Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась з вимогами до [PERSON], просить суд припинити право власності [PERSON] на 47/100 часток будинку [ADDRESS] з відповідною часткою надвірних будівель, визнати за позивачем право власності на вказані 47/100 часток будинку. Вимоги мотивовані тим, що позивач передала відповідачу, яка є її донькою, грошові кошти у розмірі 3500 доларів США для покупки будинку [ADDRESS] на ім'я позивача. В 2013 році позивач дізналась, що будинок був придбаний не на її ім'я, а на ім'я відповідача. Після заявлених до відповідача вимог з приводу переоформлення будинку, остання пообіцяла це зробити, однак до теперішнього часу будинок не переоформила. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила, що позивач з метою придбання для неї будинку дала кошти своїй дочці, відповідачу по справі, однак, оскільки не було довіреності на придбання будинку від імені позивача, відповідач оформила його на своє ім'я. У зв'язку з матеріальним становищем, на теперішній час відповідач не має змоги переоформити будинок на позивача. З приводу стягнення судового збору просила відмовити. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦК УРСР, цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Ст. 128 Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2001р. [PERSON] придбала 47/100 часток будинку [ADDRESS] у власність на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2001 року, зареєстрованому на Севастопольській товарній біржі «Благовест-Юг», право власності зареєстроване за відповідачем в КП «БТІ та ДРОНМ» м.Севастополя, що відповідало вимогам діючого на той час законодавства. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що [PERSON] придбала вказаний будинок за кошти позивача на своє ім'я неправомірно, оскільки позивач доручила придбати будинок для неї, що також було підтверджено представником відповідача в судовому засіданні. Відповідно до ст. 151 ЦК УРСР, в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу. Відповідно до ст. 64 ЦК УРСР, документом, який підтверджує представництво однієї особи іншою перед третіми особами є довіреність. Представники сторін в судовому засіданні пояснили, що домовленість між сторонами про купівлю будинку було усне та позивач не видавала на ім'я відповідача довіреності. Таким чином суд приходить до висновку, що домовленість між сторонами про купівлю спірного будинку не була оформлена належним чином, тому суд не може прийти до однозначного висновку про її наявність, а надана до матеріалів справи розписка про отримання грошей та зобов'язання придбати та оформити будинок не є належним та допустимим доказом цього. Позивач просить припинити права власності на будинок з підстав того, що відповідач неправомірно придбала його на своє ім'я. Суд зазначає, що такої підстави для припинення права власності норми ЦК СРСР не містить, а тому вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та в їх задоволенні повинно бути відмовлено. На підставі ст.ст.47,48, 151, 153, 227 Цивільного кодексу Української РСР,

Outcome: dismissed