Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 29.09.2012 року сторони зареєстрували шлюб. В період шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось з причини несумісності характерів, відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Сумісне проживання, шлюбні відносини припинено, спільне господарство не ведеться. Позивачка вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, втрачено почуття любові та поваги, що суперечить її інтересам. Також позивач вказує, що домовленості щодо порядку та розміру сплати аліментів з відповідачем не досягнуто. У зв'язку з тим, що дитина мешкає разом з матір'ю, потребує матеріального утримання з боку обох батьків, але тягар утримання дитини несе тільки позивачка, вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду. Позивач приймала участь у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу та стягненні аліментів, однак просила суд стягнути з відповідача аліменти не у розмірі 1 200 грн., як вказано в позові, а 1/3 частину від усіх доходів відповідача. Відповідач приймав участь у судовому засіданні, позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 від усіх його доходів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 29.09.2012 року сторони зареєстрували шлюб, про що Відділом державної РАЦС у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис за №1379 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]). В період шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Судом також встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинились, спільного господарства не ведуть, дитина проживає з позивачем, про що відповідач підтвердив у судовому засіданні. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони вирішили після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін. Згідно зі ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей це обов'язок батьків. Статтею 181 СК України, визначені способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Відповідно до ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В контексті даної норми стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) матері, батька має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів, суд, відповідно до статті 182 СК України, враховує матеріальне становище відповідача, те що він є здоровою працездатною особою, присуджує до стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Згідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 02.03.2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial