Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Трускавецького міського суду Львівської області із позовом до [PERSON] про відшкодування коштів за використання земельної ділянки. Позов мотивує тим, що згідно заповіту який нотаріально посвідчений 01 грудня 2007 року приватним нотаріусом Трускавецького нотаріального округу Кенц - [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2391, [PERSON] заповіла їй 2/3 ідеальних частини житлового будинку, який знаходиться в м. Трускавці по вул. Садовій, 3 та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0.0429 за адресою: м. Трускавець, вул. Садова, 3. 04 грудня 2007 року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON]О, вона у встановлений законом строк, 28.01.2008 року подала в Трускавецьку державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за заповітом, де була заведена спадкова справа № 164/07. У нотаріальній конторі її повідомили про те, що між [PERSON] та [PERSON] раніше укладено договір довічного утримання. Згідно п. 1 даного договору [PERSON] як відчужувач передала у приватну власність [PERSON] належні їй на праві приватної власності 2/3 ідеальних частини житлового будинку, який знаходиться в м. Трускавці по вул. Садовій, 3, також нею складено заповіт на ім'я [PERSON], згідно якого [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] Оскільки заповіт на її ім'я було складено пізніше, заповіт на ім'я [PERSON] був скасований. У 2009 році [PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до неї про визнання недійсним заповіту, складеного 01.12.2007 року [PERSON] на імя позивачки посилаючись на те, що [PERSON] заповіт було складено під впливом насильства та на те, що в момент складання цього заповіту [PERSON] через наявні у неї хвороби, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. По даній справі 30.11.2009 року було ухвалено рішення, яким [PERSON]Т відмовлено в задоволенні позову. Апеляційний суд Львівської області 11.03.2010 року виніс ухвалу, якою апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Трускавецького міського суду від 30.11.2009 року залишено без змін, отже заповіт складений [PERSON] 01.12.2007 року на її ім'я, на сьогоднішній день є чинним. В січні 2010 року [PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до позивачки, третя особа Трускавецька міська рада про визнання права власності на земельну ділянку. По даній справі 04.06.2010 року було винесено рішення, яким позов [PERSON] було задоволено та визнано за [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,0429 га., що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 01.05.1997 року, для обслуговування житлового будинку № 3 по вул. Садовій в м. Трускавці. 28.10.2010 року Апеляційний суд Львівської області виніс ухвалу, якою апеляційну скаргу позивачки відхилив, а рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 04.06.2010 року залишив без змін. З рішення суду про визнання права власності на земельну ділянку на думку позивачки випливає, що власником земельної ділянки по вул. Садовий, 3, [PERSON] став 28.10.2010 року, а до цього згідно заповіту від 01.12.2007 року фактичним власником земельної ділянки була вона. Отже, на думку позивачки в період з 28.01.2008 року по 28.10.2010 року [PERSON] незаконно володів та розпоряджався її власністю, яка належала їй на законних підставах та залишається не вирішеним питання грошової компенсації [PERSON] за використання земельної ділянки за адресою: м. Трускавець, вул. Садова 3. Розмір заподіяної шкоди за використання земельної ділянки вона оцінює в 64 000 гривень, яка враховує в себе компенсацію за незаконну експлуатацію земельної ділянки за адресою: м. Трускавець, вул. Садова № 3 у період часу з 28 січня 2008 року по 28 жовтня 2010 року, із розрахунку 2000 гривень у місяць. Представник позивачки в судове засідання зявився, позов підтримав, просив його задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Відповідач в судове засідання зявився, позов не визнав з підстав зазначених ним у відзиві на позовну заяву. Заслухавши представника позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні першочерговим власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,0429 по вул. Садовій, 3 в м. Трускавці була [PERSON] на підставі державного акту на праві приватної власності на землю від 01.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 198. Дана обставина встановлена рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 04.06.2010 року по цивільній справі № 2-171/2010 року, то у відповідності ч. 4 ст. 82 ЦПК України вона не потребує доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 04.06.2010 року по цивільній справі № 2-171/2010 року визнано за [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,0429 га. для обслуговування житлового будинку № 3 по вул. Садовій в м. Трускавці, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю виданого Трускавецькою міською радою 01.05.1997 року. Дане рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 04.06.2010 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.10.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.04.2011 року. Суд не приймає до уваги твердження позивачки про те, що вона мала правові підстави та володіла спірною земельною ділянкою на підставі заповіту [PERSON] Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Аналізуючи норму ст. 1233 ЦК України, суд зазначає, що заповіт не є прававою підставою, яка б надавала позивачці право володіння спірною земельною ділянкою. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Як вбачається з матеріалів справи, то позивачкою не надано жодних доказів, які б підтверджували її право власності на спірну земельну ділянку в період часу з 28.01.2008 року по 28.10.2010 року, тому на думку суду даний позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Позивачкою навіть не надано як письмовий доказ заповіт, складений [PERSON] на її імя, на який вона посилається у позовній заяві, як на єдиний доказ задоволення своєї позовної вимоги.

Outcome: dismissed