Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 10.10.2014 року та сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Наразі сторони разом не проживають, шлюбні стосунки фактично припинені, подальше подружнє життя позивач вважає неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб між сторонами. Крім того, позивач вказувала, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно та в недостатньому обсягу, має достатні доходи з різних джерел, тож просила стягнути аліменти на утримання дитни в сумі 20000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 26.01.2021 року у цивільній справі відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16.02.2021 року відповідачем надано відзив на позов, в якому [PERSON] вказав, що визнає позов в частині розірвання шлюбу. Щодо аліментів, відповідач заперечував суму щомісячного платежу, вважаючи її завищеною, оскільки відповідач має на утриманні ще одну доньку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої сплачує щомісячно 7000 гривень, а також має зобов?язання з надання матеріального утримання своїм батькам. Також відповідач посилався, що позивач має обов?язок з матеріального утримання спільної доньки в рівній мірі, тож, виходячи з розміру її заробітної плати, справедливим є стягнення аліментів на утримання [PERSON] у сумі 7000 гривень щомісячно. 26.02.2021 року представником позивача подано відповідь на відзивна позовну заяву. 12.03.2021 року представником відповідача на адресу суду направлені заперечення. 15.03.2021 року представником позивача до суду направлено заяву про уточнення позовних вимог. Судом розглядались клопотання сторін про витребування доказів, допит свідка. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, вказуючи, що фактично сторони припинили шлюбні стосунки, позивач із дитиною мешкає окремо та вважає неможливим збереження шлюбу. Щодо заявленого розміру аліментів, позивач посилалась, що доходи відповідача дозволяють йому сплачувати аліменти в сумі 20000 гривень щомісячно, адже [PERSON] працює, займається підприємницькою діяльністю, а також отримує дохід від здавання в оренду нежитлових приміщень з комерційною метою, тож заявлена сума є помірною та достатньою. В подальшому позивач направила до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, підтримуючи позовні вимоги. Відповідач визнав позов в частині розірвання шлюбу та заперечував проти позову в частині стягнення аліментів, вказуючи, що щомісячне утримання в розмірі 7000 гривень є достатнім та втричі перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини. Також відповідач посилався на те, що у зв?язку з економічною ситуацією у світі доходи його від підприємницькою діяльності значною мірою знизились, при цьому позивачем не враховує, що в декларації про доходи не вказано чистого прибутку, тоді як відповідач несе значні витрати у зв?язку із здійснення підприємницької діяльності, об`єкти нерухомості не всі перебувають в оренді. Судом за клопотанням сторін досліджені письмові докази, допитано свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] , допитана судом за допомогою відеоконференцзв?язку, пояснила, що раніше перебувала у шлюбі з [PERSON] та вони мають спільну дитину [PERSON] , яка мешкає разом із свідком у США. У відповідності до укладеного договору [PERSON] сплачує на утримання [PERSON] 7000 гривень щомісячно. Освіту [PERSON] оплачує чоловік [PERSON] , з яким вона наразі перебуває у шлюбі, а не відповідач. При дослідженні письмових доказів, наданих сторонами, встановлено наступне. 10.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є сторони. [PERSON] працює провідних бухгалтером в Запорізькому медичному університеті, середній заробіток складає 12612 гривень. [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, є одним із засновників ТОВ «Анастасія 2015». Також відповідачем не заперечувався факт постійного працевлаштування у медичному закладі, а також за сумісництвом, а рівно і отримання доходів від здавання в оренду нежитлового приміщення. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власником кількох об`єктів нерухомості у м. Запоріжжя та у м. Київ, як житлових, так і нежитлових, а також земельної ділянки. Як зазначено у деклараціях ФОП [PERSON] дохід від підприємницької діяльності за 2020 рік склав 4777768,27 гривень, за перший квартал 2021 року 278599,20 гривень. [PERSON] є батьком також [PERSON] , [INFO] . Також у [PERSON] наявні непрацездатні за віком батьки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , 1946 року народження. Мати відповідача [PERSON] працює. З листопаду 2020 року щомісячно [PERSON] перераховував [PERSON] грошові кошти різними сумами з поміткою «на навчання [PERSON] », «аліменти для [PERSON] » або без зазначення призначення. Також [PERSON] сплачував витрати, пов?язані з відвідуванням [PERSON] дитячого садочка. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вказує ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки позивач вказала на неможливість примирення та подальшого проживання разом однією родиною, відповідач визнав позовні вимоги, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині заявленої вимоги про розірвання шлюбу. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 180, 181, 182, 183 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінюючи доводи позивача та заперечення відповідач, суд дійшов наступних висновків. Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що у разі, якщо доходи одного з батьків є значно нижчими ніж доходи іншого, то це є підставою для обмеження розміру матеріального утримання на дитину того з батьків, який має більш високі доходи, в розрірі рівності обов?язків кожного з батьків щодо матеріального утримання дитини, адже навіть якщо один з батьків взагалі не має будь-яких доходів, це не позбавляє іншого від обов?язку утримання дитини. Різниця у доходах батьків дитини є нормальним явищем та не позбавляє дитину права на належне та достатнє утримання від кожного з батьків, яке пропорційне його фінансовим можливостям. В даному випадку розмір утримання, яке належить надавати кожному з батьків, безпосередньо пов?язаний саме з його доходами, а не з доходами іншого з батьків, тож застосування принципу рівності в даному випадку є недоречним. Також суд не погоджується з міркуваннями відповідача з приводу необхідності надання [PERSON] утримання, яке є рівним тій сумі, що [PERSON] перераховує на утримання першої доньки [PERSON] , адже розмір утримання в даному випадку визначається відповідно до потреб конкретної дитини. При цьому [PERSON] отримує матеріальне забезпечення не лише з боку [PERSON] , а і від своєї матері [PERSON] та чоловіка [PERSON] , що слідує з показань свідка [PERSON] , яка підтвердила, що витрати на освіту [PERSON] несе саме її теперішній чоловік, а не батько дитини. Отже при визначенні розміру аліментів, які належить стягнути з [PERSON] на утримання [PERSON] , суд виходить з того, що відповідач [PERSON] постійно працевлаштований та має достатньо високу заробітну плату (про що він вказав в судовому засіданні), крім того займається підприємницькою діяльністю, має на праві власності нерухоме майно, а також отримує дохід від здавання в оренду нежитлових приміщень, тож заявлена позивачем сума аліментів у 20000 гривень помірна у порівнянні з доходами відповідача, тож суд вбачає підстави для задоволення позову в цій частині повністю. З урахуванням положень ст. 141 СК України з відповідача також належить стягнути судовий збір на користь держави, а також і на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved