Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій вказує, що з 1988 року вона фактично проживає, а з 11.09.2001року зареєстрована в житловому будинку №21, по вул. Щорса, в смт. Тиврів, що стверджується ордером №418 на зайняття даного приміщення, виданого [PERSON] селищною радою 04.10.1988 року на ім»я її батька [PERSON] Вселилась вона в дане житло як його дочка, тобто добросовісно, відкрито та безперервно володіє даним будинком. За життя батьки не приватизували даний будинок. В комунальній власності та на балансі [PERSON] ККП він не перебуває. Договору найму житлового приміщення вона з відповідачем не укладала. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 21, по вул. Щорса, в смт. Тиврів, позначений літ «А», загальною площею 64,6 кв.м., житловою 34,7 кв.м., допоміжною 29,9 кв.м., вартістю 45195 грн., погріб «П/а», вартістю 3797грн., сарай «Б», вартістю 520грн., огорожу №1, вартістю 1850грн., ворота №2 , вартістю 130грн., хвіртку №3, вартістю 84грн., колонку питну №4, вартістю 519 грн, загальною вартістю 52689 грн., в порядку набувальної давності. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Відповідач просить позов розглядати у відсутність його представника, позов визнає. Суд, вислухавши позивачку, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. 04.10.1988 року на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради від 19.09.1984року №195 [PERSON] було видано ордер №418 на 3-ьох осіб на вселення до житлового будинку №21 по вул. Щорса в смт. Тиврів (а.с. 14). Рішенням виконкому [PERSON] селищної ради від 19.09.1984 року №195, прийнятим на підставі матеріалів [PERSON] райсільгоспкомунгоспу, спірний житловий будинок був виділений [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із змісту даного рішення. [PERSON] помер 03.08.2013р., що стверджується свідоцтвом про смерть. Позивачка його дочка. З листа [PERSON] райсільгоспкомунгоспу від 30.03.1989року №27 до голови колгоспу «Росія» про виділення присадибної земельної ділянки спірного житлового будинку вбачається, що він був переданий [PERSON] райсільгоспкомунгоспу виконкомом селищної Ради на баланс після конфіскації. Свідок [PERSON] показала, що житловий будинок, в якому проживає позивачка був побудований [PERSON] приблизно в 1980-1983р.р. вона була засуджена та даний будинок був у неї конфіскований. Батько позивача - [PERSON] працював у [PERSON] райсільгоспкомунгоспі і отримав даний будинок Будинок був поділений на дві частини з окремими виходами. В іншу частину ніхто не заселився і згодом вона завалилась. Свідок [PERSON] мати позивачки, показала, що її чоловік [PERSON] працював [PERSON] райсільгоспкомунгоспі. Житловий будинок №21 по вул. Щорса в смт. Тиврів був переданий комунгоспу на баланс після конфіскації у [PERSON], був недобудований, комунгосп його добудував, розділивши на 2 квартири і їх сім»ї, до складу якої входила і її дочка позивачка у справі, було виділено половину. Іншу частину будинку було виділено [PERSON], однак він у неї не вселився і згодом вона завалилась. Вони сплачували квартирну плату та земельний податок за користування даним будинком та присадибною земельною ділянкою. Заселилась їх сім»я в даний будинок в 1990році. Свідок [PERSON] показав, що він працював директором [PERSON] райсільгоспкомунгоспу з 1987р. по 2004р. Коли він приступив до роботи даний будинок уже перебував на балансі [PERSON] райсільгоспкомунгоспу, був незавершений будівництвом. Він був конфіскований за вироком суду. Селищна рада не хотіла брати його на свій баланс і передала [PERSON] райсільгоспкомунгоспу. Він підписував лист до селищної ради на видачу ордеру на вселення до даного будинку [PERSON] Питання про надання даного будинку [PERSON] вирішувалось зборами трудового колективу. Через податкову заборгованість підприємство було визнано банкрутом та ліквідовано. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Тобто, право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст. 344 ЦК України ( особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю не може пред»явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке належить володільцю в силу титулу- оренди, найму, зберігання, оперативного управління , застави тощо. Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Отже, із зібраних у справі доказів вбачається, що позивачка вселилась у спірний будинок на законних підставах (на підставі ордеру №418 на зайняття даного приміщення, виданого [PERSON] селищною радою 04.10.1988року на ім»я її батька [PERSON] ). Неправомірність видання даного ордеру, що виданий він з порушення встановленого законом порядку, по справі не доведено. Ордер судом недійсним не визнаний. Як наслідок у справі не доведено, що позивачка володіла будинком поза волею власника. Тобто вбачається, що позивачка володіє даним будинком на законних підставах (на правах титулу), що виключає визнання права власності на нього в порядку набувальної давності. На даний час спірний житловий будинок на балансі [PERSON] ККП та [PERSON] селищної ради не перебуває, що стверджується довідкою [PERSON] ККП від 25.02.2016р. №19 та довідкою відповідача від 23.02.2016р. №02-15/100 (а.с. 16,17). Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади ( п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014\~ № 5). Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Аналогічні положення закріплюються і в статті 327 Цивільного кодексу. Відповідно до статті 6 цього Закону України «Про місцеве самоврядування» первинним субєктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Outcome: dismissed