Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] в якому просить ухвалити рішення, яким поділити майно, набуте подружжям під час шлюбу, присудивши у власність [PERSON] ? частку квартири [ADDRESS], загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 42,07 кв.м., яка складається з трьох кімнат та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 20.08.1977 року між нею та відповідачем був укладений шлюб 01.01.1991 року був виплачений пайовий внесок до Житлово-будівельного кооперативу «Алмаз-5» за [ADDRESS]. 30.03.1999 року Ленінським районним судом м. Києва було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Як зазначає позивач, сторони продовжують проживати в даній квартирі. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримують та просять його задовольнити посилаючись на обставини викладені у ньому. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 22, 27, 35). Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.08.1977 року, який був зареєстрований сільською радою Бахмацького району Чернігівської області, актовий запис № 15, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.08.1977 року, (а.с.4). 29.10.1981 року [PERSON] було видано ордер № 028644 на підставі рішення Київської міської Ради народних депутатів від 07.09.1981 р. на вселення в квартиру [ADDRESS] [PERSON], його дружини - [PERSON] та його доньки - [PERSON] (а.с.6, 30). 01.01.1991 року пайовий внесок до Житлово-будівельного кооперативу «Алмаз-5» за квартиру [ADDRESS], був виплачений у повному обсязі, що підтверджується Довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Алмаз-5» № 09/07/01 від 07.09.2016 року (а.с.5). Відповідно до Довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації про показники об'єкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] має загальну площу 68,0 кв.м., житлову площу 41,3 кв.м., що також підтверджується технічному паспорту на дану квартиру (а.с.31, 38). 24.11.2016 р. [PERSON] зареєстрував своє право власності на спірну квартиру, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.38). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що шлюбного договору між сторонами не укладено, жодної домовленості щодо часток майна подружжя між ними не існує. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ч.1 ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи, що зазначене майно набуто сторонами у шлюбі, спільної згоди щодо поділу майна подружжям не досягнуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними, а позов є таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 2 551, 20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved