Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання втраченим права на користування житлом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником приватизованої квартири, яка знаходиться в [ADDRESS]. Окрім неї у вищевказаній квартирі зареєстрована але не проживає дочка - відповідачка по справі [PERSON], яка з 2005 року проживає в Російській Федереції. Через віддаленість місця проживання, та через інші сімейно-побутові причини, вона за місцем своєї реєстрації з 2005 року не з'являлась. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримує та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна судова повістка з відміткою про відсутність відповідача за місцем реєстрації. Відповідно до ч.4, ч.5 ст. 74 ЦПК України у суду достатньо підстав вважати, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином, а отже про дату, час і місце слухання справи відповідач була повідомлена належним чином. Суд вважає за можливе розглядати справу без її участі з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1995 року, виданого за розпорядженням керівника органу приватизації від 12.12.1994 року №53, [PERSON] є власником приватизованої квартири, яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 4). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Черкаській області, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідач [PERSON] протягом останніх десяти років не проживає у вказаному домоволодінні, добровільно знятись з реєстрації не бажає, оскільки згідно акту заступника голови вуличного комітету [PERSON] - [PERSON], [INFO], з 2005 року постійно проживає в за межами України, а саме в Російській Федерації, має там сім'ю та з 2008р. є громадянкою вказаної країни. Ці ж факти підтверджуються поясненнями позивача [PERSON], копіями міграційної картки серії 1507 № 3628070 та паспортом громадянина Російської Федерації, виданий відділенням в м. Долгопрудному ОУФМС России по Московской обл. в Митищинському районі, 01.10.2008 року, особистий код 500-089. 2 Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В силу положень ст.ст. 71, 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців. Непроживання зазначеної особи без поважних причин понад встановлені строки є підставою для визнання її такою, що втратила право на користування житлом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки вищевикладені обставини та положення чинного законодавства України вказують, що відповідачка [PERSON] відсутня за місцем реєстрації без поважних причин понад встановлені законами строки збереження за нею займаного приміщення. Витрат по утриманню цього житла не здійснює, що є перешкодою у здійсненні позивачем права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та є підставою для визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом. На підставі ст.ст. 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України,

Outcome: approved