Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий багаторазовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька та надання дозволу на виготовлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірвано рішенням Костопільського районного суду від 31.07.2012 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем за адресою: селище Октябрське, буд.35, Красногвардійського району, Автономна Республіка Крим. У липні 2015р позивач разом із сином приїхали до її батьків у с.Мирне Костопільського р-ну, проте назад повернутись в АР Крим із сином вона не змогла через відсутність дозволу батька на виїзд дитини за кордон. По цій причині позивач була змушена залишити дитину з дідусем та бабусею, а сама повернутись до Криму, де працює та проживає. Дозвіл батька на виїзд малолітньої дитини отримати в позасудовому порядку не має можливості, оскільки його місце перебування позивачу не відоме. Просила суд постановити рішення, яким надати дозвіл неповнолітньому [PERSON], 04.06.2009р.н. на тимчасовий виїзд за кордон без згоди та супроводу батька [PERSON], 1978р.н., уродженця [INFO] УРСР в супроводі матері [PERSON], 1984р.н., або без такої, до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] уточнив позовні вимоги, просить надати дозвіл неповнолітньому [PERSON], 04.06.2009р.н. на одноразовий виїзд до АРК без згоди та супроводу батька [PERSON], 12.10.1978р.н., уродженця [INFO] УРСР, в супроводі матері [PERSON] 08.12.1984р.н. або без такої. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про дату та місце розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином, відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення в пресі. Представник органу опіки і піклування Костопільської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився про дату та місце розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» № 3858-Х11 від 21.01.1994 року, із змінами та доповненнями, оформлення документу дитини для виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Шлюб між [PERSON] (дівоче -Толочик) Л.М. та [PERSON] розірвано згідно рішення Костопільського районного суду від 31.07.2012 року. Після розірвання шлюбу, син проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивач проживає та працює в АР Крим, створила там нову сім'ю. Після відвідування її батьків в с.Мирне Костопільського р-ну, позивач з сином не може повернутись додому, а місце проживання відповідача на даний час невідоме, тому не має можливості отримати згоду батька на виїзд дитини за кордон. За змістом ст.ст. 8,11,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей та несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року і набула чинність для України 27.09.1991 року, визначає, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Хант проти України (CASE OF HUNT v. UKRAINE), що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуватись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоровю чи розвитку дитини. Згідно зі ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд вважає, що неможливість отримати згоду батька на виїзд сина за кордон, порушує права малолітньої дитини та позбавляє її можливості проживати з матір'ю . Враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved