Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.08.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 2113. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя у подружжя не склалося через несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага між сторонами, що стало фактичною причиною припинення шлюбних відносин і ведення спільного господарства. Кожен зі сторін по різному дивиться на головні критерії шлюбу, на життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, в наслідок чого строни більше місяця спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, що й стало підставою для звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу, в якому позивач просить розірвати шлюб із відповідачем та стягнути із відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 30.10.2020 року матеріали позовної заяви залишено без руху в зв`язку із виявленими недоліками та позивачу надано строк для їх усунення. 05.11.2020 року на адресу суду відпозивача надійшла заява про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 30.10.2020 року. Ухвалою суду від 06.11.2020 року відкритио провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено до судового засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві, просила суд їх задоволити. Додатково пояснила, що вона заперечує проти надання судом строку на примирення, оскільки у сторін було достатньо часу, щоб все обдумати та вона вважає, що в разі надання судом соронам строку на примирення, в їх відносинах ніяких змін не відбудеться. Настоювала на розірванні шлюбу. Пояснила, що спору щодо місця проживання спільної дитини, між сторонами немає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Додатково пояснив, що не відмовляється від дитини та бажає приймати активну участь у його вихованні та забезпеченні всім належним та необхідним. З`ясувавши позиції сторін, дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 15.08.2014 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2113, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15.08.2014 р., серії [NUMBER] (а.с.14). За час спільного проживання у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.08.2015 року (а.с.4). Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально, сторони спільно не проживають та спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд не може примушувати подружжя проживати разом, цікавитися їх приватним життям, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків, а надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду (ВС/КЦС, № 761/33261/16-ц, 26.11.18). Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved