Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] за участю третьої особі на стороні позивача [PERSON] із позовом про виділ в натурі частини земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку, який мотивований тим, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.10.2013 року поділено між позивачкою та відповідачем1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та виділено позивачці 51/100 його частку, загальною площею 37, 55 кв. м., а також гараж «Л», сарай-навіс «Н», вбиральню «М», ворота з хвірткою №3, загальною площею 42,85 кв.м., на яке за нею визнано право власності. Вказана частина будинку і надвірні споруди знаходяться на земельній ділянці, приватизованій [PERSON] загальною площею 0,0650 га відповідно до державного акту серії ІІІ-ВН№ 056490, що виданий на підставі рішення Жмеринської міської ради від 23.07.2002 року №164. Крім того на даній земельній ділянці також розташована 3/20 частки вказаного будинку, площею 13. кв.м., яка належить [PERSON] Відповідно до норм ст.ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України дана земельна ділянка підлягає поділу між позивачем та відповідачем пропорційно часткам осіб у праві власності житлового будинку. Оскільки строни не можуть досягти згоди щодо порядку володіння та користування спільною земельною ділянкою, яка необхідна сторонам для обслуговування своїх частин житлового будинку, між ними існує спір, який потребує вирішення у судовому порядку. Просить виділити в натурі частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS] пропорційно до її частки у праві власності на житловий будинок з господарчими спорудами, з можливістю виходу на [ADDRESS], і визнати за нею право власності на виділену земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарчих споруд. Ухвалою суду від 30.05.2014 року позовну заяву в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку, виділення в натурі частини земельної ділянки, визнання права власності на частину земельної ділянки повернуто позивачу -[PERSON] (а.с.62) Ухвалою суду від 11.06.2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку, виділення в натурі частини земельної ділянки, визнання права власності на частину земельної ділянки в частині позовних вимог немайнового характеру - припинення права власності на земельну ділянку залишено без розгляду (а.с.73) В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, будучи за її клопотанням допитаною в якості свідка суду показала, що ознайомившись із висновками експертизи по даній справі просить суд здійснити поділ земельної ділянки за першим або п»ятим варіантом, так як вони обидва враховують її інтереси як співвласника земельної ділянки. Зокрема її інтереси полягають в тому, аби мати можливість виходу на [ADDRESS] в нічний час, оскільки по [ADDRESS], яка є малим тупіком постійно збираються люди із кримінальним минулим, а тому вночі ходити там страшно. Крім того з правої сторони від виходу живуть цигани, із якими у позивачки був конфлікт з приводу їхньої поведінки в минулому, на даний час вона з ними не спілкується. Крім того ближче до виходу на [ADDRESS] є зливна каналізаційна яма та люк до неї, яка є самочинною, однак вона призначена для обслуговування як її із [PERSON] будинку, так і для будинку сусідів. Вказані варіанти враховують можливість обслуговування вказаної каналізаційної ями. Крім того просила врахувати, що відповідач близько десяти років не проживає в будинку та не має наміру там проживати, має доступ до горища із тієї частини будинку, яка йому виділена. Підтвердила наявність вкрай неприязних відносин із відповідачем, вона навіть його боїться. Вказала, що дозволяє своїй матері [PERSON] користуватись земельною ділянкою, що буде виділена їй судом, спору між ними не існує. Заперечила, що сарай «Й», який виділений відповідачу за рішенням суду знаходиться на виділеній їй земельній ділянці. Вказала, що такий сарай на даний час знесений, а на планах в експертизі відображено навіс, яким користується вона. Вказала, що такий порядок, а саме вихід і на [ADDRESS] і на [ADDRESS] склався вже давно. Оформленням всіх документів на будинок займався відповідач [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позов [PERSON] підтримав, просив його задовольнити, суду пояснив, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.10.2013 року визнано право власності [PERSON] на 51/100 частку житлового будинку [ADDRESS], а також гараж «Л», сарай-навіс «Н», вбиральню «М», ворота з хвірткою №3. Вказана частина будинку і господарські споруди знаходяться на земельній ділянці площею 0.0650 га, що належить [PERSON] на підставі державного акта серії ІІІ-ВН №056490, що виданий на підставі рішення Жмеринської міської ради від 23.07.2002 року. Відповідно до норм ст.