Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна в натурі. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 08.11.2003 року по 22.01.2016 року. В шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] [INFO] . Згідно договору дарування від 01.09.2009 року їм безоплатно передано у класність в рівних частинах кожному незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 6%, який знаходиться в [ADDRESS] . Згідно договору дарування від 01.09.2009 року вони отримали у спільну власність земельну ділянку площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . Рішенням Луцького міськрайонного суду від 02.02.2017 року за нею визнано право власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] . Проте, на даний час між ними виникають спори щодо користування житловим будинком, який відповідач відмовляється здавати в експлуатацію та оформляти право власності, а тому просить суд поділити їй в натурі незавершений будівництвом об`єкт - житловий будинок [ADDRESS] , виділити у власність Ѕ частини земельної ділянки за вищезазначеною адресою та виділити її в натурі. Позивач та її представник в судовому засідання уточнили свої позовні вимоги, просили суд провести поділ житлового будинку та земельної ділянки по запропонованому 1-му варіанту розподілу спірного будинковолодіння, згідно висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 535/5 від 03.01.2018 року. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо визначених поділів житлового будинку та земельної ділянки. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.11.2003 року. Від даного шлюбу у сторін народились діти: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно п. 1.1. Договору дарування, від 01.09.2009 року, батько [PERSON] - [PERSON] безоплатно передав у власність в рівних частках кожному для [PERSON] та [PERSON] , а вони прийняли від нього у власність, в зазначених частках, незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 65%, який знаходиться в [ADDRESS] . Згідно договору дарування земельної ділянки від 01.09.2009 року [PERSON] та [PERSON] отримали у спільну власність земельну ділянку площею 0,1200 га за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 02.02.2017 року визнано за [PERSON] право власності на Ѕ незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Як зазначила позивач в судовому засіданні, то між нею та [PERSON] виник спір щодо користування даним житловим будинком, який відповідач відмовляється здавати в експлуатацію. Крім того, в них існує спір щодо користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Так, відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно вимог частини 1 статті 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. В частині 3 статті 364 Цивільного кодексу України, зазначено, що у разі виділу співвласником в натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 р. №7 (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній стороні може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом. Крім того, в абз. 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року №7, Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Так, з висновку № 535/5 комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 03.01.2018 року вбачається, що експертом запропоновано два варіанти поділу житлового будинку та земельної ділянки. [PERSON] у своїй первинній уточненій позовній заяві просила суд провести поділ в натурі спірного житлового будинку та земельної ділянки по 2-му варіанту запропонованого розподілу, який передбачає втручання в несучі конструкції, що в свою чергу передбачає отримання дозволу уповноважених органів. Проте, відповідач [PERSON] , як співвласник частини житлового будинку, заперечував проти розподілу будинку в натурі по запропонованому варіанту і не давав своєї згоди на втручання в несучі конструкції будинку, а тому вона повторно уточнила позовні вимоги щодо визначення поділу житлового будинку та земельної ділянки за І варіантом. Слід зазначити, що на будь-які позовні вимоги стороною відповідача крім заперечень щодо можливого поділу в натурі житлового будинку та земельної ділянки, не надано будь-яких доказів та варіантів поділу, хоча обов`язок по їх доказуванню, зокрема, заключення експертизи щодо можливого поділу, покладено на сторони. Крім того, судом було запропоновано здійснити поділ житлового будинку та земельної ділянки в межах існуючої площі забудови задля уникнення здійснення добудов та переобладнань, на що сторони категорично відмовилися. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка є меншою його частки, суд стягує з особи, частка якої більша, відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. Тому, враховуючи, що сторонам належить на праві власності по 1/2 частині житлового будинку по [ADDRESS] , однак, не досягнуто згоди між [PERSON] та [PERSON] щодо виділу їх часток зі спільної часткової власності в натурі, суд вважає за можливе виділити [PERSON] ту частину будинку, яка запропонована експертом в першому варіанті розподілу спірного будинковолодіння, згідно висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 535/5 від 03.01.2018 року, виділивши [PERSON] приміщення 1-1 площею 3,7 кв.м., запроектоване приміщення 1-1* площею 5,4 кв.м., приміщення 1-2 площею 22,4 кв.м., приміщення 1-3 площею 13,7 кв.м., приміщення 1-4 площею 8,4 кв.м., запроектоване приміщення 1-5* площею 22,4 кв.м., запроектоване приміщення 1-5* площею 17,9 кв.; відповідачу [PERSON] приміщення 1-6 площею 29,7 кв.м., приміщення 1-7 площею 14,3 кв.м., приміщення 1-8 площею 5,2 кв.м., приміщення 1-9 площею 22, 7 кв.м., приміщення 1-10 площею 16,8 кв.м., запроектоване приміщення 1-11 площею 5,7 кв.м. У зв`язку із тим, що в результаті виділу [PERSON] передається частина жилого будинку, яка є меншою від її частки, то з відповідача [PERSON] в її користь слід стягнути компенсацію за відхилення від ідеальної частки в сумі 4 146 грн. 32 коп. Крім того, для влаштування двох ізольованих квартир зобов`язати двох співвласників житлового будинку влаштувати автономні інженерні мережі, демонтувати міжповерхневі монолітні бетонні сходи та на їх місці влаштувати міжповерхневе перекриття, влаштувати перегородку товщиною 0,15 м. на ганку таким чином, щоб утворилося запроектоване приміщення 1-1* з розмірами, які показано на плані. Зобов`язати [PERSON] переобладнати приміщення 1-3 у кухню-вітальню, влаштувати перегородку товщиною 0,15 м. в приміщенні 1-5 таким чином, щоб утворилися запроектовані приміщення 1-5* (кімната) і 1-5** (кімната) з розмірами, як показано на плані, переобладнати приміщення 1-2 у хол. Зобов`язати [PERSON] влаштувати добудову із сходовою клітиною розміром 6,20х2,85 кв.м. до балкону, переобладнати приміщення 1-6 у хол. Зобов`язати двох співвласників [PERSON] та [PERSON] закласти віконні прорізи приміщень другого поверху 1-7, 1-8 зі сторони добудови, влаштувати спільну перегородку по лінії розподілу горища. Зобов`язати [PERSON] влаштувати двоповерхову сходову клітку згідно плану до додаткової судово-технічної експертизи від 20.05.2019 року № 2305/5, влаштувавши дверний проріз між добудовою та горищем. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Статтею 88 Земельного кодексу України передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки, як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. З дослідженого в судовому засіданні договору дарування земельної ділянки від 01.09.2009 року вбачається, що земельна ділянка, площею 0,1200 га, на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями, по [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності в рівних частках ( а.с. 55-56), тобто, їх частки становлять по Ѕ кожному. Відповідно до комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 535/5 від 03.01.2018 року, проведеної в процесі розгляду вищезазначеної цивільної справи, судовим експертом надано висновок про можливість виділення часток із об`єкту нерухомого майна, а саме земельної ділянки загальною площею загальною площею 0,1200 га, що розташована в [ADDRESS] , виділивши в натурі позивачу [PERSON] Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0406 га., що позначена синім кольором на схемі розподілу по першому варіанту (додаток № 5), виділивши в натурі відповідачу [PERSON] Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0406 га., що позначена рожевим кольором на схемі розподілу по першому варіанту (додаток № 5), залишити в спільному користуванні сторін земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та прибудинкової території площею 0,0388 га, що позначена зеленим кольором на схемі розподілу по першому варіанту (додаток № 5). Запропонований порядок розподілу спірною земельною ділянкою відповідає часткам сторін та не порушує їх законні права та інтереси. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як зазначила у своїй заяві представник позивача, то позивачем [PERSON] при розгляді даної справи понесено наступні судові витрати: 8504 грн. 20 коп. сплачено судовий збір, 5 384 грн. сплачено кошти за проведення комплексної судової будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи, 2136 грн. 90 коп. за проведення топографо-геодезичних робіт земельної ділянки, 1500 грн. за проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи. Дані судові витрати підтверджені належними доказами по справі та підлягають стягненню з відповідача в повному об`ємі.

Outcome: approved