Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цим позовом і вказала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 липня 2013 року приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чорною О.В., та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАІ № 873611, їй належить житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] . 30 липня 2013 року між нею та [PERSON] був укладений спадковий договір, відповідно до умов якого вона передає після своєї смерті у власність останній вищезазначений житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] . Відповідно до умов вищезазначеного договору на [PERSON] покладені такі обов`язки: Відповідно до п. 6.1 Якщо у відчужувача майна виникне така необхідність по догляду, а у набувача майна немає можливості самому виконувати побутові послуги, то набувач повинний найняти за свої кошти людину для постійного виконання побутових послуг, прибирати та слідкувати за санітарним станом приміщення, прати білизну, купувати продукти та забезпечувати на день трьохразовим харчуванням, забезпечувати печатною кореспонденцією, сплачувати платежі у встановлені строки за комунальні послуги, в разі необхідності робити поточний ремонт приміщення; Відповідно до п. 6.2 Забезпечувати згідно за рецептами лікарів, належними лікувальними засобами, при необхідності помістити до лікарні на лікування; Відповідно до п. 6.3 Матеріальне забезпечення за утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувану, оцінюється сторонами в розмірі 1147 грн. [PERSON] зазначає, що після укладення вказаного договору вона утратила контакт з [PERSON] , яка самостійно приїхала до вказаного будинку, де без її дозволу здійснила заміну дверей та замків у зв`язку з чим позивачка не мала можливості потрапити до належного їй будинку. [PERSON] шляхом обману відібрала у позивачки всі правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок та її земельний пай, а також забрала її паспорт. Крім того, шляхом обману здійснила налаштування в додатку банку, в результаті чого з пенсійної картки позивачки щомісяця здійснювались регулярні платежі грошових коштів на банківську картку [PERSON] . Через складне життєве становище, з 30 червня 2015 року позивачка почала проживати в Комунальному закладі соціального захисту «Центр комплексного обслуговування бездомних осіб» у м. Кам`янське, де їй було надано допомогу по відновленню паспорта громадянина України. Позивачка вважає, що [PERSON] незаконно та протиправно, в порушення умов вищезазначеного договору заволоділа належним їй на законних підставах житловим будинком. Тому з урахуванням наведеного [PERSON] звернулась до суду з цим позовом і просить розірвати спадковий договір, укладений 30 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекса Людмилою Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі за № 664, а також стягнути з відповідачки 768,40 грн. судового збору. [PERSON] з вищезазначеними позовними вимогами [PERSON] не погоджується, вважає їх не підлягаючими задоволенню. Маючи на меті внутрішні переконання, [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Алекса Людмила Миколаївна, про визнання удаваним правочином спадковий договір, укладений 30 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] ; визнання встановлених між [PERSON] та [PERSON] відносин регульованими правилами договору купівлі-продажу, за яким [PERSON] передала нерухоме майно за адресою [ADDRESS] [PERSON] , а [PERSON] прийняла це майно і сплатила [PERSON] 59196 грн, та визнання права власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог [PERSON] вказала, що вона є дружиною [PERSON] . У 2010 році вони з чоловіком вирішили придбати невеликий будинок із земельною ділянкою у сільській місцевості неподалік від м. Кам`янське. Так, у 2011 році їм було запропоновано придбати житловий будинок по [ADDRESS] . Оскільки на той час у власника будинку [PERSON] був відсутній кадастровий номер на земельну ділянку, сторони погодили, що будуть частково вносити грошові кошти власнику нерухомого майна та займатись підготовкою всіх необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу. 18 січня 2011 року нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Г.В. було посвідчено довіреність, відповідно до якої [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси та діяти від його імені в рамках того, що дозволено законом. Сума продажу вищезазначеного житлового будинку була обумовлена в розмірі 6000 доларів США, що на той час було еквівалентно 47640 гривень, що підтверджується відповідною розпискою, написаною 24 січня 2011 року [PERSON] , який представляв інтереси [PERSON] . Згодом родина [PERSON] почали здійснювати грошові виплати [PERSON] , в результаті чого останній надав їм всі правовстановлюючі документи на будинок до оформлення договору купівлі-продажу, що підтверджується написаною власноруч [PERSON] . У березні 2012 року [PERSON] запропонував їм зареєструватись у будинку на що [PERSON] разом з чоловіком погодились та 13 березня 2012 року [PERSON] був зареєстрованим як проживаючий у будинку [PERSON] . Після присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та отримання Державного акту на земельну ділянку, у серпні 2012 року [PERSON] попросив [PERSON] та її чоловіка знайти йому та його дружині [PERSON] житловий будинок, сума якого коштує в рамках 2000-3000 доларів США, однак згодом передумав. Не встигнувши оформити договір купівлі-продажу [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14 грудня 2012 року виконавчим комітетом Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина, до складу якої входив вищезазначений спірний житловий будинок, який згодом успадкувала дружина померлого - [PERSON] та не мала заперечень щодо продажу вказаного будинку. 