Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом і просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (код 37243279) на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/10862/14 про поновлення на роботі у сумі 12846,65 гривень. При цьому позивач посилається на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2014 року поновлено [PERSON] на посаді головного бухгалтера філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал», стягнуто з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на її користь 66467,45 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2000,00 грн. моральної шкоди. Також допущено негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць у розмірі 12846,65 грн. На виконання даного рішення 26.11.2014 року було видано виконавчий лист, а наказ про поновлення [PERSON] на роботі виданий лише 29.12.2014 року, що позивач вважає порушенням своїх законних прав, відповідно до ч.5 ст. 235 КЗпП України якою встановлюється негайне виконання рішення про поновлення на роботі. Представник позивача в суд не зявився, надав заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та слухати справу у його відсутності. Представник ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в суд е зявився, надав заяву, якою вимоги [PERSON] не визнав повністю, просив відмовити у їх задоволенні та слухати справу за його відсутності. Суд, проаналізувавши матеріали справи, доходить висновку про не обґрунтованість та не доведеність позову [PERSON], а тому відмовляє у його задоволенні. При цьому суд виходить з наступного. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2014 року поновлено [PERSON] на посаді головного бухгалтера філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал», стягнуто з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на її користь 66467,45 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2000,00 грн. моральної шкоди. Також допущено негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць у розмірі 12846,65 грн. На виконання даного рішення 26.11.2014 року було видано виконавчий лист, а наказ про поновлення [PERSON] на роботі виданий лише 29.12.2014 року, що позивач вважає порушенням своїх законних прав, відповідно до ч.5 ст. 235 КЗпП України якою встановлюється негайне виконання рішення про поновлення на роботі. Однак, судом встановлено, що відповідно до положень ст. 233 КЗпП України, у разі наявності трудового спору, працівник може звернутися до суду з позовом в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Судом встановлено, що оскільки позивач була поновлена на роботі 29.12.2014 року то останнім днем подачі позову є 29.03.2015 року, однак позивач звернувся до суду лише в липні 2015 року, не ставлячи питання про поновлення строків позовної давності. Відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд знаходить, що заявлене відповідачем застосування позовної давності до вимог [PERSON] має бути прийняте до уваги судом, оскільки наявний факт пропуску позивачем такого строку, а питання про поновлення даного строку не ставиться. Крім того, матеріали справи не містять доказів відкриття виконавчого провадження на виконання вказаного рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі, а тому суд не може розцінювати її поновлення на роботі через місяць після видачі виконавчого листа, як порушення вимог закону про негайне виконання рішення суду. Таким чином, суд робить висновок про не обґрунтованість вимог позивача і відмовляє в їх задоволенні.

Outcome: dismissed