Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що вона народилась 21 жовтня 1999 року. Її батьком є [PERSON]. Шлюб між батьками розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану по Ізюмському району Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 20. Починаючи з 01 вересня 2015 року навчається в ДНЗ «Ізюмського регіонального центру професійної освіти» на денній формі навчання. Згідно довідки про доходи, виданою «Ізюмським регіональним центром освіти» № 548 від 24.11.2017 року, отримує стипендію в середньому розміром 538,05 грн. щомісячно, строк закінчення навчання 28 червня 2019 року. Вона ніде не працює, мати [PERSON] на даний час також ніде не працює, знаходиться на обліку в Державному центрі зайнятості Ізюмського МРЦЗ. Відповідач матеріальної допомоги не надає, ухиляється від участі в її утриманні. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позивної заяви та до досягнення нею 23 річного віку або до закінчення навчання. В судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] [PERSON] 1-ВЛ № 209053, виданого Червонооскільською сільською радою Ізюмського району Харківської області 22.04.2002 року, відповідний запис № 08, батьком якої є [PERSON]. (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серії 1-ВЛ № 105308, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Ізюмському районі Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 20 даний шлюб було розірвано 19.04.2010 року. (а.с.6). [PERSON] навчається в ДНЗ «Ізюмський регіональний центр професійної освіти» з 01.09.2015 року по 28.06.2019 року у групі К-315 за денною формою навчання і знаходиться на неповному державному забезпеченні. ДНЗ «Ізюмський регіональний центр професійної освіти» є професійно-технічним навчальним закладом II рівня акредитації. Даний факт підтверджується довідкою (а.с.7) і позивач потребує додаткових коштів. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і в звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Батьки зобовязані утримувати її до 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється з припиненням навчання. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Із змісту ч. 3 ст. 181 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатись після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 року №3). Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Позивачем не надано до суду переконливих доказів, які б свідчили, що відповідач має можливість надавати допомогу на її утримання, не надано доказів про доходи відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення нею 23 річного віку або до закінчення навчання. Відповідно до ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обовязків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за пять днів до початку першого судового засідання у справі. Оскільки позивач звернувся до суду з вимогою, яка прямо суперечить нормам ст. 200 СК України, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст. ст. 2, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 182, 199, 200 СК України, суд -

Outcome: dismissed