05 січня 2013 року [PERSON] склала відповідну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мельнічук В.І. та зареєстровану в реєстрі за № 1, якою уповноважила [PERSON] та надала йому право оформити її спадкове майно у законному порядку для подальшого відчуження житлового будинку. Так 24 липня 2013 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначений спірний житловий будинок. Протягом всього часу [PERSON] та її чоловік сплачували [PERSON] певні грошові кошти в рахунок виплати за житловий будинок, про що остання писала відповідні розписки. 30 липня 2013 року [PERSON] було виплачено повний розрахунок за житловий будинок, після чого [PERSON] з чоловіком звернулись до нотаріальної контори з метою укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, однак їм було відмовлено у зв`язку з тим, що у вказаному будинку була зареєстрована [PERSON] . Нотаріусом було запропоновано укласти спадковий договір, після чого вони зможуть стати власниками цього будинку. Так, 30 липня 2013 року між сторонами був укладений спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекса Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 664. Виконавцем цього договору було призначено [PERSON] та відповідно до умов договору на [PERSON] було покладено певні обов`язки по умовам договору. [PERSON] зазначає, що з моменту укладення вказаного договору, [PERSON] до них з ціллю отримання грошових коштів або надання будь-якої допомоги, не зверталась. З урахуванням викладеного [PERSON] звернулась до суду з цим зустрічним позовом та просить: Визнати удаваним правочином спадковий договір, укладений 30 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекса Людмилою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 664; Визнати встановлені між [PERSON] та [PERSON] правовідносини щодо житлового будинку по [ADDRESS] регульованими правилами договору купівлі-продажу; Визнати передачу [PERSON] житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] , прийняття [PERSON] цього будинку і сплати [PERSON] 59196 грн., та визнати право власності на вищезазначений житловий за [PERSON] . Представник приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Алекси Л.М. в судове засідання не з`явилась, про дату судового засідання сповіщена. [PERSON] в судовому засіданні вказав, що доводиться чоловіком [PERSON] . В 2010 році він зі своєю дружиною вирішили придбати невеликий будинок у сільській місцевості неподалік від м. Кам`янське. У 2011 році їм було запропоновано придбати житловий будинок по [ADDRESS] . Оскільки на той час у власника будинку [PERSON] був відсутній кадастровий номер на земельну ділянку, він погодив з [PERSON] , що будуть частково вносити грошові кошти власнику нерухомого майна та займатись підготовкою всіх необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу. Сума продажу вказаного житлового будинку була обумовлена в розмірі 6000 доларів США, що на той час було еквівалентно 47640 гривень, що підтверджується відповідною розпискою, написаною 24 січня 2011 року [PERSON] , який представляв інтереси [PERSON] . Згодом він почав здійснювати грошові виплати [PERSON] , в результаті чого останній надав їм всі правовстановлюючі документи на будинок. У березні 2012 року за пропозицією [PERSON] , він зареєструвався у цьому будинку. Не встигнувши оформити договір купівлі-продажу, [INFO] [PERSON] помер, після смерті останнього, він з дружиною допомогли [PERSON] успадкувати будинок, щоб вона в подальшому могла укласти з ними договір купівлі-продажу. Після смерті [PERSON] , вони з дружиною частково продовжували сплачувати [PERSON] грошові кошти за будинок, про що вона писала відповідні розписки. Сплативши повну суму, вони звернулись до нотаріальної контори з метою оформлення договору купівлі-продажу, однак їм було відмовлено оскільки за вказаною адресою була зареєстрована [PERSON] , яка фактично там не проживала. Нотаріусом було запропоновано укласти спадковий договір, після чого вони зможуть стати власниками цього будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, заслухавши сторін по справі, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволеними бути не можуть. Ст. 1302 ЦК України передбачено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом міністрів України (стаття 1304 ЦК України). Згідно зі ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. У ст. 1308 ЦК України зазначено,що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Спадковий договір є інститутом договірного, а не спадкового права, тому до правовідносини, які виникли з договорів, застосовуються в тому числі загальні положення про договір. