Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свій позов обґрунтовує тим, що з 30.04.1999 року по 27.11.2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу ними було набуто житловий будинок по [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,38 га, що розташована за цією ж адресою та дві частини торгового павільйону (приміщення [NUMBER] та [NUMBER]), які знаходяться в [ADDRESS]. На підставі викладеного просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку, ? частину земельної ділянки площею 0,38 га, що розташовані по [ADDRESS], частину торгівельного павільйону (приміщення [NUMBER]) загальною площею 18 кв.м, яке знаходиться в [ADDRESS]. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 09.02.2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в частині вимог про поділ житлового будинку [NUMBER] та земельної ділянки площею 0,38 га по [ADDRESS] району за заявою представника позивача залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позов підтримав, просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 15.03.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 27.11.2012 року було розірвано (а.с.2-4). Під час шлюбу ними було набуто майно, зокрема дві частини торгового павільйону (приміщення [NUMBER] та [NUMBER]), які знаходяться в [ADDRESS], що підтвержується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.5-7). Відповідно до ч 1. ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.2 ст.60 цього Кодексу вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обов'язку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно частин 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за [PERSON] право власності на частину торгового павільйону /літер-А-1/:приміщення [NUMBER] загальною площею 18,0 кв.м., яке знаходиться в [ADDRESS] На підставі ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.ст.60, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: approved