Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , малолітніх [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради в особі органу опіки та піклуванняпро визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом. В обґрунтування позову зазначає, що позивачу на праві власності належить домоволодіння по [ADDRESS] . В будинку зареєстровані та не проживають [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Відповідач перебувала у шлюбі з сином позивачки, який розірваний рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 31.08.2018 р. Ще до розірвання шлюбу відповідач припинила спільне проживання з її сином і переїхала на інше постійне місце проживання разом з дітьми. Будь-яких перешкод в проживанні в будинку відповідачу з дітьми не чинила. Замки до вхідних дверей та вхідні двері не змінювала. Вважає, що відповідач не проживає в її будинку без поважної причини. Враховуючи, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом уразі відсутності в ньому понад один рік без поважних причини, просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 28 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 18 листопада 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради як орган опіки та піклування. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 03 грудня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду. В суді позивач та її представник позов підтримали, просять задовольнити. В суді представник відповідача заперечив проти задоволення позову, подав відзив на позов, мотивує тим, що не пройшов строк один рік, коли [PERSON] була відсутня за вказаною адресою; [PERSON] була відсутня з поважної причини, перебуваючи у декретній відпустці та на лікуванні дитини в м.Києві; позивач разом з сином [PERSON] чинили та продовжують чинити перешкоди в користуванні [PERSON] та малолітнім дітям будинком, забрала ключі від будинку та не повертає; [PERSON] та [PERSON] чинили перешкоди в реєстрації новонародженої дитини [PERSON] по місцю реєстрації матері та по місцю реєстрації батька по [ADDRESS] ; позивач не допускає [PERSON] разом з дітьми проживати в спірному будинку, подала об`яву про продаж будинку, чим позбавляє їх житла. Просить відмовити в задоволенні позову. В суді представник органу опіки та піклування заперечила проти задоволення позову, мотивує тим, що малолітні діти не можуть залишитися без житла. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи в повному об`ємі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.02.2006 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 31.08.2018 р. розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15.08.2019 р. підтверджується, що в будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно довідки КП «УК «Житловик» № 0602/693 від 16.08.2019 р. в будинку [ADDRESS] зареєстрована і проживає [PERSON] [PERSON] , [PERSON] зареєстровані, але не проживають. [PERSON] не зареєстрована і не проживає. Відповідно до акту перевірки паспортного режиму № 0601/105 від 22.05.2018 р., № 0601/116 від 16.08.2019 р., [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на день перевірки в будинку [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша та друга статті 319 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб (частина перша статті 383 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ця норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статті 71 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання. Відповідно до статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Подібний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц. Доводи відповідача про те, що вона не проживає в спірному будинку з поважної причини, спростовуються матеріали справи. Згідно записів в трудовій книжці [NUMBER] , заведеної 01.03.2001 р. на ім`я [PERSON] , відповідач [PERSON] з 01.03.2001 року працювала в Переяслав-Хмельницькому державному педагогічному інституті ім. Г.С.Сковороди. З 01.09.2011 р. працювала в Переяслав-Хмельницькому державному педагогічному університеті ім. Г.С.Сковороди за строковим трудовим договором. З 26.08.2020 року в Ліцеї № 1 с. Петропавлівська-Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області (наказ № 98-к від 26.08.2020 р). Наказом № 359-В від 19.06.2017 р. [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку з 23.08.17 р. по 16.05.20 р. Наказом № 600-П від 01.10.2019 р. було перервано відпустку [PERSON] по догляду за дитиною. Згідно записів з медичної картки малолітнього [PERSON] , дитина спостерігалась від народження лікарями ТОВ «Клініка Джіованіле» с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 27.08.2018 р. під час обстеження умов проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] в будинку по [ADDRESS] , встановлено, що, [PERSON] разом з дітьми в будинку по [ADDRESS] не проживають. Свідок [PERSON] суду показав, що в будинку по [ADDRESS] а невістка та діти ніколи не проживали. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] її мати, [PERSON] її рідний брат. З часу, коли брат одружився, він з сім`єю проживав в м.Києві де знімав житло, оскільки дружина тривалий період працювала в м.Києві. Мати прописала [PERSON] , щоб вона могла оформити виплати на новонароджену дитину. Будь-яких перешкод в проживанні в будинку мати невістці не чинила. Брат заперечував щодо реєстрації сина [PERSON] біля себе, бо проживав в будинку по [ADDRESS] без реєстрації. [PERSON] не проживала в спірному будинку і не намагалась вселитись до нього. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] її донька. [PERSON] прописалась у свекрухи, але її не пустили в будинок проживати. [PERSON] останні 3 роки проживає в м.Києві разом з дітьми, має там роботу, знімає житло. А [PERSON] онуками не цікавиться і не виявляє бажання їх бачити. Відомо, що донька зверталась до [PERSON] проживати в будинку, але та їй відмовила. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] кожен раз як приїжджає до м.Кам`янець-Подільського, телефонує [PERSON] , щоб та пустила їх переночувати, але їй відмовляли. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що нею вчинялись дії щодо вселення в будинок позивача. Оголошення про продаж будинку, яке позивач розмістила на будинку, ще не свідчить про перешкоджання в проживанні в ньому з боку [PERSON] . Відповідно заяви про реєстрацію місця проживання від 29.05.2018 р у відділ реєстрації місця проживання юридичного управління Кам`янець-Подільської міської ради було відмовлено в реєстрації малолітнього [PERSON] в будинку [ADDRESS] , оскільки відсутня згода батька. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради № 104 від 20.09.2018 р визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] за місцем проживання матері, [PERSON] - по [ADDRESS] . Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19). Оскільки малолітня дитина [PERSON] , [INFO] не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт не проживання дитини у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом.Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітні діти набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо малолітніх [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. Реєстрація відповідача [PERSON] за адресою позивача чинить перешкоди позивачу у розпорядженні майном. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеному будинку. У відповідності до ст.. 141 ЦПК України судові витрати відшгкодуовуються пропорційно обсягу задоволених позовних вимог. .

Outcome: partial