Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу 23/100 квартири [ADDRESS] від 11 серпня 1997 року №882/97, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], що діяла від імені [PERSON] згідно довіреності серії [NUMBER], реєстр №570, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 17 липня 1997 року, та посвідчений Одеською Новою Біржею в «Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості». Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що між відповідачем та [PERSON], [PERSON], що діяла від імені [PERSON] згідно довіреності 11 серпня 1997 року був укладений вищевказаний договір, посвідчений Одеською Новою Біржею в «Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості». Договір не був нотаріально посвідчений, а на даний час місцезнаходження відповідача невідоме. Також вказує, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто [PERSON] та [PERSON] передали, а відповідач прийняв грошову суму у розмірі 3 000, 00 грн. за продаж 23/100 частини вищевказаної квартири. [PERSON] померла [INFO] року, а [PERSON] помер [INFO] року, у зв'язку з чим після їх смерті відкрилась спадщина на зазначену квартиру, яку позивачка не має змоги прийняти у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 11 серпня 1997 року, за яким померлі набули право власності на 23/100 частини виказаної квартири. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 1997 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочини дійсними, законними і виконаними, [PERSON] змушена звернутись з позовною заявою до суду, про захист своїх прав. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідача за даною цивільною справою, а також відповідної заяви позивачки про можливість прийняття по справі заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 серпня 1997 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], що діяла від імені брата [PERSON] згідно довіреності серії НА 0292318, реєстр №570, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 17 липня 1997 року, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №882/97, а саме 23/100 квартири [ADDRESS], що підтверджується також листом КП «БТІ» Одеської міської ради № 441034.72.14 від 16 червня 2014 року. Вказаний договір був укладений на Одеській Новій Біржі відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під №882/97 від 11 серпня 1997 року. Договір не був нотаріально посвідчений, проте право власності за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано в ОМБТІ та РОН 15 серпня 1997 року в реєстрі під №472, стор. 151, кн. 223 пр. Мати позивачки [PERSON] померла [INFO] року згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] а брат позивачки [PERSON] помер [INFO] року, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], у зв'язку з чим після їх смерті відкрилась спадщина на зазначену квартиру, яку позивачка не має змоги прийняти у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 11 серпня 1997 року, за яким померлі набули право власності на 23/100 частини виказаної квартири. Судом також встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто [PERSON] та [PERSON] передали, а відповідач прийняв грошову суму у розмірі 3 000, 00 грн. за продаж 23/100 частини вищевказаної квартири, а 15 серпня 1997 року цей договір був зареєстрований в ОМБТІ та РОН в реєстрі під №472, стор. 151, кн. 223 пр. Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки щодо визнання вищевказаного договору купівлі-продажу дійсним, виходячи з наступного. Оскільки спірний договір був підписаний сторонами 11 серпня 1997 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. На час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу в серпні 1997 року позивачці не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На теперішній час позивачка не має можливості розпоряджатися своїм майном як належний власник, що порушує її права. Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР у редакції 1963 року - цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. В відповідності до ст. 41 ЦК Української РСР у редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР у редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 224 ЦК Української РСР у редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Так, у судовому засіданні доведено, що умови договору сторони виконали належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відхилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved