Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із указаним позовом в якому зазначила, що 04 червня 1992 року уклала із відповідачем шлюб, від якого мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON], котрі проживають разом із позивачем. Згідно позову, 20 листопада 2000 року між [PERSON] та Житомирським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному будівництву була укладена кредитна угода на будівництво житла за № 14, згідно із якою відділення Фонду надало відповідачу кредит на будівництво (реконструкцію) житла за адресою: [ADDRESS] у розмірі 57 399,00 грн. Зазначене житло збудоване, здане в експлуатацію, передане у володіння відповідача та Житомирською міською радою на підставі рішення її виконавчого комітету № 742 від 14 травня 2001 року відповідачу було видано Свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно. Також, в рахунок забезпечення виконання зобов'язання за кредитною угодою між відповідачем та Житомирським регіональним відділення Державного фонду сприяння молодіжному будівництву був укладений договір застави. [PERSON] у своєму позові вказує, що кредитна угода №14 від 20.11.2000 укладена відповідачем за час перебування сторін у шлюбі та вчинялась в інтересах сімї, а тому квартира № 36, яка знаходиться по проспекту Миру, 1-В в м. Житомирі, з підстав передбачених ст.ст. 60, 61 СК України та ст. 368 ЦК України, є об'єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача як колишнього подружжя. З огляду на викладене у позовній заяві та з урахуванням уточнених вимог [PERSON] просить суд визнати зазначену вище квартиру об'єктом спільної сумісної власності сторін у справі, визнати за позивачем право власності на 3/4 частки квартири та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити з урахуванням уточнених вимог. [PERSON] додала, що шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду та на даний час вона разом із молодшою донькою мешкає у спірній квартирі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Зазначив, що спірну квартиру слід поділити, визнавши за кожною із сторін по справі, а також їхніми спільними дітьми по 1/4 частині даної квартири. [PERSON] в судове засідання не зявилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 56). Представник Житомирського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в судове засідання так само не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У поданій на адресу суду заяві заперечував щодо поділу квартири № 36, яка знаходиться по проспекту Миру, 1-В в м. Житомирі між сторонами по справі. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши та вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі із 04.06.1992 року, від якого мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Указаний шлюб був розірваний рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 06.06.2016 року (а.с. 13-15, 65). 20 листопада 2000 року між [PERSON] та Житомирським регіональним відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву була укладена кредитна угода №14, згідно із якою Державний фонд надав відповідачу кредит на будівництво (реконструкцію) житла за адресою: м. Житомир, просп. Миру, 1-В у розмірі 57 399,00 грн., із терміном повернення 30 років з часу отримання документів на право володіння та користування житлом. На забезпечення виконання зобовязань за даною кредитною угодою між [PERSON] та Житомирським регіональним відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву укладено Договір застави від 01.06.2001, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 17-23). Судом також встановлено, що Виконкомом Житомирської міської ради на підставі рішення № 742 від 14 травня 2001 року відповідачу [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], а Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації зареєстровано право власності за [PERSON] на зазначену квартиру (а.с. 27). Статтею 22 КпШС України, який діяв на час придбання квартири по просп. Миру та підлягає застосування до спірних правовідносин, передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Так само згідно ст. 16 Закону України «Про власність» в редакції 1996 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні за змістом положення містять норми статтей 60 та 70 Сімейного кодексу України, а також статті 372 ЦК України. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам розяснено, що у разі коли майно у вигляді неподільної речі не може бути реально поділене між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема набуття права власності на квартиру [ADDRESS] на час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги за позовом [PERSON] частково, визнавши за кожним із подружжя право власності на 1/2 частини згаданої квартири. Суд з огляду на вимоги ст. 28 КпШС України (ст. 70 СК України) не знаходить достатніх правових підстав для поділу спірної квартири з відступленням від принципу рівності часток подружжя у спільному майні, оскільки суду не надано відповідних належних та допустимих доказів щодо цього. Серед іншого судом враховується, що на час розгляду справи повнолітня донька позивача й відповідача [PERSON] не проживає разом із матірю, що визнається самою третьою особою та підтверджується відповідними доказами. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial