Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що 27.11.1999р. було зареєстровано шлюб із відповідачем. Від спільного проживання у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалось через непорозуміння та часті скандали, протягом останніх трьох років проживають окремо один від одного, тому з того часу шлюбу між ними не існує, вихованням дітей займається одна. Вважає, що збереження шлюбу неможливе. Просила шлюб розірвати, дітей залишити проживати біля неї та після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «Шкварчук». Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник органу опіки і піклування Снятинської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України \~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі\~доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення . Судом встановлено, що сторони згідно повторного свідоцтва про шлюб Серії І-НМ №182326, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.11.1999 року . Сімейне життя у сторін не склалося, через відсутність між ними взаєморозуміння та протягом останніх років разом не проживають. У шлюбі у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], яка на даний час є малолітньою . Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оскільки, син [PERSON], згідно свідоцтва про народження, народився 15.05.2000 року (а.с. 7), то він вправі самостійно визначити своє місце проживання, тому суд вважає у цій позовній вимозі позивачці слід відмовити. Місцем проживання, на думку суду малолітньої доньки [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері. На підставі ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: partial