Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги наступним. 24 жовтня 2013 року позивачка продала відповідачу автомобіль «Газель» за ціною 18 500 грн. Під час укладення угоди відповідач передав [PERSON] 5 000 грн., а 13 000 грн. та суму в розмірі 1 000 грн. за переоформлення автомобіля [PERSON] зобовязався сплатити до кінця березня 2014 року, про що ним власноруч було написано розпису від 24 жовтня 2013 року. Вказана в розписці сума відповідачем частково погашалась, сума погашення боргу складає 4 200 грн., кожний факт повернення грошових коштів фіксувався в розписці, останній платіж було зроблено 11 жовтня 2014 року. Незважаючи на неодноразові звернення [PERSON] до [PERSON], останній відмовляється повернути борг, мотивуючи відмову різними причинами. Просила стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 10 300 грн., 3 % річних за прострочення грошового зобовязання в розмірі 1 286,79 грн., а також сплачену нею суму судового збору. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву суду не надав. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 24 жовтня 2013 року [PERSON] було написано розписку про його обовязок повернути [PERSON] 13 400 грн. до кінця березня 2014 року. В жовтні 2014 року відповідачем частково, в розмірі 4 200 грн., борг було погашено, що підтверджується відмітками, зробленими у розписці. На даний час сума боргу, належна до сплати, становить 10\~300 грн. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст. 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Сума заборгованості за договором від 24\~жовтня 2013\~року,\~укладеним між\~позивачкою та\~відповідачем, становить 10\~300 грн. Час прострочення виконання зобовязання складає 1 520 днів. Розмір трьох відсотків річних становить 1 286,79 грн. (10 300 х 3%: 365 х 1 520). Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за договором від 24 жовтня 2013 року складає 11\~586 грн., з них: 10 300 грн. - основний борг; 1 286,79 грн. - три відсотки річних від простроченої суми. Враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved