Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на своє утримання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04.05.2020 р. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідач після розірвання шлюбу не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, тим самим не виконує свій батьківський обов`язок. Самостійно забезпечити дитину усім необхідним вона не має можливості. Відповідач працездатний, працює монтажником в ДП «Костянтинівське монтажне управління» ПАТ «Тепленергомонтаж», його дохід становить близько 10-12 тисяч гривень на місяць, а тому, на її думку, він має можливість сплачувати на утримання доньки аліменти в розмірі ј частки свого доходу щомісяця. Неповнолітня донька є дитиною з інвалідністю, а тому вона як мати, яка проживає з дитиною з інвалідністю відповідно до ст. 88 СК України має право на утримання. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з моменту подання даної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь кошти на утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісяця, починаючи з моменту подання даної заяви на весь час проживання з дитиною-інвалідом. В судове засідання позивач не з`явилась, однак надіслала до суду заяву, в якій зазначила, що не має можливості прибути в судове засідання, просить розглянути справу без її участі, позов підтримує повністю та просчить його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме: згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки, але не з дня звернення позивача до суду з даним позовом, а з 01 липня 2021 року, оскільки у квітні, травні та червні 2021 року ним вже сплачені аліменити, що підтверджується квитанціями; сплачувати аліменти на утримання позивача не згоден, так як донька [PERSON] дійсно є дитиною з інвалідністю, але не потребує постійного строннього догляд, тому позивач має можливість працювати, вона створила нову сім`ю та перебуває на утриманні свого чоловіка. До того ж, він утримує повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Просив суд задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини частково, а саме з 01 липня 2021 року; у задоволенні позовних вимог в частині стягненні аліментів на утриманни позивача відмовити. Під час розгляду справи по суті встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданного 07.12.2006 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є: матір`ю - [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. № 8). Дитина проживає з позивачем. Як вказала в позовній заяві позивач, відповідач після розірвання шлюбу не надає їй матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє в Україні з 27 вересня 1991 року, «… держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей». За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 14.02.2012 р. УПСЗ Южноукраїнської міської ради, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, її законним представником вказана [PERSON] , [INFO] (а. с. № 9). Відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Вислухавши відповідача, враховуючи позицію позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню на підставі наступного. [PERSON] є батьком неповнолітньої доньки - [PERSON] , а тому обов`язаний виконувати свій обов`язок як батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття, встановлений ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, але не з дня звернення позивача до суду з даним позовом, тобто з 29.04.2021 р., а з 01 липня 2021 року, оскільки у квітні, травні та червні 2021 року ним вже сплачені аліменити, про що надав суду копії квитанцій. Однак, доводи відповідача щодо стягнення аліментів з 01.07.2021 р., не можуть бути прийняті судом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. До того ж, з наданих відповідачем копій квитанцій не вбачаєтся отримувач коштів та призначення платежу. З урахуванням вищевикладеного, положень ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про те, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 29.04.2021 р. і до досягнення дитиною повноліття. Отже, позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідча коштів на утримання позивача, то суд вважає, що у задоволенні даних позовних вимог слід відмовити. Такого висновку суд прийшов з урахуванням того, що відповідно до ст. 88 СК України підстаною права на утримання є проживання з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, та опікування нею. Позивач, заявляючи до відповідача позовні вимоги щодо її утримання, надала в якості доказу копію посвідчення серії [NUMBER] , виданого 14.02.2012 р. УПСЗ Южноукраїнської міської ради, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, але не вбачається те, що дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду. Будь-яких інших доказів на підтвердження даної обставини позивачаем суду не надано. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 908 гривень, оскільки позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів звільнена.

Outcome: partial