Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дітей та індексацію аліментів. Свій позов , враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, мотивує тим, що з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2008 року по 15 серпня 2013 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей - дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач сплачує аліменти, однак цих коштів не вистачає на потреби дітей. Зокрема, вказує, що на підготовку дітей до школи витратила грошові кошти в сумі 10249,15 грн., а саме на купівлю нового одягу, взуття, канцелярії, а тому половина зазначених додаткових витрат має бути стягнута з відповідача. Крім того, зазначає, що у зв`язку із внесенням змін до законодавства України щодо індексації грошових доходів населення, аліменти визначені судом у твердій грошовій сумі, підлягають індексації з червня 2016 року, а тому за період з червня 2016 року по квітень 2020 року, розмір індексації аліментів, який підлягає сплаті відповідачем становить 13822,40 грн. На підставі наведеного, з посиланням на вимоги ст. 185 СК України, просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей у розмірі 5124,57 грн., та індексацію аліментів, призначених на утримання дочки [PERSON] в розмірі 6911,20 грн. та дочки [PERSON] в розмірі 6911,20 грн. Ухвалою суду від 24 травня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. У встановлений в ухвалі суду строк відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки. Зазначає, що додатково, окрім аліментів, в міру власних можливостей, пересилає позивачці кошти для утримання дітей, в тому числі і для здійснення нею покупок для збору дітей у школу та в силу ст. 185 СК України, вважає, що такі витрати не є додатковими. Крім того, вказує, що відповідно до розрахунків заборгованості, наданих Рахівським РВ ДВС, у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів та він добровільно їх сплачує із урахуванням індексації, проведеної державним виконавцем. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позов та заяву про збільшення позовних вимог підтримав з підстав у них зазначених. Просив суд, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Крім того, суду пояснив, що витрати пов`язані з потребами дітей щодо навчання у школі не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, а витрати на лікування дітей не підтвердженні доказами. Просив суд, відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2008 року, рішенням Луцького міськрайоннного суду від 15 серпня 2013 року шлюб було розірвано. В шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15 серпня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 7). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2014 року, яке набрало законної сили, зменшено розмір аліментів [PERSON] в користь [PERSON] , на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до 700 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 8). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Судом встановлено, що позивач в якості підстав для стягнення додаткових витрат зазначає, що понесла витрати на збір дітей до школи в розмірі 10249,15 коп., а саме для купівлі нового одягу, взуття, канцелярії, що підтверджується квитанціями та чеками (а.с. 10-12). Відтак, витрати позивача на придбання одягу, взуття, канцелярії, тощо, які є предметом спору, не являються додатковими витратами на утримання дітей в розумінні ст. 185 СК України, а тому не беруться судом до уваги за безпідставністю. Крім того, надані позивачем квитанції на купівлю ліків також не можуть слугувати підставою для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей на підставі ст. 185 СК України, оскільки, позивач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду жодних доказів, що саме ці ліки купувалися дітям, а також будь-яких доказів перебування дітей на лікуванні та призначення у зв`язку з цим саме таких медичних препаратів. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд не знаходить правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Щодо вимоги позивача про стягнення індексації аліментів, суд зазначає наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів», № 1368-VIII від 17 травня 2016 року, частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», доповнено абзацом сьомим та включено аліменти, визначені в твердій грошовій сумі, до об`єктів індексації та статтю 9 доповнено новою частиною, якою визначено, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Судом встановлено та підтверджується розрахунками заборгованості, наданими державними виконавцями Рахівського РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), що у [PERSON] відсутня заборгованість по сплаті аліментів, а визначений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2014 року розмір аліментів в сумі 1400 грн. на двох дітей, вже сплачується відповідачем з урахуванням індексації. Зокрема, державним виконавцем визначена сума аліментів, яка підлягає стягненню: з вересня 2018 року по листопад 2018 року - 1944 грн., з грудня 2018 року по червень 2019 року - 2027 грн., з липня 2019 по листопад 2019 року - 2118 грн., грудень 2218 грн. (а.с. 98-100). Крім того, доказом добросовісного виконання батьківських обов`язків відповідачем та сплати аліментів у більшому розмірі, ніж визначений розмір аліментів рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2014 року, станом на грудень 2019 року, є переплата аліментів в розмірі 13114,32 грн. (а.с. 100) Таким чином, підстав для додаткового перерахунку індексації аліментів, в даному випадку, суд не вбачає. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за недоведеністю вимог. Оскільки, у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed