Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою. Ухвалою суду від 04.01.2021 року було відкрито провадження у даній справі (а.с. 42). [PERSON] мотивувала позов тим, що рішенням суду від 25.06.2018 року, яке набрало сили 26.07.2018 року, шлюб між нею та [PERSON] був розірваний. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2019 року у справі № 127/29500/18 [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить по 1/2 частці квартири [ADDRESS] . Їх спільна дитина неповнолітній син [PERSON] , на утримання якого на підставі рішення суду від 14.05.2019 року відповідач сплачує аліменти, проживає зі [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Після фактичного припинення сімейних стосунків та розірвання шлюбу відповідач вчиняв дії, спрямовані на недопущення позивача до спільної квартири, у зв`язку з чим позивач зверталась до правоохоронних органів та була вимушена тимчасово залишити спільне житло. З 2019 року позивач неодноразово намагалась домовитись з відповідачем щодо порядку користування житловими приміщеннями квартири, щодо її вселення та надання ключа від вхідних дверей, проте всі пропозиції відповідач відхиляє. Відповідно до ст.ст. 319, 391 ЦК України [PERSON] просила усунути їй перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом її вселення у вказану квартиру; встановити порядок користування квартирою, виділивши їй в користування кімнату площею 13,2 кв.м. з наявним виходом на лоджію, а в користування [PERSON] кімнату площею 12,5 кв.м. із можливістю самостійного встановлення дверей для виходу на лоджію. Допоміжні приміщення: коридор, лоджію, кухню, туалет, ванну залишити в спільному користуванні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала за викладених у ньому обставин. Пояснила, що з відповідачем виник спір з приводу порядку користування квартирою. Вона намагалась вселитись в житло, але відповідач її не пускав, ключі від вхідних дверей не дав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку. Оскільки з нею проживає син, просила виділити їй в користування кімнату площею 13,2 кв.м. з виходом на лоджію, а кімнату площею 12,5 кв.м. виділити відповідачу. Він буде мати можливість самостійно встановити двері для виходу на лоджію. Інші приміщення квартири залишити в спільному користуванні. Представник позивача адвокат Люлик Р.І. позов підтримав за викладених у ньому обставин та наполягав на задоволенні вимог позивача. Просив стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. Відповідач [PERSON] позов не визнав, надав відзив на позов, який приєднаний до справи (а.с. 51-58). Суду пояснив, в разі вселення позивача в спільну квартиру син [PERSON] , 2011 р.н., не зможе проживати з матір`ю в одній кімнаті, тому вважає, що дитина буде проживати з ним і тому він матиме потребу в більшій кімнаті, площею 13,2 кв.м. Він не буде заперечувати, щоб позивач через його кімнату проходила на лоджію. З урахуванням планування, розташування лоджії відносно житлових кімнат, розташування опалення квартири, товщини несучих стін тощо, технічних умов для можливості самостійного встановлення дверей для виходу на лоджію немає. Якщо позивач отримає технічне погодження та встановить двері за свій кошт, він не заперечує щодо виділення йому кімнати площею 12,5 кв.м. Визнав, що станом на день ухвалення судом рішення, ключів від квартири він позивачу не давав. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що приблизно в січні 2019 року після 18.00 год. позивач попросила її допомогти забрати речі з квартири по [ADDRESS] . В квартиру вони не потрапили, оскільки був замінений замок на вхідних дверях, тому позивач викликала працівників поліції. [PERSON] з дитиною проживають в орендованому житлі, а в спільній квартирі живе її колишній чоловік. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що між [PERSON] і [PERSON] часто виникали конфлікти, він погрожував, тому вона з дитиною залишила житло. В подальшому відповідач чинив [PERSON] перешкоди в користуванні їх спільною квартирою, замінив замок і сестра не могла зайти в належне їй житло, викликала поліцію. Вона вимушена орендувати квартиру. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач виїхала зі спірної квартири добровільно, забрала свої речі в липні 2020 року, [PERSON] допомагав їй в цьому. В даний час в більшій кімнаті проживає [PERSON] , а менша кімната стоїть порожня. Періодично із [PERSON] проживає його син. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.08.2005 року, є батьками сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 23), на утримання якого з батька дитини на підставі рішення суду стягуються аліменти (а.с. 16-22). Шлюб сторін був розірваний рішенням суду від 25.06.2018 року (а.с. 11-12). На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2019 року у справі № 127/29500/18 [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить по 1/2 частці квартири [ADDRESS] (а.с. 13-15). Рішення набуло чинності 25.04.2019 року. Право власності [PERSON] на 1/2 частку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 24-25). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вказана квартира має 25,7 кв.м. житлової площі та 48,2 кв.м. загальної площі (а.с. 27), складається з двох житлових кімнат площею 13,2 кв.м., та площею 12,5 кв.м., кухні площею 8,0 кв.м., поєднаної вбиральні площею 3,2 кв.м., коридору площею 8,1 кв.м., лоджії площею 3,2 кв.м. Станом на 03.09.2020 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1982 р.н. господар та [PERSON] , 2011 р.н. син. [PERSON] , 1982 р.н., з 20.08.2020 року знята з реєстрації за вказаною адресою (а.с. 73). В судовому засіданні було встановлено, що після фактичного припинення сімейних стосунків та розірвання шлюбу між сторонами виникали конфлікти, в зв`язку з чим позивач з дитиною залишили квартиру [ADDRESS] . Відповідач в судовому засіданні визнав, що замінив замок від вхідних дверей, ключі у позивача відсутні. Порядок користування вказаною квартирою між співвласниками не встановлений. В судовому засіданні також було встановлено про наявність перешкод з боку відповідача щодо користування позивачем спільним житлом. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (ч. 2 ст. 318 ЦК України). Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками зі їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Оскільки частки співвласників [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі є ідеальними, то кожному із співвласників належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, тобто право кожного із співвласників поширюється на квартиру в цілому, а не на певну її частину. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наведені норми і те, що між сторонами як співвласниками не досягнуто згоди з приводу користування квартирою, відповідач чинить перешкоди у вселенні позивача, а також враховуючи загальну площу квартири, житлову площу кімнат, їх відокремленість одна від одної, розташування, наявність допоміжних приміщень, суд вважає, що житлові права позивача [PERSON] підлягають захисту шляхом вселення у квартиру [ADDRESS] та встановлення порядку користування квартирою. З урахуванням обставин даної справи і того, що на утриманні позивача перебуває неповнолітня дитина, суд вважає необхідним виділити в користування [PERSON] кімнату площею 13,2 кв.м., а в користування [PERSON] - кімнату площею 12,5 кв.м. Приміщення кухні площею 8,0 кв.м., вбиральні (поєднаної) площею 3,2 кв.м., коридору площею 8,1 кв.м., лоджії площею 3,2 кв.м. слід залишити в спільному користуванні сторін. Вимоги позивача щодо самостійного встановлення відповідачем дверей для виходу на лоджію задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не було надано доказів щодо технічної можливості здійснення такого перепланування. Судові витрати по сплаті позивачем судового збору на суму 1\~681,60 грн., що були сплачені при зверненні до суду із даним позовом (дублікат квитанції від 24.12.2020 року (а.с. 39), слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved