Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного з останнім. В шлюбі у подружжя народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2019 року відкрито провадження в справі та призначено справу до підготовчого судового засідання на 16 грудня 2019 року. 16 грудня 2019 року позивач звернулась до суду з письмовою заявою, у якій просить розглянути справу за її відсутність та розірвати шлюб. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з відміткою «не проживає»; ухвалою суду проведення підготовчого судового засідання було відкладено до 08 січня 2020 року. 08 січня 2020 року в підготовче судове засідання не з`явився відповідач по справі, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з відміткою «не проживає»; ухвалою суду проведення підготовчого судового засідання було відкладено до 28 січня 2020 2019 року зі здійсненням виклику відповідача шляхом направлення повідомлення про виклик на зареєстровану адресу його місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 28 січня 2020 року позивач до суду не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності; відповідач до суду також не з`явився, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося не врученим з відміткою «не проживає»; відповідач про виклик до суду також повідомлявся шляхом опублікування оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. В матеріалах справи міститься зазначений позивачем номер телефону відповідача, проте за вказаним номером додзвонитися не вдалося. Таким чином, судом вживалися всі необхідні та можливі заходи для повідомлення та виклику відповідача в судові засідання, проте відповідач до суду не з`явився. З метою недопущення затягування розгляду справи, беручи до уваги викладені вище обставини, судом було вирішено провести підготовче судове засідання за відсутності сторін. Ухвалою суду підготовче провадження закрито, розгляд справи було призначено до судового розгляду по суті на 18 лютого 2020 року зі здійсненням виклику відповідача шляхом направлення повідомлення про виклик на зареєстровану адресу його місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 18 лютого 2020 року відповідач до суду також не з`явився, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з відміткою «не проживає»; відповідач про виклик до суду також повідомлявся шляхом опублікування оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Розгляд справи відкладено до 04 березня 2020 року. 04 березня 2020 року відповідач до суду також не з`явився, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з відміткою «не проживає»; відповідач про виклик до суду також повідомлявся шляхом опублікування оголошення на офіційному вебсайті судової влади України Таким чином, судом вживалися всі необхідні та можливі заходи для повідомлення та виклику відповідача в судові засідання, проте відповідач до суду не з`явився. З метою недопущення затягування розгляду справи, беручи до уваги викладені вище обставини, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін. Крім того, суд ухвалив розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до частини четвертої статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 1\~Сімейного Кодексу\~України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень статті 24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини другої статті 36 та статті 51\~Сімейного кодексу\~України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (стаття 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини другої статті 104\~Сімейного кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 11 лютого 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського міськвиконкому Чернігівської області, актовий запис № 200 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Сторони знаходилися в шлюбних відносинах з моменту реєстрації шлюбу, однак шлюбні відносини між подружжям з 2009 року по 2019 рік припинені. В шлюбі у подружжя народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За змістом положень частини третьої\~статті 109 Сімейного Кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті\~110, статті\~112 Сімейного Кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до\~статті 111 Сімейного кодексу України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно положень частини третьої та четвертої\~статті 56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Як з`ясовано судом, сімейне життя подружжя не склалось, у зв`язку з тим, що вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, різні інтересами. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї є неможливим. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Відповідно до\~статті 113 Сімейного Кодексу України\~, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з частиною другою\~статті 114 Сімейного Кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою\~статті 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до вимог статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved