Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за №41 по проспекту Злуки, 1 в м.Тернополі. В обґрунтування вимог позивач вказує, що вона є власником квартири за №41 в будинку №1 по пр-т.\~Злуки в м. Тернополі. У даній квартирі крім неї також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] З березня 2017 року відповідач [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою без поважних причин, у квартирі відсутні його речі та майно, останній не здійсню оплату комунальних послуг. Відповідач залишив дане житло добровільно, будь-які перешкоди йому у користуванні даним майном не чинились. Посилаючись на наведене та те, що реєстрація відповідача створює перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, просить визнати відповідача \~таким, що втратив право користування квартирою. \~ У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Позивач була присутня у підготовчому судовому засіданні, позов підтримала, з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки. Відзив та заперечення на позов не подавав. На підставі вимог ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником \~квартири за №41 в будинку №1 по пр-т. Злуки в м. Тернополі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10 січня 2003 року серії ВАС №213908, виданим державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №4-89, договором дарування серії ВЕМ 129848 від 15.02.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1150, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №13922357 від 19.03.2007 року, виданим ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації». 18 жовтня 2003 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище «Ковадло», що підтверджується свідоцтва про одруження від 08 жовтня 2003 року, виданим відділом РАГС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, про що зроблено актовий за №1775. Відповідно до довідки за №5017 від 25 вересня 2017 року, виданої ПП «ТернопільКомСервіс» встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані позивач, [PERSON] (син) та відповідач [PERSON] (чоловік). Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається з актів від 15.08.2017 року, 09.11.2017 року, 28.12.2017 року, 25.01.2018 року, 05.03.2018 року, 11.04.2018 року, 30.05.2018 року, складених комісією в складі майстра дільниці [PERSON], паспортиста [PERSON], [PERSON] зареєстрований у квартирі по пр-т. Злуки, 1/41 в м.Тернополі, але не проживає, що підтвердили сусіди позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Той факт, що [PERSON] з березня 2017 року, без поважних причин не проживає у квартирі по пр-т. Злуки, 1/41 в м.Тернополі, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], яка є сусідкою позивачки та [PERSON], яка є подругою позивача. Свідки пояснили, що відповідач більше року у спірній квартирі не проживає. Відповідач в судове засідання не зявився та будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не подав. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із вимогами ч.1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до положень ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з вимогами ч. 2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В силу вимог ст.64 ЖК Україна члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. За змістом ч.1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що позивач є власником спірної квартири, де зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] Матеріалами справи підтверджено, що відповідач протягом року добровільно не проживає у спірному житлі, не цікавиться ним, не приймає участі в його утримані, не сплачує комунальних платежів. Із скаргами до відповідних органів щодо усунення перешкод у користуванні житлом не звертався. У добровільному порядку не знімається із реєстрації, чим чинить позивачу, як власнику будинку перешкоди. \~ \~ \~ \~ Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою за №41 по проспекту Злуки, 1 в м.Тернополі. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач у судове засідання не зявився та не представив суду будь-яких доказів про поважність причин відсутності у вказаному житлі та спростовування доводів позивача. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved