Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частки заробітної плати щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття посилаючись на те, що відповідач є батьком її неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO]. Вони з чоловіком не підтримують сімейні відносини, разом не проживають півтора роки, причиною розпаду сім'ї є погані стосунки, офіційно шлюб не розривали, весь цей час відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає та не допомагає ніяким іншим чином, тому дитина знаходиться повністю на утриманні позивачки. У зв'язку із вищевикладеним, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в судовому порядку на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити, пояснивши, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, проте має змогу її надавати, так як проходить службу за контрактом у збройних силах України, тому просить стягнути аліменти на утримання дитини в судовому порядку. Відповідач в судовому засіданні, вимоги позову визнав, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини, підтвердив, що на даний час проходить службу за контрактом у збройних силах України, його заробіток складає приблизно 7000 грн. на місяць. Суд, вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 серпня 2014 року який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 101 (а.с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно з нормами ч.ч. 8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не працює, інших доходів не має, стан здоров'я позивачки та дитини нормальний, інших утриманців у позивачки не має. Відповідач має постійне місце роботи, стан його здоров'я нормальний, утриманців не має. Як слідує з матеріалів справи та пояснень позивачки, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, оскільки неповнолітня дитина потребує матеріальної допомоги, а її батько спроможний та зобов'язаний надавати їй матеріальну допомогу, за таких обставин, та враховуючи факт неспроможності позивачки самостійно забезпечити дитину всіма необхідними матеріальними благами, необхідними для їх належного фізичного та духовного розвитку, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітної плати щомісячно, але не менш ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитини повноліття в судовому порядку.

Outcome: approved