Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , в якому прохає стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , 2010 року народження, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що з 20.09.1997 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають двох спільних доньок, одна з яких досягла повноліття, та які проживають разом із нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини у добровільному порядку не надає, тому виникла необхідність у стягненні аліментів за рішенням суду. Ухвалою суду від 02.10.2020 (а.с.15) позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належно повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, звернувшись із відповідним клопотанням про розгляд справи за її відсутності. У наданій на адресу суду заяві від 22.10.2020 позивач заявлені нею вимоги підтримала повністю та просила суд не брати до уваги викладені у відзиві обставини, як безпідставні та такі, що не ґрунтуються на нормах Закону. Відповідач [PERSON] в суді позов визнав частково у розмірі 1/4 частини його заробітку та пояснив, що вони з позивачкою перебувають у шлюбі, проте спільно не проживають з червня 2020 року. З того часу, він щомісячно надає дружині фінансову допомогу на утримання доньки у виді переказу коштів на картку в сумі 1500 грн., а також забезпечує доньку необхідним одягом, шкільним приладдям, який купує власним коштом. Факт перебування старшої доньки на утриманні позивача відповідач повністю заперечив. Також при вирішенні питання часу присудження аліментів, відповідач просив врахувати те, що у вересні та жовтні 2020 року ним вже добровільно сплачені аліменти, тому присудити аліменти з часу ухвалення рішення суду. Аналогічні заперечення проти позовних вимог були викладені відповідачем у відзиві на позов. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що є донькою сторін, наразі вона проживає разом із бабусею і не перебуває на утриманні позивачки. У свою чергу батько фінансово їй допомагає, а також утримує її молодшу сестру, купує їй одяг та інші необхідні речі. Заслухавши пояснення відповідача, показання свідка, дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 20.09.1997 уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради за актовим записом №1665. Після реєстрації шлюбу дружина прийняла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Наразі шлюб між сторонами не є розірваним, проте вони разом не проживають та мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються відповідним свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.10). Місце проживання неповнолітньої [PERSON] зареєстровано разом із позивачем, де вона фактично мешкає (а.с.11). Також сторони мають доньку [PERSON] , яка досягла повноліття. У вересні 2020 року позивач звернулась до суду про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини його доходу, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 03.09.2020. Відповідач заперечуючи проти розміру аліментів та часу їх присудження вказав, що після того як вони з дружиною припинили спільно проживати, а саме з червня 2020 року, він щомісячно перераховував їй аліменти на утримання неповнолітньої доньки у рівних сумах. Вказані обставини повністю узгоджуються із приєднаними до справи копіями квитанцій про здійснення [PERSON] на імя [PERSON] грошових переказів в сумі 1500 грн. протягом червня - жовтня 2020 року (а.с.22-25). Також знайшли своє підтвердження пояснення відповідача щодо придбання ним одягу, шкільного приладдя для доньки, тощо. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши позиції сторін та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд наголошує, що спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182). Розглянувши справу у межах заявлених вимог, враховуючі всі обставини справи, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, платника аліментів, беручи до уваги те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох з подружжя, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2010 року народження, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку на дитину. Такий розмір аліментів забезпечить потреби неповнолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів. Суд вказує, що одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність учасників судового процесу, змагальність та диспозитивність. Отже, суд розглядає справи дотримуючись принципу верховенства права, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. При цьому, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Необхідність стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, вмотивовано [PERSON] тим, що останній належним чином не допомагає у вихованні та забезпеченні спільної дитини, а також тією обставиною, що на її повному матеріальному утриманні перебуває старша донька, яка досягла повноліття. Вказані позивачем обставини в обґрунтування такого розміру аліментів свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли. Так судом було встановлено, що окрім щомісячних грошових переказів на ім`я позивача, відповідач придбавав для дитини речі, необхідні для забезпечення належних умов життя та розвитку доньки. Посилання на факт перебування на повному утриманні позивача повнолітньої доньки не є обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дитини, яка досягла повноліття (за певних умов) є різними правовими інститутами і не можуть ототожнюватись, отже ствердження позивачем такої обставини, ґрунтується на хибному тлумаченні нею норм Сімейного законодавства. Вирішуючи питання часу присудження аліментів, суд наголошує, що у відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як убачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду 03.09.2020, а згідно із наданими відповідачем квитанціями, останній 21.09.2020 та 20.10.2020 добровільно здійснив переказ коштів на ім`я позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з дня ухвалення рішення суду. Питання про судові витрати вирішено відповідно до ст.141 ЦПК України. З урахування звільнення позивача від сплати судового збору при звернені до суду із відповідним позовом, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору.

Outcome: partial