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України). [PERSON] вказує на неналежне виконання умов договору. Між сторонами існує конфлікт, який вони не можуть вирішити самостійно тривалий час про що свідчить їх поведінка в судовому засіданні. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачкою та її представником в ході судового розгляду справи не доведено те, що відповідачка порушила умови спадкового договору, не забезпечила позивачу харчування, вологе прибирання та придбання ліків. Свідків даного конфлікту між сторонами, які б могли спростувати мотивування якоїсь із сторін спору, [PERSON] або її представником суду не було запропоновано запросити та допитати. Інших належних, достатніх та допустимих доказів, які підтверджують підстави позову суду не надано, а суд не може обгрунтувати рішення виключно словами позивачки за первинним позовом, а тому відсутні підстави стверджувати про неналежне виконання обов`язків, визначених договором. В ході судового розгляду суду стало відомо, що відносини між [PERSON] та [PERSON] були договірними з метою придбання родиною останньої житлового будинку, який [PERSON] успадкувала після свого чоловіка. Вказане підтверджується й відповідними документами, доданими до справи (Копії довіреностей/розписок та інше). Сад також приймає до уваги той факт, що [PERSON] в судовому засіданні вказала на те, що з належного їй житлового будинку її ніхто не виселяв, а вона покинула його самостійно за рекомендаціями віруючих людей. Наведене дає суду підставу для висновку, що остання вільно розпорядилась своєю волею та надала родині [PERSON] спірний будинок, тому суд вважає, що права [PERSON] на спірний житловий будинок не порушені, а тому її позовні вимоги задоволеними бути не можуть. Згідно пояснень [PERSON] 30 липня 2013 року [PERSON] було виплачено повний розрахунок за житловий будинок, після чого [PERSON] з чоловіком звернулись до нотаріальної контори з метою укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, однак їм було відмовлено у зв`язку з тим, що у вказаному будинку була зареєстрована [PERSON] , але у ньому фактично не проживала. 30 липня 2013 року між сторонами був укладений спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекса Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 664. Виконавцем цього договору було призначено [PERSON] та відповідно до умов договору на [PERSON] було покладено певні обов`язки по умовам договору. В судовому засіданні також знайшло своє підтвердження, що після укладення вказаного договору [PERSON] до [PERSON] з метою отримання грошових коштів або надання будь-якої допомоги, не зверталась. У відповідності до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № X, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Узагальненням Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, виходячи з вищевикладених обставин, норм актів законодавства України та судової практики, в дійсності [PERSON] та [PERSON] мали на меті укладення не спадкового договору, а договору купівлі-продажу, на підставі якого [PERSON] мала передати у власність [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] , внаслідок чого отримати від останньої та її чоловіка грошову суму коштів визначену між сторонами раніше. У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено ч.1 ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Наведене дає суду підставу для визнання удаваним правочином спадковий договір між [PERSON] та [PERSON] . А також визнання встановленим між [PERSON] та [PERSON] правовідносини щодо житлового будинку по [ADDRESS] регульованими правилами договору купівлі-продажу. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 липня 2013 року приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чорною О.В. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАІ № 873611, [PERSON] належить житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] . Тобто на даний час вона є власником цього житлового будинку на законних підставах відповідно до зазначених документів. А питання про скасування правовстановлюючого документа на підставі якого належить житловий будинок [PERSON] в судовому засіданні не ставилось. Доказів виплати [PERSON] повної суми вартості житлового будинку в судовому засіданні не встановлено, що свідчить про невиконання належним чином договору купівлі-продажу житлового будинку, що позбавляє суд можливості задоволення позову в частині визнання передачі [PERSON] житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] , прийняття [PERSON] цього будинку і сплати [PERSON] 59196 грн, та визнання права власності за [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Тому, враховуючи часткове задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] , суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] 420 гривень судового збору на користь [PERSON] . На підставі викладеного і

Outcome: approved