Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей посилаючись на те, що з 18.09.2009 р. вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З квітня 2019 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, та спільне господарство не ведеться. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно та відновленню не підлягає. Просить суд розірвати шлюб та стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня звернення з заявою до суду. Ухвалою суду від 02.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Додатково зазначила, що з відповідачем не мешкає з 27.04.2020 року, налагодити стосунки не вдалося, на її утриманні знаходяться неповнолітні діти, [PERSON] матеріальної допомоги на їх утримання. [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Зазначив, що з [PERSON] вже не мешкає три місяці, шлюбні стосунки не підтримують. Матеріальної допомоги на утримання дітей надає, але не у повному обсязі. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що сторони 18.09.2009 року зареєстрували шлюб, про що Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 18.09.2009 року було видано Свідоцтво про шлюб (актовий запис № 680). Батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвами про народження, виданими Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, (актові записи № 1076, № 660). Також, як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини між сторонами припинені з 27.04.2020 року, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, відповідач теж не виявив наміру зберегти сім`ю, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги інтереси дітей і позивача, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, можливість відповідача сплачувати аліменти та відсутність інформації про утримання відповідачем інших осіб, згоду відповідача на утримання аліментів у тій частині, що вказана у позові, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] , що підлягають щомісячному стягненню і повинен складати 1/3 частина від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач відмовилась від вимоги щодо стягнення судового збору, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved