Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Хасанська, буд. 11 «а» за набувальною давністю. В обґрунтування зазначила, що її батько [PERSON] у 1996 році зареєстрував її за вищезазначеною адресою, після чого вона стала проживати з ним в даному будинку. 09.10.2005 року її батько помер. По теперішній час [PERSON] продовжує проживати в зазначеному будинку, доглядати за ним, виконувати ремонтні роботи та сплачувати кошти за комунальні послуги. Як вдалось зясувати позивачу, даний житловий будинок належав померлій 13.10.1993 року [PERSON] на праві свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 432 від 1981 року, яка за своє життя не склала заповіт. З часу смерті [PERSON] і по даний час ніхто із спадкоємців, щодо оформлення цієї частини житлового будинку не звертався. Отже позивач вважає, що вона добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує їм відкрито та безперервно володіти протягом тривалого строку, а тому просить суд задовольнити її позовні вимоги. Позивач та її представник в судове засідання не зявились. Представник позивача [PERSON] надав заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причині неявки суду не повідомив. Надіслав до суду заперечення в яких просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ст. 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] мала на праві привітної власності будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Запоріжжя, вул. Хасанська, буд. 11 «а», що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок № 432 від 1981 року. [PERSON] померла 13 жовтня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивач [PERSON] з 1996 року і по даний час проживає в зазначеному будинку, доглядає за ним, виконує ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги, що стверджується матеріалами справи, а саме договору про надання послуг с комунальних установ. З часу смерті [PERSON] і по даний час ніхто із спадкоємців, щодо оформлення цієї житлового будинку не звертався. З дня смерті [PERSON] пройшло вже понад 20 років, тому позивач просить задовольнити її позовні вимоги. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 22 роки продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Хасанська, буд. 11 «а», суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved