016 року про результати розгляду повідомлення [PERSON] вбачається, що підставою її звернення стало те, що [PERSON] не допускає її до будинку [ADDRESS], співвласником якого вона стала в порядку спадкування після смерті своєї доньки, а вона хоче проживати у даному будинку (а.с.15). Згідно акту Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 19.07.2016 року судом встановлено, що [PERSON] дійсно не допускає [PERSON] проживати в її частині будинку мотивуючи це тим, що будинок малий і в ньому немає можливості, щоб разом проживали його сім'я та [PERSON] (а.с.23). З ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2015 року, яка набула законної сили 01.12.2015 року, установлено, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна - залишено без розгляду (а.с.16). Як пояснили в судовому засіданні представники позивача та не заперечено відповідачем, що підставою залишення в 2015 році позовів без розгляду стало те, що спірний будинок технічно не можливо поділити в натурі. Аналізуючи досліджені в ході судового розгляду, суд доходить наступних висновків. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надала лише за його згодою. Така позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-12цс13. З огляду на викладене вище, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача та його представника про те, що при зверненні до суду позивач обрала неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки предметом даного спору є не поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, а захист права власності, шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування будинком, який є спільною сумісною власностю сторін, вселення. Не зважаючи на те, що ніхто із учасників процесу не заперечив того факту, що спірний будинок неможливо поділити в натурі, не заперечено та не спростовано відповідачем того факту, що причиною звернення [PERSON] до суду з позовом про поділ даного будинку у 2015 році була необхідність та її бажання використовувати його для проживання. Також в судовому засіданні представником позивача [PERSON] стверджено та не спростовано відповідачем того, що і в 2015 році, і зараз позивач не погоджується на компенсацію належної їй частки у праві спільної часткової власності на спірний будинок, оскільки має намір використовувати його для власного проживання. За змістом ст.ст. 150, 155 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Частиною першою ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. У відповідності зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт належності позивачеві [PERSON] на праві спільної часткової власності будинку [ADDRESS], а також того, що відповідачем [PERSON] їй як співвласнику даного будинку чиняться перешкоди у його використанні для проживання, що підтверджено показами свідка, актом Журавлівської сільської ради від 19.07.2016 року, висновком інспектора Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 20.04.2016 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що позов підлягає задоволенню. Задовольняючи позов, суд у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтвердженні витрати на сплату судового збору та на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved