Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів з [PERSON] мотивуючи наступним. 24 червня 2006 р. між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 304. 06 вересня 2018 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачем. Досягнути домовленості, щодо розміру аліментів та періодичності і стабільності сплати коштів на утримання та виховання дітей з боку відповідача, в добровільному порядку сторони не змогли. Відповідач на постійній основі (стабільно, кожного місяця) не несе витрат пов'язаних з матеріальним забезпеченням дітей, а приймає матеріальну участь достатньо рідко і в недостатній мірі, що й стало причиною подачі цього позову. Окрім щоденних та побутових витрат на дітей, які на даний час позивач фактично несе сама, є витрати пов'язані з їх нормальним фізичним розвитком, зокрема на даний час діти відвідують заняття з плавання, також сини потребують додаткових занять з репетиторами англійської мови. Витрати на дітей (оплату басейну чи репетитора) не можна змінити термін оплати, тому вчасна та стабільна оплата відповідачем аліментів, в разі задоволення позову, надасть можливість позивачу планувати та забезпечувати дітям гармонійний та повноцінний розвиток. Останнє відоме місце роботи відповідача - ТОВ «КЕККОТ» Будівельні матеріали» (код ЄДРПОУ 39038398, юридична адреса: 02140, м. Київ, вул. М.Гришка, буд. 9, офіс 2). Позивачу достеменно не відомо ні посада, яку займає відповідач, а ні розмір заробітної яку він отримує. Окрім того, відповідач є засновником та директором ТОВ «Грандавтобуд» (код ЄДРПОУ 40194693, юридична адреса: [ADDRESS]). Наскільки відомо позивачу, вказане підприємство на даний час працює та приносить дохід відповідачу. Також, між сторонами у добровільному порядку було поділено спільне майно подружжя, що підтверджується договором про поділ майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності від 16.08.2018 р. Згідно вказаного договору в особисту приватну власність відповідачу відійшло: земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,3500 га.; земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS],, земельна ділянка 21, площею 0,2500 га.; житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS]; транспортний засіб марки КІА модель Sportage 2013 року випуску. Отже, відповідач є працездатною особою, не має на утриманні інших дітей, має змогу та зобов'язаний приймати участь в утриманні спільних х позивачем дітей. У зв'язку з чим. Просить суд стягнути на користь позивача з [PERSON] аліменти на утримання дітей, а саме: [PERSON] - 2000,00 грн. та [PERSON] - 2000,00 грн. щомісяця з дати подання позову і до досягнення синами повноліття. Також, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 27 вересня 2018 у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. 11 жовтня 2018 на адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У встановлений судом строк, від відповідача надійшов відзив на позов в якому зазначено, що [PERSON] повністю визнає позовні вимоги, проти ухвалення рішення про задоволення позову не заперечує. Також, вказує, що наслідки визнання позову йому відомі. Від представника позивача 30 жовтня 2018 року надійшло клопотання в якому зазначено, що зважаючи на визнання позову відповідачем, вона відмовляється від раніше поданої заяви про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Позов підтримує з підстав викладених в ньому та просить задовольнити. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2006 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей. Як зазначає позивач, що й не заперечується відповідачем, діти проживають разом із матір'ю та перебувають на її утриманні. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою, ч. 3 ст. 51 Конституції України. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї, ст. 150 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в позові, позивач систематично несе витрати окрім побутових, на оплату басейну та репетитора англійської мови для синів. Згідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на те, що обоє батьків мають обов'язок утримувати дитину, оскільки сини [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем і знаходиться на її утриманні, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе задовольнити вимогу стягнути на користь позивача з [PERSON] аліменти на утримання дітей, а саме: [PERSON] - 2000,00 грн. та [PERSON] - 2000,00 грн. щомісяця з дати подання позову і до досягнення синами повноліття у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову на майбутнє. Позовна заява [PERSON] про стягнення аліментів на дітей подана до суду 14 вересня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати, відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат пов»язаних з розглядом справи. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, ч. 1 ст. 137 ЦПК України. Як вбачається із матеріалів справи, інтереси [PERSON] у суді представляє адвокат [PERSON] У якості підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, у матеріалах справи наявний акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги б/н від 03.09.2018 року та квитанція до прибуткового касового ордера № 01 від 12 вересня 2018 року на суму 3 000, грн. 00 коп. Зважаючи на те, що вимога [PERSON] щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідає приписам ч. ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України, суд дійшов до висновку про стягнення із відповідача зазначених витрат у розмірі 3 000,00 грн. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Оскільки, відповідачем було подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе стягнути судовий збір у розмірі 50 відсотків від суми, що передбачена Законом України «Про судовий збір». Виходячи з наведеного,

Outcome: approved