Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом до [PERSON] мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідач в добровільному порядку не надає згоди на виїзд їх спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за межі України без супроводу відповідача, як не надає дозволу і на оформлення проїзних документів для дітей. В с у д о в о м у з а с і д а н н і: позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, посилаючись на вказані в позові обставини, та просила їх задовольнити. При цьому пояснила, що маючи можливість вивезти дітей на оздоровлення в Норвегію, вона на протязі вже майже року намагається умовити відповідача дати дозвіл на виїзд дітей до Норвегії та на оформлення відповідних документів, але відповідача категорично відмовляється. Вказана поведінка відповідача перешкоджає можливості оздоровлення дітей. Представник третьої особи в судовому засіданні висловилась про можливість та доцільність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не повідомивши суд про причини неявки, ніяких клопотань не заявив. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав: відповідно до положень ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести, а згідно припису ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] зазначає, що вона, маючи змогу, можливість та бажання тимчасово, у період з 15 червня 2017 року по 31 липня 2017 року, вивезти спільних з відповідачем дітей на оздоровлення до Норвегії - неодноразово зверталася до відповідача із проханням надати дозвіл на виїзд їхніх дітей за межі України для оздоровлення. Однак її вимоги були проігноровані [PERSON] і, як результат, не надано згоди на виїзд дітей за межі України. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.п. 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Так, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду. Під час розгляду справи встановлено, що позивач разом зі своїми дітьми має намір здійснити тимчасовий виїзд за межі України, до Норвегії, для відпочинку та оздоровлення в період з 15.06.2017 року по 31.07.2017 року, що сприятиме розширенню кругозору дітей, добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку, а також сприятиме профілактиці і лікуванню захворювань. Відповідно до положень ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. В порушення припису вказаних норм матеріального закону відповідач не надає згоди на виїзд дітей за кордон та на оформлення проїзних документів необхідна, для чого згода батька є необхідною. Це при тому, що: згідно виданої 12.01.2016 року Новгород-Сіверською комплексною дитячо-юнацькою спортивною школою довідки - протягом чотирьох років, а саме з 2011року по 2015рік під час відвідування [PERSON] спортивної гімнастики її батько - [PERSON] жодного разу не приводив і не забирав дитину з секції, а також не фінансував під час поїздок дитини на змагання. З довідки № 20 від 16.02.2016 року, виданої Новгород-Сіверською гімназією № 1 ім. Б.Майстренка, вбачається, що батько [PERSON] протягом навчання не спілкується з вчителями, не забирає її додому, не відвідує батьківські збори, вихованням доньки займається мати - [PERSON]. Згідно довідки № 3 від 13.01.2016 року, виданої Новгород-Сіверським дошкільним навчальним закладом школа/сад «Ластівка» Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, за період з 19.09.2012 року і по теперішній час батько [PERSON] у дитячому садку жодного разу не з'являвся, участь у батьківських зборах не приймав, успіхами дитини не цікавився, а всі необхідні витрати несе мати. Відповідно до довідок від 30.01.2017 року № 01-07/09, № 01-07/10, виданих Спеціалізованою загальноосвітньою середньою школою № 1 з поглибленим вивченням іноземних мов Чернігівської міської ради Чернігівської області, з яких вбачається, що [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню своїх дітей - [PERSON] та [PERSON], не цікавиться успіхами дітей у навчанні, не відвідує батьківські збори, вихованням дітей займається тільки мати. Вказане свідчить про те, що фактично [PERSON] зовсім не приймає участі у вихованні своїх дітей, не цікавиться їх життям. Згідно припису ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ. Згідно ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Як вбачається зі змісту п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виходячи зі змісту абз. 8 п.п. 2 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959року дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. У відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (далі -Кнвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 статті 9 Конвенції передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Отже, судом встановлено, що [PERSON] вжито заходів щодо забезпечення відпочинку та оздоровлення для своїх дітей у Норвегії, в період з 15.06.2017року по 31.07.2017року, що відповідає інтересам дітей, сприятиме їх оздоровленню, загальному розвитку та розширенню світогляду дітей. А відповідач своїми діями створює для цього перешкоди. За таких встановлених фактичних обставин суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, а порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved