Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та приведення її у первинний стан. Позов мотивований тим, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 03.02.2006 р. [PERSON] належить земельна ділянка [NUMBER] площею 0,0532 га для ведення садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В Державному акті від 03.02.2006 р. зазначений план земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. В 2009-2010 р.р. змінилися власники земельних ділянок [NUMBER]-[NUMBER], що суміжні з земельною ділянкою позивача. Власниками цих земельних ділянок стали [PERSON] та [PERSON] Право їх власності підтверджувалось державними актами про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 02.03.2009 року та серії [NUMBER] від 04.11.2010 року (ділянка [PERSON] за кадастровим номером [NUMBER], ділянка [PERSON] за кадастровим номером [NUMBER]). Не погоджуючись з встановленими межами, 09.11.2010 року [PERSON] та [PERSON] самовільно розпиляли та знесли 25 метрів належної позивачу металевої огорожі, яка розмежовує земельні ділянки. Ними було самовільно перенесені межі та встановлено власну металеву огорожу на частині земельної ділянки позивача. Рішенням Ленінського районного суду від 20.09.2011 року, яке набрало законної сили 20.01.2012 року, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки та приведення її в первинний стан задоволено. В порядку примусового виконання судового рішення від 20.09.2011 р. [PERSON] та [PERSON] привели земельну ділянку [NUMBER] до первинного стану шляхом знесення металевої огорожі за свій рахунок та звільнили самовільно зайняту ними ділянку [NUMBER], розташовану за адресою: м. Вінниця, садове товариство «Ромашка», належну [PERSON] На початку вересня 2016 року позивачу стало відомо, що відповідач [PERSON] придбав суміжні земельні ділянки [NUMBER]-[NUMBER] у [PERSON] та [PERSON] 05.09.2016 року [PERSON] як і попередні власники теж самовільно розпиляв та зніс належну позивачу металеву огорожу, розташовану на межі ділянки. Металева огорожа [PERSON] була розміщена на межі, яка зазначена лінією від «А» до «В» у плані меж земельної ділянки державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.02.2006 р. серії [NUMBER]. [PERSON] не звернув уваги на попередження позивача про незаконність та самоправність його дій, зайняв належну їй частину земельної ділянки, розпиляв та зніс огорожу. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав. Згідно з його запереченнями в судовому засіданні позов є недоведеним, право [PERSON] не порушено. З пояснень сторін та показань свідків, фотоматеріалів, які є в справі, встановлено, що межових знаків, які б позначали межу між земельними ділянками сторін, не існує. Отже, для визначення на якій саме ділянці знаходиться огорожа і кому належить право на землю, де вона знаходиться, спочатку необхідно відновити межі. Допитані в судовому засіданні свідки дали такі показання. Свідок [PERSON] розповів, що як йому відомо, [PERSON] порушив порядок користування між своєю земельною ділянкою і ділянкою [PERSON], а саме переніс паркан на частину земельної ділянки позивача. Сусіди і позивач попереджували [PERSON] не переносити паркан. Спір за цей паркан ведеться не вперше, він був між позивачем і попередніми власниками земельної ділянки, яка на даний час належить відповідачу. Як відомо свідку, на даний час паркан перенесений на 5 м від ділянки [PERSON] в сторону ділянки [PERSON] Свідок був присутній близько року тому, коли [PERSON] зруйнував його паркан та паркан [PERSON], проте паркан свідка відповідач відновив, тому він не пред'являє до нього претензій. Свідок [PERSON] дав показання суду про те, що 20 років тому вони з сусідами почали будувати дачі. 15 років стосовно меж ніяких претензій не було. Свідок працював архітектором Вінницького району, тоді земля належала до с. Агрономічне Вінницького району. Раніше в садовому товаристві з'явилась [PERSON] Двадцять років тому [PERSON] вже мала будинок, огороджений парканом. Потім по сусідству з нею з'явились [PERSON] та [PERSON], які згодом продали свої земельні ділянки [PERSON] Між [PERSON] та [PERSON] виник спір стосовно межі. При руйнуванні паркану [PERSON] свідок був присутній. Свідок [PERSON] дав показання суду, що у [PERSON] огорожа була побудована більше 15 років тому. Ця огорожа була капітально забетонована. Протягом 15 років спорів між сусідами стосовно меж не було. Непорозуміння почались, коли сусідами [PERSON] стали [PERSON] та [PERSON] Свідок не був присутнім при тому як руйнували паркан, про цю подію йому стало відомо зі слів [PERSON] Особисто з [PERSON] свідок жодного разу не спілкувався. З показань свідка [PERSON], яка є матір'ю позивача, ця дача належить їм більше 30 років. Восени 2016 року до свідка підійшов [PERSON] і сказав, що частина землі [PERSON] належить йому, так як він купив цю землю у [PERSON]. Через два тижні зателефонувала сусідка та повідомила, що руйнують паркан [PERSON] Свідок була присутня при руйнуванні паркану. Коли приїхала поліція [PERSON] продовжував руйнувати паркан. Зі слів свідка земельна ділянка [PERSON] була приватизована у 2006 році. Паркан було збудовано ще до приватизації. Державний акт до цього часу не скасований. Паркан збудований по межах, встановлених в державному акті. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 03.02.2006 р. [PERSON] належить земельна ділянка [NUMBER], площею 0,0532 га., для ведення садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В Державному акті від 03.02.2006 р. зазначений план земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Серед документів, які були необхідні для приватизації земельної ділянки знаходиться протокол погодження та закріплення меж від 24.01.2006 року. Відповідно до Постанови Верховної ради України від 19.06.2003 року №1014-IV, землі садівничого товариства «Ромашка», масив «Пирогово» були включені в межі м. Вінниці, Ленінського району. В 2009-2010 рр. змінилися власники земельних ділянок [NUMBER]-[NUMBER], що суміжні з земельною ділянкою позивача. Власниками цих земельних ділянок стали [PERSON] та [PERSON] Право їх власності підтверджувалось державними актами про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 02.03.2009 року та серії [NUMBER] від 04.11.2010 року (ділянка [PERSON] за кадастровим номером [NUMBER], ділянка [PERSON] за кадастровим номером [NUMBER]). Не погоджуючись з встановленими межами, 09.11.2010 року [PERSON] та [PERSON] самовільно розпиляли та знесли 25 метрів належної позивачу металевої огорожі, яка розмежовує земельні ділянки. Ними було самовільно перенесені межі та встановлено власну металеву огорожу на частині земельної ділянки позивача. Рішенням Ленінського районного суду від 20.09.2010 року, яке набрало законної сили 20.01.2012 року, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки та приведення її в первинний стан задоволено. В порядку примусового виконання судового рішення від 20.09.2010 р. [PERSON] та [PERSON] привели земельну ділянку [NUMBER] до первинного стану шляхом знесення металевої огорожі за свій рахунок та звільнили самовільно зайняту ними ділянку [NUMBER], розташовану за адресою: м. Вінниця, садове товариство «Ромашка». Постановою від 24.06.2014 р. старшого державного виконавця Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції [PERSON] закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про приведення земельної ділянки [NUMBER] до первинного стану шляхом знесення металевої огорожі за рахунок [PERSON] та звільнення самовільно зайнятої ним земельної ділянки [NUMBER], розташованої за адресою : м. Вінниця, садове товариство «Ромашка» у зв»язку з виконанням рішення суду. На початку вересня 2016 року позивачу стало відомо, що відповідач [PERSON] придбав суміжні земельні ділянки [NUMBER]-[NUMBER] у [PERSON] та [PERSON] 05.09.2016 року [PERSON] як і попередні власники [PERSON] та [PERSON] самовільно розпиляв та зніс належну позивачу металеву огорожу, розташовану на межі ділянки. Металева огорожа [PERSON] була розміщена по межі, яка зазначена лінією від «А» до «В» у плані меж земельної ділянки державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.02.2006 р. серії [NUMBER]. [PERSON] не відреагував на попередження позивача про незаконність та самоправність його дій, зайняв належну [PERSON] частину земельної ділянки. Статтею 96 ЗК України передбачені обов'язки землекористувачів, які зобов'язані: не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів охоронних зон. Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки, що передбачено ч. 2 ст. 212 ЗК України. Повернення самовільно зайнятих ділянок проводиться за рішенням суду. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В Державному акті від 03.02.2006 року, зазначений план меж земельної ділянки з їх описом (вказані прізвища суміжних землекористувачів) та кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Серед документів, які були необхідні для приватизації земельної ділянки знаходиться протокол погодження (встановлення) та закріплення меж від 24.01.2006 року. В протоколі зазначено, що він складений в присутності представника ДП «Департамент земельного кадастру та ГІС» Кулика П.В., [PERSON] як землекористувача та суміжних землевласників та землекористувачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В протоколі зазначено про погодження (встановлення) меж в натурі (на місцевості) земельної ділянки [PERSON], яка знаходиться на території дачного масиву «Ромашка» ділянка [NUMBER]. Межі земельної ділянки закріплені межовими знаками в кількості 4-х штук і проходять по краю металевої сітки. Суміжними землевласниками (землекористувачами) претензій при встановленні меж не заявлено, спірні питання відсутні, про що свідчать їх підписи в протоколі погодження меж. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.09.2011 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON], [PERSON] є власниками земельних ділянок, розташованих у м. Вінниці, в садовому товаристві «Ромашка», що підтверджується державними актами на право власності серії [NUMBER] від 03.02.2006 року та серії [NUMBER] від 02.03.2009 року, серії [NUMBER] від 04.11.2010 року. Дане рішення набрало законної сили 20.01.2012 року згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області. Згідно з договором купівлі-продажу серії ВМ №096209 від 12.06.2009 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON], продав, а [PERSON] купив у власність земельну ділянку б/н, площею 0,0400 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території садівничого товариства «Ромашка». Згідно з державними актами [PERSON] належить 0,0532 га землі, [PERSON] та [PERSON] по 0,0400 га. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом було роз»яснено сторонам їх право на звернення з клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи, від проведення якої вони відмовились. На переконання суду, зважаючи на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, оцінюючи письмові докази та показання свідків в цій справі, які є достатніми для задоволення позовних вимог. Також суд зазначає про те, що за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2015 р. в справі №212/9153/2012 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Вінницької міської ради, Управління Держземагенства у м. Вінниці Вінницької області, Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, треті особи без самостійних вимог - ДП ПАТ НВК «Світязь» - Департамент землеустрою, кадастру та геоінформаційних систем», ДП «Подільське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру» про зобов»язання до вчинення дій, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду набрало законної сили згідно з ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07.12.2015 р. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved