Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позові зазначила, що з 05.05.2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дочки, але нерегулярно і не в достатньому обсязі, у звязку з чим просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки всіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що його дружина постійно виїжджає за межі України на заробітки до Польщі, де перебуває півроку, а потім приблизно на місяць приїжджає додому. Їх дочка [PERSON] постійно проживає з ним у його матері [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Підстави подання позову про стягнення з нього аліментів йому не зрозумілі, оскільки він повністю займається вихованням, лікуванням та утримання дитини. Просив у задоволенні позову відмовити. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її сином. З 2016 року син разом з дочкою [PERSON] проживає в її квартирі. Позивач працює у Польщі, приїжджає раз на півроку, матеріальну допомогу на утримання дочки не надає. Дитина постійно сумує, плаче за матірю, оскільки її не бачить. Матеріальним забезпеченням, вихованням та лікуванням онуки займається батько, вона йому допомагає, оскільки син працює. Свідок [PERSON] суду пояснила, вона є сусідкою [PERSON]. , яка проживає разом зі своїм сином та онукою. Вона постійно бачить їх. Зі слів [PERSON] їй відомо, що мати дитини працює в Польщі та раз на півроку приїздить до України. Дитина знаходиться на повному утриманні батька. Вислухавши пояснення відповідача, свідків, перевірив матеріали справи, зясувавши всі обставини та взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 05 травня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕЛ № 022655, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Менського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 51 (а.с.3). Від шлюбу мають малолітню дочкуу [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження дитини її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Як вбачається з довідки Житлово-будівельного кооперативу № 19 «Машинобудівник» № 1 від 18.01.2018 року відповідач [PERSON] разом зі своєю дочкою [PERSON] проживає в квартирі своєї матері за адресою: [ADDRESS]. Характеризується позитивно, що повністю узгоджується з поясненнями відповідача та свідків. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За положеннями ч. 2, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають істотне значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач будь-яких достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що дочка [PERSON] проживає з нею та перебуває на її утриманні, не надала. Виходячи з того, те, що малолітня дитина проживає з батьком та знаходиться на його утриманні, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed