Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що в період з 2003 р. по 2009 рік між нею та [PERSON] було укладено ряд договорів позики, зокрема: 23.09.2003 року [PERSON] згідно розписки отримав від позивача 40000 дол. США; згідно розписки від 15.10.2005 р. [PERSON] отримав від позивача 37500 дол. США; згідно розписки від 15.06.2006 р. [PERSON] отримав від позивача 17500 дол. США; згідно розписки від 07.09.2009 р. [PERSON] отримав від позивача 55000 дол. США; згідно розписки від 27.10.2009 р. [PERSON] отримав від позивача 230000 дол. США; Загальна сума боргу становить 380 000 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 31.08.2015 р. еквівалентно 8050467,58 грн. 24.07.2015 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про повернення коштів у сумі 380 000 дол. США, які були позичені протягом 2003-2009 років. [PERSON] отримав вказану вимогу 26.07.2015 р., проте борг протягом 30 днів від дня пред'явлення вимоги не повернув. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача борг за договором позики у розмірі 380 000 дол. США. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що дійсно позичав [PERSON] кошти протягом 2003-2009 років у загальній сумі 380 000 дол. США. Заслухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ст. 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що у період з 2003 р. по 2009 рік між [PERSON] та [PERSON] було укладено ряд договорів позики на загальну суму 380 000 дол. США: 23 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 40000 дол. США, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. 15 жовтня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 37500 дол. США, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. 15 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 17500 дол. США, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. 07 вересня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 55000 дол. США, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. 27 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 230000 дол. США, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. Передачу [PERSON] відповідачу грошових коштів посвідчено розписками останнього. 24 липня 2015 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з вимогою про повернення боргу, яку відповідач отримав 26.07.2015 р. Проте відповідач свій обов'язок порушив, позику не повернув. Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають кошти у загальній сумі 380000 дол. США, за курсом НБУ станом на 04.11.2015 року еквівалентно 8747375,80 грн.

Outcome: approved