ст. 120, 377 ЦК України у позивачки, яка набула право власності на частку будинку виникає право власності на земельну ділянку на якій вони розташовані для обслуговування житлового будинку пропорційно до її частки у праві власності на будинок. Виходячи із потреб позивачки, а саме виходу на [ADDRESS], просить здійснити розподіл земельної ділянки відповідно до першого варіанту проведеної судової земельно-технічної експертизи №ОС-164 від 15.01.2015 року, оскільки даний варіант найбільш повно враховує потреби та інтереси позивачки. Зокрема він передбачає наявність проходу позивачки до [ADDRESS], так як вихід на [ADDRESS] ускладнений тим, що вказана вулиця-це короткий тупік, де ускладнений проїзд машин великого габариту, по сусідству проживають сусіди- цигани, які тримають худобу, а тому там постійно брудно, також живуть особи, які торгують алкогольними напоями на розлив, а тому постійно проходять люди із кримінальним минулим. Вважає, що реєстрацію права власності відповідно до рішення суду позивачка може здійснити у будь-який час, що не є перешкодою розгляду справи. Підтвердив наявність неприязних відносин між сторонами. Вказав, що [PERSON] є матір»ю позивачки та буде користуватись земельною ділянкою позивачки, спору з даного приводу між ними не існує. В судовому засіданні як представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] - адвокат [PERSON] виступив на боці позивача, позов просив задовольнити, суду пояснив, що [PERSON] є матір»ю позивачки та їй із 2002 року належить одна кімната у будинку, що розподілений між сторонами. Коли здійснювалось оформлення земельної ділянки, третя особа відмовилась від своєї частки земельної ділянки на користь відповідача, оскільки вони були у хороших відносинах. Надалі отримати земельну ділянку [PERSON] не вдалось, в тому числі і шляхом звернення із позовом до суду, а тому вона буде користуватись земельною ділянкою позивачки, спору з даного приводу між ними не існує. Усі варіанти, що надані на експертизу відповідають інтересам [PERSON], так як вона не буде користуватись земельною ділянкою відповідача. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав суду пояснив, що він у вказаному будинку на даний час не проживає та право власності за собою на підставі рішення суду від 02.10.2013 року не зареєстрував у встановленому законом порядку, однак вважає, що позивачкою [PERSON] йому чиняться перешкоди в доступі до виділених йому приміщень, у нього немає ключа від будинку. Позов не визнає із тих підстав, що при розгляді справи про поділ будинку та земельної ділянки також проводилась експертиза, згідно висновків якої такий поділ не був можливим. Якщо суд прийме рішення щодо поділу він просить здійснити поділ земельної ділянки відповідно до третього варіанту судової експертизи, яка повністю враховує його інтереси. Зокрема такими інтересами відповідач вказав, що він хоче максимально ізолюватись від [PERSON], із якою у нього вкрай неприязні відносини. Він не хоче, аби вона та її співмешканець ходили у нього перед очима. Підтвердив, що був випадок, коли на ґрунті неприязних відносин із позивачкою він не втримавши себе в руках, погрожував позивачці сокирою. Вказав, що на даний час він не має сім»ї, та має намір проживати по [ADDRESS], де йому за рішенням суду виділено частку у будинку. Щодо [ADDRESS], то пояснив, що це повноцінна вулиця. Вважає, що позивачка хоче обрати перший варіант аби дратувати його. Також обраний ним варіант враховує повноцінний заїзд та проїзд до його гаража, що позначений у висновку під літерою «К» та заїзд на територію його подвір»я. Після роз»яснення судом, що у третьому варіанті за рахунок його земельної ділянки відноситься частина земельної ділянки, що передана для користування в якості сервітуту для проїзду та проходу, вказав, що все одно приорітетним для нього є бажання ізолюватись від позивачки. Ствердив, що на всіх варіантах експертизи на території, що виділена позивачці розташований сарай «Й», що виділений йому рішенням Жмеринського суду від 02.10.2013 року про поділ домоволодіння, однак в експертизі він не позначений номером. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, інвентарної справи №984, суд встановив наступні обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивачки, заперечення відповідача та докази, якими вони підтверджуються. Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.10.2013 року (а.