Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], вказавши, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 16.09.2011 року. На час звернення з позовом позивач є вагітною та перебуває у відпустці у звязку з вагітністю та пологами, а після народження дитини також перебуватиме у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач [PERSON] працює, не має інших утриманців, однак, добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу на утриманні дружини під час вагітності. По суті вимог позивач просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на своє утримання на час вагітності у твердій грошовій сумі 3000 гривень щомісяця з індексацією цієї суми, а у разі народження дитини до досягнення дитиною трьох років без додаткового рішення суду, а також витрати на послуги адвоката в сумі 400 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснивши додатково, що з відповідачем мешкають разом, однак, при цьому все, що потрібно для спільного побуту вона купує самостійно. Відповідач надавав їй певну суму, яку визначав на власний розсуд, на побутові витрати, придбання їжі, одягу, сплату комунальних послуг, тощо. Водночас, оскільки на цей час вона припинила працювати та перебуває у відпустці, тож потребує матеріальної підтримки на час вагітності, а після народження дитини, то і у період перебування у відпустці по догляду за дитиною. Просила про стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі, вказуючи, що відповідач має мінливий дохід, натомість як їй потрібно планувати свої витрати з урахуванням потреб своїх та майбутньої дитини. Представник позивача в судовому засіданні на позові наполягав на підставах, зазначених в позовній заяві. Відповідач остаточно своєї позиції за позовом не виловив, вказуючи, що певні кошти дружині надавав, суму визначав на власний розсуд, на які потреби дружина використовувала надані кошти, він не знає, бо все для спільного проживання вона купує самостійно. Загалом відповідач вказував, що не згоден з сумою, яку просить визначити у межах, передбачених законом, а також не згоден сплачувати аліменти на утримання дружини після народження дитини, адже розуміє обовязок також і сплачувати аліменти на утримання дитини. В ході розгляду справи сторонами заяви чи клопотання не подавались. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 16.09.2011 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб та не заперечувалось сторонами. З 08.11.2017 року [PERSON] перебуває на лікарняному, у відпустці у звязку з вагітністю та пологами. Згідно з довідкою про доходи від 15.11.2017 року [PERSON] працює на посаді станочника ПрАТ «Укрграфіт», середній заробіток за період часу з червня по жовтень 2017 року складає 14266,44 гривень, стягнень з заробітної плати не здійснюється. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 84 ч. 1, 2, 4, 5 СК України визначено, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведені ті обставини, на які вона посилалась в обґрунтування заявлених вимог, а саме: що сторони перебувають у шлюбі, що позивач вагітна, має право та потребує матеріальної допомоги від чоловіка, а відповідач у свою чергу таку допомогу може їй надавати. Суд також погоджується з доводами позивача, що сума у 3000 гривень є помірною та розумною, виходячи з розміру середнього заробітку позивача, оскільки складає приблизно 1/5 частку від його середнього заробітку, а також і наявності підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, враховуючи мінливість місячного заробітку відповідача, який коливається від 9362 до 21500 гривень, та необхідності позивачем планування своїх витрат для забезпечення своїх потреб та потреб дитини, тож позовні вимоги законні та їх належить задовольнити. Також з відповідача належить стягувати аліменти на утримання позивача і у разі народження дитини після її народження без додаткового рішення суду, оскільки така вимога ґрунтується на положеннях чинного законодавства. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 09.11.2017 року, акту прийому-передачі виконаних робіт від 10.11.2017 року та квитанції від 09.11.2017 року [PERSON] було сплачено адвокату [PERSON] 400 гривень за надання консультаційних послуг, складання запиту, позовної заяви. Відповідач не заперечував проти стягнення цієї суми, вказуючи, що вона є розумною та помірною. У звязку з вказаним суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вказаних витрат, а також і судового збору на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved