Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому прохає стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та вони мають двох спільних неповнолітніх синів, які проживають з нею. Вихованням та утриманням дітей займається позивач, відповідач матеріальної допомоги на утримання синів не надає. Ухвалою суду від 26.08.2021 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони до суду не прибули. Позивач звернулась до суду із відповідним клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався. 18.11.2021 на електронну адресу суду від особи [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою. При цьому до вказаної заяви доказів на підтвердження поважності причин не прибуття до суду надано не було. За таких обставин, суд вказує, що відповідач про дату, час і місце розгляду справи є належно повідомленим, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками ним отримана. Окрім того, будучи достовірно обізнаним про здійснення судового провадження, відповідач в судові засідання 22.09.2021 та 25.10.2021 не прибув. На електронну адресу суду 22.09.2021 відповідач звертався із клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у відрядженні. Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Учасники судового процесу є рівними перед законом та судом, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Між тим, учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України). При цьому, суд вказує, що сторони справи зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. За таких обставин, суд не вбачає законодавчо визначених підстав для відкладення судового розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не прибули до суду, на підставі наявних у справі доказів. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, а також їх взаємний зв`язок в сукупності, суд вказує про наступне. Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5), [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.07.2015, про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 931 від 25.07.2015. Після державної реєстрації шлюбу дружина прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] . Сторони у справі мають двох спільних малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується приєднаними до справи копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.3,4). Згідно із довідкою КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради, місце проживання позивача [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Встановивши фактичні обставини справи, суд наголошує, що спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182). Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», у 2021 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Разом із тим, та обставина, що сімейним законодавством визначений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є безумовною підставою для стягнення саме такого розміру аліментів, оскільки при вирішенні спору слід насамперед враховувати інтереси дитини та її право на достатній рівень матеріального забезпечення з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України. За змістом пре явленого позову, позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, будучи присутнім в судовому засіданні 03.11.2021 відповідач повідомив, що офіційно не працевлаштований і його дохід на день в середньому складає від 100 грн. до 400 грн. Інших обставин, які в розумінні ст.182 СК України, враховуються при визначенні розміру аліментів, в тому числі щодо стану здоров`я, наявності утриманців, сторонами суду повідомлено не було і відповідних доказів не надано. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, враховуючі всі обставини справи, стан здоров`я, матеріальне становище дітей, платника аліментів, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Такий розмір аліментів забезпечить потреби неповнолітніх дітей, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів. Разом із тим, звертаючись до суду із позовом, [PERSON] прохала стягнути аліменти у розмірі 3000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, нормами ст.184 СК України, не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, зазначати в резолютивній частині про встановлений гарантований мінімальний розмір аліментів. Зазначена вимога покладається на суд виключно в разі розгляду справ порядку наказного провадження за заявами про видачу судових наказів, з огляду на що посилання позивача в цій частині не ґрунтується на нормах Закону. При цьому ст.192 СК України передбачено можливість зміни розміру аліментів, в тому числі, що визначений за рішенням суду. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Згідно із п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання про судові витрати вирішено відповідно до ст.141 ЦПК України. З урахування звільнення позивача від сплати судового збору при звернені до суду із відповідним позовом, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 908 грн судового збору.

Outcome: approved