Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини за період з 01.02.2016 р. по 27.07.2017 р., який обґрунтовувала тим, що 18.10.2014 р. вона вступила в шлюб з відповідачем, в якому у них 16.12.2015 р. народилась донька Каріна. Спільне сімейне життя не склалось і з лютого 2016 р. сторони стали проживати окремо. Відповідно до рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 21.09.2017 р. їх шлюб розірваний. Згідно судового наказу, виданого 11.08.2017 р. Чутівським районним судом Полтавської області, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.07.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи, що відповідач з лютого 2016 р. самоусунувся від батьківських обов'язків по вихованню доньки, не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки, яка хворіє і потребує лікування, та те, що, відповідно до вищезазначеного судового наказу, з відповідача стягуються аліменти на утриманні доньки лише з 28.07.2017 р., позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за минулий період з 01.02.2016 р. по 27.07.2017 р. В судовому засіданні позивач підтримала та просила його задовольнити, додатково повідомивши, що з другої половини грудня 2016 р. по кінець березня 2017 р. вони з відповідачем проживали разом. Представник в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та повідомив, що він дійсно перебував в шлюбі з відповідачкою, сімейно життя не склалось і з лютого 2016 р. по середину грудня 2016 р. стали проживати окремо, з середини грудня 2016 р. по березень 2017 р. стали проживати разом, а потім знову проживали окремо. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 21.09.2017 р. їх шлюб розірваний. Згідно судового наказу Чутівського районного суду Полтавської області від 11.08.2017 р. з нього стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.07.2017 р. Коли він та позивачка проживали окремо, він надавав їй допомогу на утриманні доньки грішми, продуктами харчування та іншими речами, вони разом їздили в лікарню та разом несли витрати по лікуванню доньки. Його батьки також надавали матеріальну допомогу на утриманні онуки. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, а також свідків, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Встановлено, що 18.10.2014 р. [PERSON] та [PERSON] вступили в шлюб, в якому у них 16.12.2015 р. народилась донька Каріна. Спільне сімейне життя не склалось і з лютого 2016 р. сторони стали проживати окремо. З середини грудня 2016 р. по березень 2017 р. сторони проживали разом, а потім знову стали проживали окремо. Відповідно до рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 21.09.2017 р. їх шлюб був розірваний. Згідно судового наказу, виданого 11.08.2017 р. Чутівським районним судом Полтавської області, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.07.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У частинах 1 та 2 ст. 181 зазначеного Кодексу зазначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1). Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ч. 2). Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язку по утриманню дитини. Тому позивач мав надати суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а останній, вчиняючи тим чи іншим способом, свідомо прагнув ухилитися від виконання обов'язку по утриманню дитини. Позивач не надав суду доказів у підтвердження того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача. Згідно даних в судовому засіданні пояснень свідків відповідач надавав відповідачу матеріальну допомогу на утримання доньки грошовими коштами, продуктами харчування та іншими речами. Крім того, свідки зі сторони позивача повідомили, що у позивача розмов про стягнення аліментів з відповідача та перешкод для звернення до суду по питанню стягнення аліментів не було. Судом встановлено, що відповідач місце свого проживання та роботи, які відомі позивачу, не змінював, в рівних частинах з позивачем проводив оплату лікування дитини, позивач розміром заробітку відповідача не цікавилась. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не надано доказів у підтвердження того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а той ухилявся від їх сплати, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed