Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу і визнання права спільної сумісної власності на тепличний комплекс. Позов обґрунтовано тим, що з жовтня 2001 року позивач проживає однією сімєю з відповідачем. 17.01.2008 року у сторін народився син [PERSON], а 27.09.2011 року вони зареєстрували шлюб. В липні 2002 року сторони вирішили придбати тепличний комплекс, що знаходиться в с. Вербилівці Рогатинського району Івано-Франківської області. Оскільки разом в [PERSON] та [PERSON] було 34\~000,00 грн. власних коштів, для придбання тепличного комплексу [PERSON] позичила у своєї матері 28\~000,00 грн. та у своєї сестри 50\~000,00 грн. Іншу частину коштів для придбання тепличного комплексу позичив [PERSON], зокрема і в банку. 08.08.2002 року [PERSON] придбав тепличний комплекс за 165\~500,00 грн. На цей час більшу частину позичених коштів сторони повернули позичальникам. Відповідно до ч. 1 ст. 17, чинного на час виникнення спірних відносин, Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 22.09.2002 року [PERSON] було видано свідоцтво про придбання тепличного комплексу, що порушує права [PERSON] як співвласника. У звязку з здійсненням [PERSON] районним відділом Державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] 1\~001\~013,00 грн. та накладенням державним виконавцем арешту на спірний тепличний комплекс, суд залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача [PERSON] районний відділ Державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області та стягувача ПАТ «Прикарпаттяобленерго». Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що спільно проживає з позивачем з 2001 року і що остання надавала йому кошти для придбання тепличного комплексу, однак заперечив щодо задоволення позову, оскільки вважає, що тепличний комплекс повинен бути поділений не між ними двома, а між більшою кількістю осіб. Детальнішого обґрунтування цього заперечення відповідач не надав. Представники третіх осіб, [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні пояснили, що виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» 1\~001\~013,00 грн. закінчено та знято арешт із тепличного комплексу. В судове засідання не зявилися свідки, однак сторони та треті особи висловили думку про можливість розгляду справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. У висновку Верховного [PERSON] України щодо застосування ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», викладеному у його постанові від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13 зазначається, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 2 ст. 59 ЦПК України встановлює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на зміст ст. 258 ЦПК України, згідно з якою до заяви про встановлення факту додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, суд вважає, що обставина проживання однією сімєю підлягає доказуванню, незважаючи на її визнання сторонами. На підтвердження факту проживання однією сімєю позивач надала копію свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 08.12.1999 року, копію свідоцтва про народження 17.01.2008 року [PERSON], батьками якого записано [PERSON] та [PERSON], копію свідоцтва про шлюб, згідно з яким [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27.09.2011 року, [PERSON] обрала після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON]. Однак ці докази не підтверджують факт проживання позивача однією сімєю з відповідачем станом на дату виникнення спірних відносин, тобто у 2002 році. Копією свідоцтва, виданого приватним нотаріусом 20.09.2002 року підтверджується придбання [PERSON] тепличного комплексу за 165\~000,00 грн., що знаходиться по вул. Молодіжній, 1, в с. Вербилівці Рогатинського району Івано-Франківської області. Водночас подані позивачем копії розписок про отримання нею в борг від [PERSON] 28\~000,00 грн. та від [PERSON] 50\~000,00 грн. для придбання тепличного комплексу не підтверджують передання цих коштів [PERSON] для придбання тепличного комплексу. Інших доказів, які б підтверджували факт проживання позивача однією сімєю з відповідачем, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету на час придбання тепличного комплексу, позивач не подала. Тому суд дійшов висновку про відсутність фактів, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги, та відсутність порушення її прав відповідачем.

Outcome: dismissed