Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], який діє від себе та як законний представник в інтересах малолітнього сина [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Державна міграційна служба ГУДМС України в Одеській області в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 28.01.2002 року за №168191, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості, та додаткового рішення апеляційного суду Одеської області від 18.12.2014 року,є співвласниками квартири [ADDRESS] в якій по сьогоднішній день зареєстровані та проживають. Крім власників в квартирі ще зареєстровані, але не проживають: [PERSON] з 2006 року, та його син - [PERSON], [INFO] - з моменту народження. У січні 2002 року під час приватизації житла відповідач набув право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в м. Одеса та відповідно був зареєстрований за цією адресою. 04.03.2006 року відповідач зареєстрував шлюб зі [PERSON] (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]) і з того часу по теперішній час проживає разом з дружиною в квартирі [ADDRESS]. 06.04.2006 року відповідач з дружиною у свою спільну власність придбали 1/2 частину квартири [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 06.04.2006 року, в якій дружина відповідача вже мала у власності 1/4 частину цієї ж квартири (свідоцтво про право власності на житло від 26.04:2005 року), але після народження в них дитини [INFO] року відповідач зареєстрував сина за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10.04.2014 року та додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.12.2014 року відповідачу присуджена сплата компенсації вартості частки майна, та припинено право власності відповідача [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Таким чином, за думкою позивачки, є всі підстави для зняття з реєстрації відповідача та його неповнолітньої дитини в [ADDRESS] Крім того, відповідач не бажає сплачувати комунальні послуги, у зв'язку з чим, позивачка вимушена за нього їх сплачувати. В добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстраційного обліку. На підставі викладеного, позивачка просить визнати [PERSON], разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] в м.Одесі, а також зобов'язати ДМС ГУМВС України в Одеській області в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб зняти [PERSON], разом з малолітнім сином [PERSON],[INFO] з реєстраційного обліку по квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, а також підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] просив справу розглянути у його відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачка не сплатила суму грошової компенсації за частку у праві спільної часткової власності, а тому, він до теперішнього часу є власником 1/4 частки спірної квартири. Представники Державної міграційної служби ГУДМС України в Одеській області, а також органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.01.2002р. належала у рівних частках квартира [ADDRESS]. (а.с. 8) Частиною 1 ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 ст. 364 ЦК України встановлено, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У відповідності до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV встановлений порядок реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 10.04.2014р. було стягнуто зі [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості ? частку квартири [ADDRESS] по 37182 гривні 67 копійок з кожного. (а.с. 16-18) Однак у вищевказаному рішенні не було вирішено питання про припинення спільної часткової власності між сторонами, а також про набуття право власності на частку, за яку стягується компенсація, що є обов'язковим наслідком ухвалення даного рішення. Додатковим рішенням від 18.12.2014р. колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області було вирішення питання про припинення права власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS]. При цьому, в заяві [PERSON] про ухвалення додаткового рішення про визнання права власності на квартиру було відмовлено. Відомостей про оскарження вищевказаних рішень колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від сторін не надходило. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні сторони не надали доказів, що згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV припинення права власності на ? частку квартири [ADDRESS] [PERSON] було зареєстровано. Крім того, за твердження сторін, [PERSON], [PERSON], [PERSON] не сплачена на користь [PERSON] компенсація вартості ? частку квартири [ADDRESS] по 37182 гривні 67 копійок з кожного. Таким чином, фактично, згідно п. 4 ч. 2 ст. 364 ЦК України, 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV право власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS] не припинилось. Необхідно також зазначити, що згідно положень ст. 364 ЦК України, у разі виплати компенсації частки у праві спільної часткової власності його право власності припиняється, при цьому, одночасно набуває на його частку право власності особа, яка здійснила виплату компенсації. В той же час, на теперішній час відсутнє будь-яке рішення суду щодо визнання за [PERSON], [PERSON], [PERSON] права власності, а також відповідної реєстрації право власності на зазначену ? частку квартири [ADDRESS], яку вони повинні набути право власності у рівних частках тобто по 1/12 частки за кожним, після виплати компенсації. Однак в рішеннях колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області вищевказані питання не вирішені, інших рішень суду з цього питання не існує. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В зв'язку з чим, суд вважає, що оскільки право власності відповідача на ? частку квартири [ADDRESS] фактично не припинено, то він має право бути зареєстрованим на вищевказаній житловій площі, а тому відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Таким чином, місце проживання та реєстрації [PERSON], [INFO] є місце проживання його батьків або одного з них. В зв'язку з чим, суд вважає, що відсутні підстави для визнання малолітнього [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки його право є похідним від права його батько, якого суд не визнає таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для зняття [PERSON], разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO] з реєстраційного обліку по квартирі [ADDRESS], оскільки вищевказані позовні вимоги є похідними від первісних. Суд вважає, що для задоволення позовних позивачки необхідно по-перше, зареєструвати відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV припинення права власності відповідача на ? частку квартири [ADDRESS], а по-друге, вирішити питання про визнання права власності на дану частку. Саме вищевказані обставини, на теперішній час, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. В той же час, у разі вирішення даних питань, позивачка не позбавлена права звернутись до суду з аналогічними позовними вимогами, при цьому дане рішення не буди підставою для відмови у прийнятті до провадження аналогічних вимог, оскільки виникнуть інші підстави позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed