Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь на її утримання як непрацездатної матері, аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень, щомісячно, починаючи з 15.06.2020 року та довічно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є людиною похилого віку, інвалідом третьої групи, має слабке здоров`я, страждає на ряд захворювань та потребує постійного медичного лікування. Вказала, що має скрутне матеріальне становище, в неї відсутні інші джерела доходу, крім пенсії, а її дочка є працездатною особою, матеріально забезпеченою та має можливість надавати їй матеріальну допомогу, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, вказаних у ньому та пояснила, що протягом 16-ти років вона займалася лише дитиною - відповідачкою, працювала на різних роботах, в тому числі, за кордоном, щоб забезпечити дочку. Дочка мала все необхідне - одяг, взуття. Коли дочка виросла, вона влаштувала її в училище, потім вона (дочка) працювала на заводі. На даний час дочка забезпечена, має квартиру, автомобіль, розкішно одягається, а вона (позивачка) має невисоку пенсію. Вказала, що має ще сина, але не бажає стягувати з нього аліменти, так як не виховувала його. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Відповідач, будучи допитаною судом як свідок, в порядку ст.234 ЦПК України суду показала, що коли вона народилася, то матір хотіла її віддати в дитячий будинок, її хотіла удочерити лікар, але позивачка хотіла багато грошей, тому не віддала її. ЇЇ бабуся (матір позивачки) вигнала матір. Позивачка одружилася коли їй було 5 років, вони переїхали в Ульяновськ. Чоловік матері не давав їй їсти, знущався над нею, бив її, ображав, мати купляла їй їсти, щоб він не бачив. Потім матір попала в лікарню і відправила її до бабусі - в с. Косогірка Ярмолинецького району з чужими людьми без документів, що створило перешкоду для оформлення її до школи. Мати приїжджала нечасто, конфліктувала зі свою матір`ю, в зв`язку з чим постійно викликалась поліція. Відповідач показала, що їсти у них було що, так як вони з бабусею тримали господарство, крім того, тітка [PERSON] з Москви передавала їм передачі, а коли приїжджала мама, то нічого не привозила. Матір її завжди ображала, казала, що вона нікому не потрібна і що заважає їй. Незважаючи на це, вона (відповідачка) завжди допомагала матері грішми, продуктами, одягом, взуттям, але вона говорила, що їй потрібні лише гроші. Крім того, відповідач вказала, що не працює, стоїть на обліку в центрі зайнятості, сама виховує сина, хворіє, в зв`язку з чим її було прооперовано. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Позивач [PERSON] є інвалідом 3 групи внаслідок загального захворювання (безтерміново), що підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії № 0055932 та посвідченням, виданим Управлінням Пенсійного фонду серії ААЛ № 105034 від 27.05.2020 року. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що зазначене право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі й не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України). Відповідно до інформації ГУ ПФУ в Хмельницькій області позивач за період з січня по травень 2020 отримувала пенсію 1638 грн. 00 коп. на місяць, за листопад 2020 - 1712 грн., за період з грудня 2020 по квітень 2021 - 1769 грн. на місяць. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2020 року 1638 грн, з 01 липня 1712 грн, з 01 грудня 1769 грн. Таким чином, розмір пенсії позивачки не є меншим, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Крім того, як визнала в судовому засіданні позивач, її дочка - відповідач до подачі позову до суду надавала їй допомогу, зокрема, привозила продукти, одяг, взуття, двічі перекидала їй на карту кошти в сумі 1000 грн. та 900 грн. Також при вирішенні справи суд враховує, що позивач перебуває на обслуговуванні в Ярмолинецькому територіальному центрі, що підтверджується довідкою вказаного центру № 188 від 15.06.2020. При цьому як пояснила позивач, раніше вона отримувала соціальні послуги на платній основі, однак, на даний час отримує вказані послуги безоплатно. Позивачем надано виписки з її медичної карти та чеки на придбання ліків, однак, як вбачається з вказаної медичної карти, позивач не має важких хронічних захворювань, у зв`язку з чим необхідні значні витрати. Крім того, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.01.2021 року, [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] ; є власником земельної ділянки площею 0,7714 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Косогірської сільської ради; є власником земельної ділянки площею 2,0669 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Косогірської сільської ради; є власником земельної ділянки площею 0,1427 га; є власником земельної ділянки площею 0,2451 га. Позивач в судовому засіданні підтвердила наявність у неї вказаного майна та вказала, що отримує плату за оренду її паїв, зокрема, у 2019 році вона отримала 7 тис. грн., у 2020 році також отримувала плату: частину грішми, частину зерном. Враховуючи наведене, враховуючи наявність у позивачки зазначеного нерухомого майна, в тому числі, земельних ділянок, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження перевищення її щомісячних витрат розміру її доходів, тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку щодо її утримання як непрацездатної та брати участь у додаткових витратах згідно із ст.203 СК України. Враховуючи наведене, позов задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Outcome: dismissed