Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Одеської товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) [ADDRESS] , загальною площею 45,2 кв.м., укладений 01.07.1997 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , діючої від себе особисто та від імені [PERSON] на підставі довіреності, [PERSON] діючим від себе особисто та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , та зареєстрований Одеською товарною біржею в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним номером № 20790. Позов обґрунтований наступними обставинами. 01.07.1997 року на Одеській товарній біржі Шилова І.М., [PERSON] та [PERSON] , діюча від себе особисто та від імені [PERSON] на підставі довіреності, [PERSON] діючий від себе особисто та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] уклади договір договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) [ADDRESS] . Позивач зазначає, що [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина , в тому числі на Ѕ квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що є спадкоємцем першої черги та вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки мешкала разом з померлою. 03.06.2020 року приватний нотаріус надав позивачу роз`яснення в яких зазначив, що договір купівлі-продажу нерухомого майна №20790 не створив прав та обов`язків для спадкодавця, оскільки не був посвідчений нотаріально. Позивач вказує, що на час укладання договору сторони не знали, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним ЗУ «Про товарну біржу», відповідно до якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 1997 році, і в зв`язку з відмовами компетентними органами і нотаріусами визнавати на теперішній час правочини дійсними, законними і виконаними, позивач змушена звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав. Позивач та її представник у відкрите судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причину неявки не повідомили, заяви із запереченнями щодо розгляду справу за їх відсутності та заяви із запереченнями щодо ухвалення заочного рішення не подавали. [PERSON] у судове засідання не з`явилась про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, відзив на позов до суду не надала, про причини неявки не повідомила. [PERSON] у судове засідання не з`явилась про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, відзив на позов до суду не надала, про причини неявки не повідомила. [PERSON] у судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзив на позов до суду не надав, про причини неявки не повідомив. [PERSON] у судове засідання не з`явилась про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, відзив на позов до суду не надала, про причини неявки не повідомила. Третя особа Одеська товарна біржа про дату, час та місце судового засідання повідомлялась, відповідно до ст. 128 ЦПК України, представник третьої особи про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, та відповідачами не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.1997 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажі нерухомого майна (квартири) № [NUMBER] (а.с. 6-9). Відповідно до вказаного договору, [PERSON] , [PERSON] придбали у [PERSON] , діючою від себе особисто та від імені [PERSON] на підставі довіреності, [PERSON] діючого від себе особисто та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу було зареєстровано на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер №20790 від 01.07.1997 року. Також 07.07.1997 року договір було зареєстровано в МБТІ м. Одеси. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] померла (а.с. 22). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвої О.О., де позивачу було роз`яснено про необхідність звернутися до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, оскільки договір не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, яка була чинна станом на 02 вересня 1997 року, тобто на дату укладення правочину, встановлювала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Право власності на зазначену квартиру за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року. Надаючи оцінку виниклим між сторонами правовідносинами та надаючи їм правову кваліфікацію суд вважає, що закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що випливають з приводу членства у товарній біржі, прийнятий пізніше, ніж ЦК УРСР 1963 року, а тому до прийняття ЦК України та зміни інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій укладання та реєстрація на біржі угоди обумовлювала виникнення права власності на майно. Відповідно, вирішуючи спір, суд керується правилами про переважне застосування норм пізніше прийнятого закону, а також правило про пріоритет правозастосування спеціальної норми над загальною, а також неможливості погіршення стану особи у разі зміни нормативно-правового регулювання в спірних правовідносинах. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Задовольняючи позов, суд виходить також з того, що оспорюваний правочин на момент розгляду справи є дійсним, однак виходячи з того, що інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд застосовує правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Враховуючи викладене, із врахувань відсутності порушень діючого законодавства під час укладення договору купівлі-продажу та його виконання, принципу неприпустимості позбавлення права власності, презумпції законності правочинів суд задовольняє позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Outcome: approved