Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 2004 року по 2012 рік вона перебувала з відповідачем в фактичних шлюбних відносинах. [INFO] року у них народився син [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження записаний відповідач. Дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не працює, має нерегулярний дохід, інших аліментних зобов'язань не має і в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Позивач працює кухонним робітником в дитячому будинку дитини «Сонечко», має мінімальну заробітну плату, інших прибутків не має. Посилаючись на зазначене, а також враховуючи те, що відповідач не працює та постійного доходу не має, але добровільно надавати допомогу на утримання дитини відмовляється, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1032 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON] відповідно до якої, остання просить суд розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі з 2004 року по 2012 рік перебували в фактичних шлюбних відносинах. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 01.10.2009 року (а.с. 4). Син проживає з матір'ю - [PERSON] і находиться на її утриманні, що підтверджується довідкою с місця проживання про склад сім`ї позивача (а.с. 16). Таким чином, судом встановлено, що на цей час [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, хоча є працездатним. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров'я, а також те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання дитини, враховуючи те, що відповідач не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 СК України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Так як позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст. 88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved