Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в якому просила стягнути з відповідача суму депозитного вкладу в розмірі 3592,96 доларів США разом з відсотками. В обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на те, що 22.12.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір-заяву №300131/152605/5-14 про строковий банківський вклад (депозит) «Стандарт» на загальну суму вкладу 3592,96 доларів США під 11% річних на строк з 22.12.2014 року по 22.05.2015 року, а відповідач зобовязався нарахувати впродовж дії договору відсотки та повернути суму вкладу. Свої зобовязання за вищевказаним договором позивач виконала. Згідно п.6.Договору, після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору, вклад повертається вкладникові. По закінченню строку дії договору, позивач звернулася в Банк з вимогою про повернення вкладу та нарахованих процентів, однак відповідач грошові кошти не повернув, а саме в сумі 3592,96 доларів США, чим допустив істотне порушення умов договорів та норм чинного законодавства. Просив позов задовольнити та стягнути вказану заборгованість. В ході судового розгляду справи, позивач уточнила позовні вимоги, згідно яких просить стягнути з відповідача суму депозитного вкладу в розмірі 3592,96 доларів США; 4538,37 грн. відсотків за договором банківського вкладу; 1237,76 грн. 3% річних за порушення строку виконання зобовязання. Позивач у судове засідання не зявився, подавши суду заяву, у якій позов підтримав, просить такий задовольнити, разом із тим, просить розгляд справи проводити у її відсутності; проти постановлення по справі заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін, та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між 22.12.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №91\~у м.Львові АТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заявку №300131/152605/5-14 про строковий банківський вклад (депозит) «Стандарт» на суму вкладу 1100,00 доларів США під 11% річних терміном до 22.05.2015 року, а відповідач зобовязався нарахувати впродовж дії договору відсотки та повернути суму вкладу. Згідно п.6 вказаного Договору, після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов. Пунктом 5.1 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передбачено, що у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення вкладу, кошти з строкового вкладного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахунку на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія договору припиняється. В подальшому, на виконання умов договору-заяви №300131/152605/5-14, [PERSON] було внесено на депозитний рахунок у відділенні №91\~ м.Львів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти на загальну суму 2410,00 доларів США, зокрема: 02.03.2015 року - 540 доларів США, 03.03.2015 року 600,00 доларів США, 04.03.2015 року 630,00 доларів США та 19.03.2015 року 640,00 доларів США, що підтверджується валютним квитанціями /а.с. 5-10/. Як вбачається із матеріалів справи, 22.05.2015 року [PERSON] звернулась в Банк з заявою про повернення вкладу, згідно вищезгаданого договору-заяви №300131/152605/5-14, однак грошові кошти позивачу не повернуто, а саме сума неповернених коштів станом на час розгляду справи складає 3592,96 доларів США. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч.2 ст.1060 ЦК України). При цьому суд, бере до уваги правову позицію Верховного суду України, висловлену у постанові від 25.12.2013 року, згідно якої, відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України, зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобовязання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також, судом встановлено, що сума втраченої вигоди, яка підлягає виплаті за час прострочення виконання зобовязання становить 662,00 долари США (220 календарних днів х 12,5% : 100 : 365 х 8789,45). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року, вклад (депозит) - це кошти у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті. Згідно п.п.10 п.6 Постанови\~ Правління Національного банку України №160 від 03.03.2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», уповноважені банки зобовязані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору банківського вкладу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині повернення суми вкладу, відсотків за депозитним вкладом та 3% річних за порушення строку виконання зобовязання, слід задовольнити. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором чи законом (зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди). Однак відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах договором банківського вкладу не передбачено. Не містять такого виду відповідальності за неналежне виконання цього договору норми гл.71, ст.625 ЦК, Закону України «Про банки і банківську діяльність»; не доведено наявність підстав для відшкодування моральної шкоди і відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». За змістом п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), виникає у випадках, передбачених законом. Таким чином, моральна шкода, яка заподіяна споживачу, виплачується на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» лише у разі, якщо така шкода заподіяна внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Положення ст.1167 ЦК України щодо підстав відповідальності за завдану моральну шкоду поширюються на недоговірні правовідносини. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки позивач частково довів обставини на які посилається, представник відповідача в судове засідання не зявився та не представив суду жодних доказів на спростування позовних вимог. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі та в українській валюті за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Outcome: partial