Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з [PERSON], мотивуючи тим, що з 18 липня 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що відповідач веде аморальний спосіб життя, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин. Позивачка зазначає, що кожен з подружжя має різні цілі, погляди на життя та виховання дитини, через що вони стали чужими людьми, з листопада 2015 року подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим, подальше перебування у зареєстрованому шлюбі суперечить її інтересам, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила розірвати шлюб, пояснила, що з 18 липня 2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню доньку - [PERSON], [INFO], підтвердила, що з листопада 2015 року сімейно-шлюбні відносини між подружжям припинено, подружжя має обопільне бажання розірвати шлюб, позивач заперечує щодо надання судом строку для примирення, відновлювати сімейно-шлюбні стосунки наміру не має. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, просив розірвати шлюб, пояснив, що з листопада 2015 року сімейно-шлюбні відносини між подружжям припинено, відповідач заперечує щодо надання судом строку для примирення, оскільки відновлювати сімейно-шлюбні стосунки подружжя наміру не мають. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Як визначено статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст.55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами та поясненнями сторін по справі, які надавались в судовому засіданні, з 18 липня 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню доньку - [PERSON], [INFO], сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин, з листопада 2015 року сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають, висловлюють обопільне бажання розірвати шлюб, заперечують щодо надання судом строку на примирення, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позов, не заперечував факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям, тому у відповідності до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документу. (а.с.4) Враховуючи наведене та

Outcome: approved