Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на ? частину квартири [ADDRESS], після смерті її матері - [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що її матері - [PERSON], на праві власності належала ? частина вищевказаної спірної квартири, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1993 року. [INFO] року померла мати Позивача [PERSON], про що зробленій запис в Книзі реєстрації смертей від 30.07.1998 р. №9122. Тобто, після смерті матері Позивач, будучи її рідною донькою, залишилась єдиним спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців першої черги не лишилось. Позивач з 1992 року проживає в спірній квартирі та фактично прийняла спадкове майно [INFO] року - ? частину квартири [ADDRESS] шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном та утримання цього майна, що повністю відповідало приписам законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини. Факт прийняття Позивачем спадкового майна підтверджується, зокрема: актом від 29.11.2013 року; копіями квитанцій про оплату комунальних платежів по спірній квартирі. Станом на день прийняття спадщини законодавство не передбачало обов'язкової реєстрації факту прийняття спадкового майна в державних органах. Позивач наголошує в своїй позовній заяві, що оформити спадщину він не може в зв'язку з об'єктивними обставинами, а тому вимушений звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, до його початку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд позов задовольнити в повному обсязі, справу розглядати за його відсутності, у разі неявки відповідача просив проводити розгляд справи у заочному порядку у відповідності до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, ознайомившись з заявою позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно довідки КП «Жилкомсервіс» №799 від 14.03.09, копія якої є в матеріалах справи, [PERSON] померла [INFO] року на день своєї смерті постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про народження, копія якого є в матеріалах справи, батьками позивача - [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00000459767 від 29.04.2009 року, копія якого міститься в матеріалах справи, [PERSON] змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» з 21.03.1970 року. Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому суд, при постановленні рішення керується ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.529 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки на час відкриття спадщини позивач постійно проживала разом з померлим спадкодавцем, вступила фактично в управління та володіння квартирою, то вона фактично прийняла спадщину після його смерті. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання за [PERSON] права власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved