Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, розташованими по [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 13.01.1990 року житловий будинок по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був батько позивачки [PERSON]. За господарством рахується земельна ділянка площею 0,68 га. Будівництво житлового будинку було здійснено у 1974 р., а господарські будівлі зведені у 1975 та в 1990 роках. У відповідності до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку, двох літніх кухонь, стодоли, двох сараїв, двох гаражів, двох комор, навісу, вбиральні, колодязя, воріт та огорожі. Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності ЕТВО «Придністров'я» житловий будинок по [ADDRESS] перебуває у задовільному стані, його вартість становить 128 750 грн. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO], заповітного розпорядження на випадок своєї смерті не залишив. На час смерті спадкодавця діяв Цивільний кодекс України 1963 року, ст. 524 якого встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.529 згаданого кодексу спадкоємство за законом здійснюється почергово, спадкоємцями першої черги є дружина і діти. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачка та її мама [PERSON], які на час смерті спадкодавця проживали з ним разом, спільно вели домашнє господарство. Відповідачка [PERSON] в силу свого похилого віку не бажає приймати спадщину. З метою реалізації своїх спадкових прав позивачка звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори з приводу оформлення права власності на спадкове майно, однак, нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з реєстрацією спадкового житлового господарства як колгоспного двору. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. На той момент у житловому господарстві проживали: батько позивачки [PERSON] (помер [INFO]), її мати [PERSON], чоловік і дочка позивачки [PERSON] та [PERSON] і позивачка. Ніхто з перелічених осіб не звертався з заявою про прийняття спадщини чи про виділ частки у колгоспному дворі. На час смерті [PERSON] позивачка проживала разом з спадкодавцем, вели спільне господарство. Після смерті батька позивачка фактично вступила в управління спадковим майном - продовжує проживати у житловому будинку, утримує його в належному стані, за власні кошти виготовила технічну документацію, обробляє земельну ділянку. Тобто, своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з наведених в позові підстав, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив щодо задоволення позову. Відповідачі: [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі, не заперечують щодо задоволення позову. Частина 3 ст.200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідачі визнають позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Передбачених ч.2 ст.198 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачів: [PERSON] та [PERSON] Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. З копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 13 січня 1990 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів від 10 січня 1990 р., слідує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно виписки із погосподарської книги № 5 Вільхівської сільської ради за 1991-1995 роки, станом на 15.04.1991 р. в господарстві [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: [PERSON], [INFO], помер [INFO]., [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; за господарством числиться земельна ділянка 0,68 га, що стверджується довідкою № 36/02-25, виданою 31.01.2018 р. Вільхівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON] помер [INFO]. у віці 69 років в с. Вільхівці Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 26 від 16 травня 1992 р. в книзі реєстрації актів про смерть, про що свідчить копія свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 16 травня 1992 року Далешівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 01.01.2004 р., застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] на день смерті ([INFO].) був зареєстрований і проживав в [ADDRESS]; разом з ним проживали і були зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується довідкою № 154/02-25, виданою 04.05.2018 р. виконкомом Вільхівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Копією свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Корнівської сільської ради, підтверджується, що вона народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON], запис за № 30 від 08 липня 1963 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження. Після реєстрації шлюбу 18 лютого 1984 р. з [PERSON] вона змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», запис за № 4 від 18 лютого 1984 р., що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого 18 лютого 1984 р. Кунисівською сільською радою Городенківського району. Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 серпня 1996 р., зареєстрованого в реєстрі за № 330, вбачається, що [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], успадкувавши автомашину марки ЗАЗ 968 «М» 1986 року випуску (спадкова справа № 209/1996). До складу спадщини також входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] З технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок збудований в 1974 р., господарські будівлі та споруди збудовані в 1964, 1975, 1980, 1991 роках. Як вбачається із Звіту про вартість житлового будинку з господарськими будівлями, складеного ЕТВО «Придністров'я», вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] станом на 19 квітня 2018 р. становить 128750 грн. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2003 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачка, як спадкоємець, яка прийняла спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернулася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 984/02-31 від 15 травня 2018 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON], відносилось до колгоспному двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 р., належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивачка прийняла спадщину після смерті батька, колишні члени колгоспного двору - відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 328, 1216, 1221-1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved