Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. В позові вказувала, що 28.05.1996 року у виконавчому комітеті Лукавецької сільської ради Вижницького району Чернівецької області зареєструвала шлюб з [PERSON] і прийняла його прізвище, її дошлюбне прізвище [PERSON]. У шлюбі, [INFO] року народилася дочка - [PERSON], яка проживає і буде проживати з нею, але вона не ставить питання про стягнення аліментів. Посилалася на те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим і нормальне сімейне життя з ним не склалось по причині зловживання спиртними напоями, безпричинних сварок. Все привело до припинення сімейно-шлюбних відносин та ведення спільного господарства, протягом року проживають окремо. Вона прийшла до висновку, що спільне життя неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам її дитини, адже такі відносини в сім'ї будуть негативно впливати на її виховання. За час спільного проживання придбали рухоме та нерухоме майно, яке надіється розділити з відповідачем в добровільному порядку, а в разі недосягнення згоди звернусь до суду з окремим позовом. Спору про місце проживання дитини немає. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], що зареєстрований 25.05.1996 року у виконкомі Лукавецької сільської ради, актовий запис №2 та залишити дочку на виховання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належно повідомленою про місце, день та годину слухання справи, в адресованій суду заяві просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, про причини неявки суду не повідомив. Оскільки позивач не заперечує проти винесення заочного рішення то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.05.1996 року між сторонами зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Лукавецької сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №2, що підтверджується оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу, серія [NUMBER] від 25.05.1996 року, виданого виконкомом Лукавецької сільської ради. У шлюбі, [INFO] року народилася дочка, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серія [NUMBER] від 07.07.1997 року, виданого виконавчим комітетом Лукавецької сільської ради Вижницького району. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз'яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, спільно не проживають протягом року, спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейних стосунків, позивач на примирення не згідна, вона довела, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дитини, їх сім'я розпалась остаточно, наданих судом строк на примирення результату не дали, а тому позовна вимога про розірвання підлягає задоволенню. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами. Вирішуючи питання про залишення неповнолітньої дитини на виховання позивача, суд вважає доцільним у задоволенні цієї вимоги відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає розвитку дитини. Крім того, спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються органом опіки та піклування за заявою батька, матері дитини, як визначено ст.158 СК України. З позову вбачається, що спору про участь батьків у вихованні дитини між сторонами немає, і органом опіки та піклування не вирішувався. Вимога щодо визначення місця проживання дитини перед судом не ставиться. На підставі ст.ст.110, 112, 114, 157 СК України,

Outcome: partial