Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 травня 2000 року помер її дід [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться у с. Муравище по вул. Шкільній, 15 Ківерцівського району Волинської області. 31 січня 1992 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого житловий будинок, що належить йому на праві приватної власності та все належне йому майно заповів внучці [PERSON], позивачу по справі. На даний час позивач як спадкоємець за заповітом вирішила прийняти спадщину документально. Проте прийняти спадщину вона не може, оскільки у спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що у с. Муравище по вул. Шкільній, 15 Ківерцівського району Волинської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON], який помер 20 травня 2000 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, згідно із поданою заявою просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, згідно поданих заяв просять проводити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають, щодо задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ № 072942 від 22 травня 2000 року [PERSON] помер 20 травня 2000 року (а.с. 5). 31 січня 1992 року [PERSON] скла заповіт, відповідно до якого жилий будинок з усіма господарськими будівлями, що належить йому на праві особистої власності, та все належне йому майно заповів внучці [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до повідомлення Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області № 465/01-15 від 11.12.2017 року (а.с. 12) житловий будинок у с. Муравище по вул. Шкільній, 15 Ківерцівського району Волинської області, рахується за [PERSON]. Відповідно до змісту ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час виникнення правовідносин, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. В силу ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Позивач у визначений законом термін зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON], однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця (а.с. 15). Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що в с. Муравище по вул. Шкільна, 15 Ківерцівського району Волинської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON], який помер 20 травня 2000 року. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог враховуючи, що позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, тому звільнена від сплати судового збору, а тому судові витрати, повязані зі сплатою судового збору слід стягнути солідарно із відповідачів в дохід держави.

Outcome: approved