Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, який уточнила 13.04.2016 року, мотивуючи свої вимоги тим, що з 27.01.2007 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01.06.2011 року було розірвано. Від шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO] З часу розірвання шлюбу відповідач матеріально не допомагає утримувати сина, не бере участі у його вихованні та догляді, не цікавиться розвитком дитини. Дитина часто хворіє застудними захворюваннями, проходить стаціонарне та амбулаторне лікування. А тому, з метою лікування та профілактики захворювань, необхідне періодичне перебування дитини на морі, що також сприятиме її духовному, моральному та інтелектуальному розвитку. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надав дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон, тому позивачка просить суд надати дозвіл на виготовлення документів та виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі державного кордону України до Ізраїлю, Туреччини та Франції, без згоди та супроводу його батька [PERSON], з метою оздоровлення на час канікул з 29.05.2015 року по 31.08.2015 року та з 27.12.2016 року по 20.01.2017 року. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити та розгляд справи провести у її відсутність. Представник третьої особи: органу опіки та піклування Тлумацької РДА в судове засідання не з'явилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи через засоби масової інформації шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач 27.01.2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 3. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, де в графі «батько» вказано відповідача [PERSON] (а.с. 6). Згідно рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01.06.2011 року шлюб між сторонами було розірвано, а місцем проживання сина [PERSON] було визначено місце проживання його матері - [PERSON] (позивачка) (а.с. 5). Згідно Акту житлово-побутових умов проживання, виданого виконавчим комітетом Тлумацької міської ради Івано-Франківської області, позивачка [PERSON] проживає [ADDRESS], у житловому будинку матері [PERSON], та у неї на утриманні перебуває неповнолітній син [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Також згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 29.03.2016 року матеріально-побутові умови проживання позивачки [PERSON] разом з сином [PERSON] по [ADDRESS] задовільні, санітарно-гігієнічний стан житла відповідає загально-прийнятим нормам та створені належні умови для проживання неповнолітнього [PERSON] (а.с. 49). Відповідно до відповіді головного лікаря Тлумацької ЦРЛ [PERSON] від 09.03.2016 року № 178, неповнолітній [PERSON], [INFO], житель [ADDRESS] часто хворіє простудними захворюваннями (гострими респіраторними захворюваннями, гострими трахеобронхітами, гострими бронхітами), лікується амбулаторно і стаціонарно, а тому лікування та профілактики рекомендовано періодичне перебування дитини на морі, в тому числі за кордоном (а.с. 48). Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України батьківські права на можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ч.2 ст.157 СК України встановлено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В преамбулі Конвенції про права дитини, що прийнята 44-ю сесію Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради № 789 від 27.02.1991 року, зазначено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. Ст.313 ЦК України передбачає, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти річного віку має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), опікунів в їх супроводі або в супроводі уповноваженої особи. Ст.141 СК України передбачає, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини, яка прийнята 44-ю сесією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1989 року та ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасницi забезпечують право дитини не розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадкiв, коли компетентнi органи згiдно з судовим рiшенням визначають, що таке розлучення необхiдне в якнайкращих iнтересах дитини. Ч.2 ст. 10 Конвенції визначає, що дитина, батьки якої проживають у рiзних державах, має право пiдтримувати на регулярнiй основi, за виключенням особливих обставин, особистi вiдносини i прямi контакти з обома батьками. 3 цiєю метою i вiдповiдно до зобов'язання держав-учасниць за пунктом 2 статтi 9 держави-учасницi поважають право дитини та її батькiв залишати будь-яку країну, включаючи власну, i повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну дiють лише такi обмеження, якi встановленi законом i необхiднi для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралi населення або прав i свобод iнших осiб, i сумiснi з визнаними в цiй Конвенцiї iншими правами. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного Кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Малолітній [PERSON], [INFO], який не досяг десятилітнього відку, зареєстрований [ADDRESS], тобто за місцем реєстрації матері, як було визначено рішенням суду. Діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Так, порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21.01.1994 року, постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не потрібна у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним з таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, в який, згідно Правил, записано дитину, яка прямує в його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підписів яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень на позов не подав, будь-яких доказів, які б спростували обставини викладені позивачкою в позовній заяві суду не представив. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими способами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Відповідно до Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно з ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов'язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст.ст. 19 СК України. Згідно висновку № 268/01-18/02 від 25.03.2016 року Тлумацької РДА Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування, виходячи з інтересів малолітньої дитини, Тлумацька РДА вважає доцільним надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини [PERSON], [INFO], для оздоровлення без згоди батька [PERSON], оскільки це сприятиме розширенню світогляду та добре позначиться на його духовному, моральному та інтелектуальному розвитку, як особистості. В ході проведеної перевірки встановлено, що з 2007 року [PERSON] (позивачка) перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01.06.2011 року було розірвано. Місцем проживання малолітнього сина [PERSON] було визначено місце проживання його матері. Батько дитини часто виїжджає на роботу за межі держави, в нього є інша сім'я. Малолітня дитина [PERSON] часто хворіє застудними захворюваннями, проходить стаціонарне та амбулаторне лікування. А тому для лікування та профілактики захворювань необхідне періодичне перебування дитини на морі. Батько дитини вже надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон, та не заперечує щодо повторного вивезення дитини. На засідання комісії батько дитини не з'явився, оскільки перебуває за межами держави (а.с. 24). Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі державного кордону України для тимчасового перебування, а також те, що дитина хворіє, їй необхідне оздоровлення, і позивачка має можливість доставити сина [PERSON], [INFO], за кордон на оздоровлення, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] (позивачка) з метою забезпечення гарантованих державною прав та інтересів дитини, виходячи з принципів належного забезпечення догляду дитини, доступу її до культурних та духовних цінностей, та надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі державного кордону України до Ізраїлю, Туреччини та Франції, без згоди та супроводу батька у період літніх канікул 29.05.2015 року по 31.08.2015 року та у період зимових канікул з 27.12.2016 року по 20.01.2017 року, з можливістю виготовлення всіх необхідних для цього документів, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved