Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] , який зареєстрований 25 червня 1994 року Ірлявською сільською радою Ужгородського району, актовий запис за №7. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.06.1994 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. В шлюбі у них народилося двоє дітей, одна дитина малолітня, [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що тривалий час терпіла знущання відповідача, вказує, що він в стані алкогольного сп`яніння вчиняв сварки, під час однієї із сварок наніс їй значні тілесні ушкодження, крім цього замінив замки у квартиру, де вони проживали з дітьми. Строк на примирення просила не надавати, оскільки подальше проживання з відповідачем вважає неможливим, таке створює ризики для її життя і здоров`я, наносить психічні травми дітям та суперечитиме її інтересам та інтересам їх дітей. Крім цього, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. щомісячно, з врахуванням індексації, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що син проживає разом з нею, проте потребує значних витрат на утримання та розвиток. Просить, врахувати, що відповідач є особою молодого віку, працездатний, має задовільний стан здоров`я, інших неповнолітніх дітей немає, має доходи -оскільки працює будівельником і займається ремонтом квартир, тому може виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини. Процесуальні дії по справі: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.11.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 04.12.2020 року до суду від представника відповідача - адвоката Шкорки І.М. поступила заява, у якій просив про розгляд вказаної справи за правилами загального позовного провадження. При цьому, в судовому засіданні 16.12.2020 року представник відповідача відмовився від поданого клопотання і вказана відмова прийнята судом. 10 грудня 2020 року до суду від представника відповідача - адвоката Шкорки І.М. поступив відзив на позовну заяву, до якого долучено докази надсилання копії такого позивачу. Вказаний відзив долучено до матеріалів справи. У відзиві зазначено, що сторони перебували у шлюбі понад 26 років, мають двох дітей, сварка між подружжям виникла внаслідок пропажі грошових коштів з дому. Відповідач бажає зберегти шлюб, а тому просив суд надати сторонам строк на примирення з метою збереження сім`ї. Також відповідач вважає, що позивач безпідставно просить стягувати аліменти на утримання сина, так як він утримує сина і готовий утримувати синів по мірі своєї можливості. 16.12.2020 року представником відповідача - адвокатом Шкорка І.М. подано клопотання про допит свідків, при цьому таке протокольною ухвалою суду на підставі ч.4 ст.183 ЦПК України повернуто без розгляду заявнику, оскільки подане без додержання вимог, зокрема, у такому відповідно до ч.2 ст.91 ЦПК України не зазначено обставин, які можуть підтвердити свідки. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитини залишено без розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві, доповнила, що тривалий час терпіла знущання відповідача, він відносно неї застосовував фізичне та психологічне насильство. Останні два місяці проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Вона із малолітнім сином проживає у кризовому центрі. Вважає, що їх сім`я розпалася та категорично заперечує щодо примирення. Зазначила, що не забороняє дітям бачитися з відповідачем та не заборонятиме і в майбутньому. Просить шлюб розірвати. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, то представником позивача було подано заяву про залишення позову в цій частині без розгляду і вказану заяву підтримано позивачем. Представник позивача - адвокат Галамба М.В. в судовому засіданні підтримала позов, просила шлюб між сторонами розірвати, оскільки відповідач наніс позивачу тілесні ушкодження, вони проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків, тому вважає, що примирення є неможливе. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 16.12.2020 року проти розірвання шлюбу заперечував, зазначав, що любить дружину і бажає зберегти сім?ю, просив надати строк для примирення. Разом з тим, в судовому засіданні 21.01.2021 року відповідач зазначив, що погоджується на розірвання шлюбу, та бажає зберегти з позивачкою дружні стосунки. Крім того, бажає, щоб сини повернулися жити додому та обіцяє не чинити перешкод позивачу у користуванні квартирою. Представник відповідача - адвокат Шкорка І.М. в судовому засіданні зазначив, що за період перерви між судовими засіданнями відповідач намагався примиритися з позивачем, але зрозумів що примирення неможливе, тому надав згоду на розірвання шлюбу. Крім того, відповідач обіцяє не чинити жодних перешкод синам та дружині у користуванні спільною квартирою. Враховуючи наведене просить позов задовольнити. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб 25 червня 1994 року Ірлявською сільською радою Ужгородського району, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №7. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що сторони записані батьками [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, припинили сімейні стосунки. Позивач примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. Згідно долученого позивачем до матеріалів справи копії вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Зі змісту вироку слідує, що 17.10.2020 року, близько 20 год. 00 хв. [PERSON] під час словесного конфлікту з [PERSON] наніс останній удар своєю рукою стиснутою в кулак в голову, та два-три удари в область грудної клітки, після чого [PERSON] впала та вдарилася потиличною частиною голови об ручку кухонної шафи, чим спричинив потерпілій [PERSON] відповідно до висновку судово-медичної експертизи №480 від 19.11.2020 року тілесні ушкодження, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров?я. Відповідно до довідки від 14.12.2020 року №01-09/552 Закарпатський обласний центр соціально-психологічної допомоги підтвердив, що [PERSON] , дійсно звернулась за допомогою та була зарахована на денний стаціонар ЗОЦСПД з 16.11.2020 р. разом з своїм малолітнім сином [PERSON] [INFO] .. З моменту зарахування до денного стаціонару [PERSON] та її син отримували та отримують послуги консультування у зв`язку з фактом домашнього насильства, а саме психологічним та фізичним насильством з боку чоловіка клієнтки та, як наслідок, внутрішньо-особистісними проблемами, страхами, що викликані переслідуванням та залякуванням з боку чоловіка, тривожністю, почуттям безпорадності та в загальному психологічним дисбалансом, викликаним психологічним тиском з боку чоловіка на жінку та її дітей. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, заслухавши обґрунтування учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Суд також приймає до уваги позицію відповідача про визнання позову і його бажання розірвати шлюб. Наведене дає підстави для висновку, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110-112, , 114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved