Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради, Бобринецької РДА Кіровоградської області, головного управління держгеокадастру України в Кіровоградській області про поновлення строку на звернення до суду та визнання права власності на земельну частку (пай), в обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 19.08.1983 року до 21.01.2000 року працювала в колгоспі ім. 40-річчя Жовтня, реформованого в КСП «Кетрисанівське». Членство в КСП «Кетрисанівське» припинила у звязку з ліквідацією господарства. На зборах трудового колективу КСП «Кетрисанівське», де затверджувався Список осіб, що додавався до протоколу загальних зборів членів КСП для отримання Державного акта на право колективної власності на землю не була за сімейними обставинами, тяжкою хворобою батьків і її поїздками для вирішення питання їх життя. Декілька місяців тому, позивачці стало відомо, що вона була включена у список осіб, яким було надано сертифікати на земельну частку ( пай), в той час, як на її неодноразові звернення до [PERSON] сільради, з питання належності права на земельну частку (пай) отримувала відповідь, що їй земельний пай не належить, в той час, як невиплачена заборгованість по зарплаті, була відшкодована майном КСП. Позивачка вважає, що має право на земельну частку (пай) із земель КСП «Кетрисанівське», тому вирішила звернутися до суду, в звязку з тим, що із-за необізнаності з законодавством не знала про наявність у неї цього права, а також не мала фінансових можливостей на адвокатські послуги по написанню позовної заяви, так, як навчала на комерційній основі доньку, [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала та попросила суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради - [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог заперечив та попросив відмовити в позові. Представник Бобринецької районної державної адміністрації [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала письмові заперечення проти позову, в яких зазначає, що відповідач не наділена повноваженнями держави щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, до яких належить земельна ділянка на яку претендує позивач. Крім того попросила у позовних вимогах [PERSON] до Бобринецької міської ради Про поновлення строку на звернення до суду та визнання права власності на земельну частку (пай) відмовити повністю. Представник Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву з проханням відмовити в задоволенні позову у звязку з порушенням строку позовної давності. Суд, вислухавши сторони позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність у задоволенні позову відмовити, враховуючи наступне. Встановлено, що згідно записів в трудовій книжці колгоспника [PERSON], 19.08.1983 року прийнята в члени колгоспу ім. 40-річчя Жовтня, та прийнята на посаду вихователя дитячого садка. 28.11.1995 року звільнена з роботи за власним бажанням (протокол №2 від 28.11.1995 року). 24.02.1996 звільнена з членів к-пу по рішенню зборів (протокол №2 від 24.02.1996). 12.06.1997 року прийнята в члени КСП Кетрисанівське Бобринецького району Кіровоградської області на посаду завідуючої дитячого садка. Як вбачається із довідки від 21.08.2015 року, виданої відділом Держземагенства в Бобринецькому районі Кіровоградської області, [PERSON] значиться у додатковому списку членів КСП Кетрисанівське, що додався до Державного акту на право колективної власності на землю під №9. Згідно довідки, виданої виконкомом Довжоцької сільської ради гр. [PERSON] в період з 1997 року періодично доглядає своїх пристарілих, важко хворих батьків, дітей війни, які потребують стороннього догляду. З Договору навчання вбачається, що [PERSON] уклав договір про навчання [PERSON] з 2003 по 2008 рік у Вінницькому національному медичному університеті ім. Пирогова М.І. Розпаювання земель колишньої колективної власності бувшого колгоспу ім. 40-річчя Жовтня [PERSON] сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області в проводилось в 1997 році (про що міститься інформація в архівній довідці (а.с.12). Згідно протоколу загальних зборів уповноважених членів КСП від 16 липня 1999 року №4) вбачається що були затверджені списки членів КСП, які були прийнятті в члени КСП після розпаювання землі. Отже, позивачка не була включена до основного списку осіб, які мають права на земельну частку пай, так як станом на 16.04.1997 рік не працювала в колгоспі та не була членом КСП Кетрисанівське. В матеріалах справи містяться відомості про те, що позивачка була включена до додаткових списків на розпаювання землі членів КСП. Але інші будь-яких відомостей, які б підтверджували факт розпаювання КСП Кетрисанівське в матеріалах справи відсутні, а позивач їх не надав. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, встановлений Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року, пункт 2 якого вказано, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Позивач звернулась до суду у 12 листопада 2015 року. Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. На пред'явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється ст.71 ЦК УРСР (діюча на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, минув. Право звернення до суду виникло в 1999 році, а відтак трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР). Позивач обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду вказала, що декілька тижнів до подання заяви їй стало відомо, що вона була включена у список осіб на розпаювання землі членів КСП Кетрисанівське Бобринецького району. В той же час зазначає, що неодноразово зверталась до [PERSON] сільської ради з питань належності їй земельної ділянки, але отримувала відповідь, що земельний пай їй не належить, крім того, з 1997 року здійснювала догляд за батьками, а також здійснювала оплату на навчання доньки на комерційній основі та не мала фінансової можливості на адвокатські послуги для звернення до суду, а тому позов подала лише у в листопаді 2015 року (а.с.2), будь-яких належних обґрунтованих доказів перешкод звернення у встановлених законодавством строках сторона не надала як і не навела поважності причин пропуску строку позовної давності. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Переконливих доказів того, що відбулось розпаювання землі колективної власності в натурі, а також виготовлення сертифікатів на осіб, які значаться в додатковому списку суду не надано і сторона не скористалась правом прохати суд в сприянні надання доказів, вважаючи, що обсяг представлених нею документів є достатнім для такого висновку. Разом з тим жодний з них не містить інформації про те, що відбулось розпаювання землі, так як згідно архівної довідки (а.с.13), згідно протоколу загальних зборів уповноважених членів КСП від 16 липня 1999 року №4, було вирішено затвердити списки членів КСП, які були прийняті в КСП після розпаювання землі. Будь-яка інша інформація, щодо розпаювання земельної ділянки в матеріалах справи відсутня, так як і відсутня інформація щодо розміру земельної ділянки, на яку цей список осіб поширений, не зрозумілим також залишається розмір земельної ділянки на яку позивач просить визнати право власності, чому саме на 8,83 га., що представник позивача не змогла пояснити в ході слухання справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів в судовому засіданні право на земельну частку (пай) із земель КСП «Кетрисанівське», крім того звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, поважності причин пропуску цього строку в судовому засіданні не довів, оскільки причини зазначені позивачем, а саме необізнаність з законодавстві та не знання про наявність у позивачки цього права, а також відсутність фінансових можливостей на адвокатські послуги по написанню позовної заяви, в звязку з навчанням на комерційній основі доньки не є поважними причинами.

Outcome: dismissed