Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», в якому після уточнення позовних вимог просить суд про: 1) визнання недійсним договору № ЕF-473L від 18.07.2013 року, укладеного між позивачем і ФОП [PERSON]; 2) визнання недійсним кредитного договору № 85019206346 від 18.07.2013 року, укладеного між позивачем і АТ «Банк Ренесанс Капітал»; 3) стягнення з ФОП [PERSON] суми моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 18.07.2013 року раніше невідомим позивачем громадянином, який назвався представником Дніпропетровського заводу «Статус груп», було запропоновано поставку балконної конструкції і віконно-дверного блоку від виробника по індивідуальному замовленню. При цьому було повідомлено, що вартість замовлення складає 15 695 грн., а знижка - 25%, із можливістю надання розстрочки по оплаті без нарахування процентів. З метою укладення договору позивач прибула до офісу, розташованого за адресою: [ADDRESS], де були підписані договір індивідуального замовлення № ЕF-473L з ФОП [PERSON] і кредитний договір № 85019206346 з банком. При цьому, як вказує позивачка, перед підписанням договорів, вона не була ознайомлена з їх текстом. Після дослідження змісту договорів, позивач дійшла до висновку про те, що дії осіб, які уклали з нею договори, є незаконними, направлені на введення в оману, оскільки внаслідок всіх виплат до сплати належить сума 17354 грн. 06 коп., в той час, коли вартість виробу складає 15 695 грн.; тобто сума виплат перевищує вартість виробу на 1659 грн. 06 коп. Під час оформлення документів, позивача не попередили про те, що мова йде не про придбання товару в розстрочку, а про надання кредиту. Щомісячна сума виплат у розмірі 1461 грн. 18 коп. перевищує розмір пенсії позивачки на 343 грн. 43 коп. (пенсія складає 1117 грн. 75 коп.). На вимоги позивача, ФОП [PERSON] відмовилась від розірвання договору № ЕF-473L від 18.07.2013 року. На думку позивача, ФОП [PERSON] шляхом замовчування про існування ряду обставин, що перешкоджають вчиненню правочину, ввела її в оману, а також застосувала нечесну, агресивну підприємницьку практику. Розмір моральної шкоди оцінений позивачем в сумі 2 000 грн. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 203, 230 ЦК України, ст. ст. 18, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів». У судовому засіданні позивач та її представник, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник відповідача - ФОП [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти позову та вважає його необґрунтованим, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник відповідача - ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від останнього про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог позивача заперечує. Представник третьої особи - інспекція з питань захисту прав споживачів в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши свідків, суд встановив наступне. 18.07.2013 року між [PERSON], в якості замовника, і ФОП [PERSON], в якості виконавця, був укладений договір № ЕF-473L, за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, а замовник зобов'язується оплатити і прийняти вироби і роботу згідно умов цього договору. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 3.1 вище вказаного договору вартість замовлення виробу склала 15 695 грн. Після виконання п. 3.1 договору виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 24 робочих днів з моменту укладення договору (п.3.2 договору). 18.07.2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і [PERSON], в якості позичальника, був укладений кредитний договір № 85019206346, за умовами якого банк надає позичальнику кредит з метою та у сумі, вказаній в пропозиції, й в порядку, передбаченому договором, а позичальник зобов'язується сплатити банку разову комісію, своєчасно та в повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом та комісії, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору та повертати кредит банку частинами у сумах та терміни, визначені у графіку платежів, але в будь-якому випадку не пізніше останнього дня строку кредиту, зазначеного в пропозиції. Сума кредиту склала 14 706 грн. 20 коп. Згідно з графіком платежів, сукупна сума всіх платежів, які має здійснити позичальник за період з 19.08.2013 року по 19.07.2014 року, складає 17 354 грн. 06 коп., включаючи погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту. Судом встановлено, що укладення вищевказаного кредитного договору було необхідним для здійснення позивачкою оплати по договору № ЕF-473L від 18.07.2013 року на користь ФОП [PERSON], що підтверджується зокрема листом-гарантією банківської установи від 18.07.2013 року. 19.07.2013 року [PERSON] звернулась із заявою до ФОП [PERSON] про розірвання договору № ЕF-473L від 18.07.2013 року, з посиланням на введення її в оману під час надання інформації з питання оплати за замовлені балконні вироби. ФОП [PERSON] надала відповідь б/н б/д на заяву [PERSON] (а.с. 26, 27), де з посиланням на п. 7.6 договору і постанову КМУ від 19.03.1994 року № 172 повідомлялось про неможливість розірвання договору. 27.07.2013 року [PERSON] звернулась із заявою до ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» про розірвання кредитного договору № 85019206346 від 18.07.2013 року, з посиланням на те, що розривається договір з виконавцем ФОП [PERSON] від 18.07.2013 року на суму 15 695 грн. Згідно з актом приймання-передачі від 31.07.2013 року, підписаного сторонами по договору № ЕF-473L від 18.07.2013 року, вироблені конструкції поступають на зберігання ФОП [PERSON] у зв'язку з тим, що [PERSON] відмовилась прийняти замовлення. Згідно з квитанціями, наявних в матеріалах справи, позивачем здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до довідки-розрахунку ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», за станом на 25.04.2014 року, загальна заборгованість за кредитним договором складає 3 676 грн. 62 коп. З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. В п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що в якості наявності обману по відношенню до позивача, остання посилається на те, що: перед підписанням спірних договорів вона не була ознайомлена з їх текстом; сума необхідних витрат у розмірі 17354 грн. 06 коп. перевищує вартість замовлених виробів у розмірі 15 695 грн.; позивача не попередили про те, що мова йде не про придбання товару в розстрочку, а про надання кредиту; щомісячна сума виплат у розмірі 1461 грн. 18 коп. перевищує розмір пенсії позивача. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку про те, що в ході розгляду справи позивачем не було доведено у встановленому законом порядку та належними доказами обставину введення її в оману під час підписання спірних договорів. Так, згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Спірні договори підписані з боку позивача без будь-яких заперечень, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Дані про заінтересованість свідків в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Доказів того, що під час підписання договорів позивач був обмежений у можливості з детальним ознайомленням з текстами та умовами цих договорів, суду не надано. Більш того, здійсненими оплатами позивачка підтвердила виконання кредитного договору № 85019206346 від 18.07.2013 року, кредитні кошти по якому були зараховані на виконання договору № ЕF-473L від 18.07.2013 року. На графіку платежів від 18.07.2013 року, як частини кредитного договору, мається підпис [PERSON], що свідчить про її ознайомлення із загальною сумою платежів, які необхідно здійснити за період користування кредитними коштами. Актом приймання-передачі від 31.07.2013 року, підписаного обома сторонами, підтверджено виконання виконавцем замовленого позивачем виробу. Проте, у зв'язку з відмовою позивача прийняти замовлення, конструкції передані на зберігання ФОП [PERSON] Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним договору № ЕF-473L від 18.07.2013 року, укладеного між позивачкою і ФОП [PERSON] та визнання недійсним кредитного договору № 85019206346 від 18.07.2013 року, укладеного між позивачем і АТ «Банк Ренесанс Капітал», є недоведеними і не підлягають задоволенню. Відповідно, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з ФОП [PERSON] суми 2 000 грн. моральної шкоди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed