Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, просила розірвати шлюб між нею (позивачем) та відповідачем ( [PERSON] ), зареєстрований 27.11.2010 році Виконкомом Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин в липні 2014 року і з того часу вони мешкають окремо. З 01 серпня 2014 року вона проживає з іншим чоловіком в його помешканні та бажає узаконити з ним їхні стосунки. Від даного шлюбу дітей не мають. Спільного господарства давно не ведуть , спільне життя з відповідачем не склалося, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я фактично розпалася і подальше збереження сім`ї є неможливим, однак відповідач не бажає розірвати шлюб у добровільному порядку. Ухвалою суду від 17.06.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася , однак надала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності та її представника і задоволення її позовних вимог , проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання двічі не з`явився за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, відзиву на позов або зустрічного позову не подав. Суд, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Сторони по справі [PERSON] і [PERSON] 27.11.2010 році зареєстрували шлюб в Виконкомі Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Від даного шлюбу дітей не мають. Спільного господарства не ведуть , спільне життя з відповідачем не склалося, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я фактично розпалася і подальше збереження сім`ї є неможливим, однак відповідач не бажає розірвати шлюб у добровільному порядку. З 01 серпня 2014 року вона проживає з іншим чоловіком в його помешканні та бажає узаконити з ним їхні стосунки Письмові доводи позивача, що видно з тексту позовної заяви, вказують на те, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть , від даного шлюбу дітей не мають, спільне життя з відповідачем не склалося, що привело до припинення шлюбних відносин і зараз вони мешкають окремо, тому наполягання позивача на розірванні шлюбу базується на неможливості подальшого збереження сім`ї. З 01 серпня 2014 року вона проживає з іншим чоловіком в його помешканні та бажає узаконити з ним їхні стосунки. Відповідач не бажає розірвати шлюб у добровільному порядку. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач відзиву на позов заперечень до суду не надає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 СК України , особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При ухваленні рішення суд бере до уваги те, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 27.11.2010 року. Від даного шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини у них припинилися у липні 2014 року і з того часу вони мешкають окремо. З 01 серпня 2014 року вона проживає з іншим чоловіком в його помешканні та бажає узаконити з ним їхні стосунки. Спільного господарства давно не ведуть , спільне життя з відповідачем не склалося, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я фактично розпалася і подальше збереження сім`ї є неможливим, однак відповідач не бажає розірвати шлюб у добровільному порядку. При цьому, звернення позивачки до суду з цим позовом суд розцінює як відсутність її вільної згоди на перебування у шлюбі, що з урахуванням принципу його добровільності, закріпленого в ст. 24 СК України є суттєвою обставиною для вирішення судом даної справи. Сукупність досліджених судом доказів, їх оцінка свідчать проте, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб між сторонами слід розірвати, задовольнивши позов позивача.

Outcome: approved