с. 81-85) у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третьої особи без самостійних вимог на стороні - позивача відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Жмеринського РВУМВС, про усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні власністю шляхом зняття з реєстрації та виселення, зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про визнання права власності на частину будинку, земельну ділянку та виділ у натурі частки із майна, що є в спільній сумісній власності позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], з господарчими спорудами. Поділено майно набуте під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], а саме 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], з господарчими спорудами, відповідно до варіанту 3 (додаток 9) висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01.06.2013 року. Виділено [PERSON] 51/100 частки в житловому будинковолодінні [ADDRESS], відповідно до варіанту 3 (додаток 9) висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01.06.2013 року, визнавши за нею право власності, що складається з кімнати 1-6, житловою площею 17 кв.м., вартістю 37918 грн., кухні 1-5, площею 8,30 кв.м., вартістю 18582 грн., частину прихожої 1-4, площею 6,55 кв.м., вартістю 14564,50 грн., ванни 1-3, площею 5,70 кв.м., вартістю 12556 грн., загальною площею 37,55 кв.м. та загальною вартістю 83620,50 грн., а також господарські будівлі гараж «Л», вартістю 25864 грн., сарай-навіс «Н», вартістю 12053 грн., вбиральну «М», вартістю 5273 грн., ворота з хвірткою №3, вартістю 2009 грн., загальною площею 42,85 кв.м. та вартістю 45199 грн. Виділено [PERSON] 49/100 частки в житловому будинковолодінні [ADDRESS], відповідно до варіанту 3 (додаток 9) висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01.06.2013 року, визнавши за ним право власності, що складається з кімнати 1-8, житловою площею 32,30 кв.м., вартістю 51980 грн., сіней 1-1, площею 6,30 кв.м, вартістю 18582 грн., вбиральню 1-2, площею 2,10 кв.м., вартістю 6278 грн., частину прихожої 1-4, площею 6,55 кв.м., вартістю 14564,50 грн., кладову 1-9, площею 5,30 кв.м., вартістю 11802 грн., загальною площею 52,55 кв.м. та загальною вартістю 103206,50 грн., а також господарські будівлі сарай «Й», вартістю 6780 грн., гараж «К», вартістю 9040 грн., ворота №1, вартістю 2009 грн., хвіртку №2, вартістю 502 грн., ганок, вартістю 753 грн., загальною площею 47,25 кв.м. та вартістю 19084 грн. В задоволенні вимог позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на відповідну частку земельної ділянки по [ADDRESS] відмовлено. Вищевказане рішення суду набуло законної сили та зареєстровано позивачкою відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, відповідно до п.5 ч.1 ст. 19 якого встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Вказаним рішенням встановлено, що підставою для відмови у позовній вимозі [PERSON] про поділ та визнання за нею права спільної сумісної власності по 1/2 земельної ділянки у незалежне і відокремлене одне від одного користування по [ADDRESS], на яку виданий державний акт на ім»я [PERSON] є неможливість варіантів такого виділу згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №194 від 01.06.2013року. Із висновку судової будівельно-технічної експертизи №194 від 01.06.2013року (а.с.43-44) вбачається, що на її вирішення ставилось питання про те, чи можливо виділити [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки у незалежне і відокремлені одне від одного користування в [ADDRESS]? Із відповіді на вказане питання вбачається, що на час проведення експертизи належні співвласникам житлового будинку по [ADDRESS] частки не виділені, конфігурація земельної дялянки у кадастровому плані, виготовленому спеціалістами Вінницької торгово-промислової палативідрізняється від тієї, що вказана у державному акті, а тому визначити варіанти розподілу земельної ділянки неможливо. Згідно договору купівлі-продажу від 29.12.1993 року, що зареєстрований відповідно до законодавства, чинного на час його укладення (а.с.41-42) [PERSON] належить 3/20 житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 757 кв.м. Згідно державного акту (а.с.51) [PERSON] на підставі рішення Жмеринської міської ради народних депутатів від 23.07.2002 року №164 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,065 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4479. Вказана земельна ділянка обтяжена сервітутом 24кв.м. Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.87-89) вбачається, що земельна ділянка по [ADDRESS] має кадастровий номер 0510300000:00:003:1512, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, відноситься до земель житлової та громадської забудови та на ній встановлено безстроковий сервітут - право проходу та проїзду на велосипеді площею 0.0024 га. Ці дані також підтверджуються технічною документацією із землеустрою ПП «Земельно-кадастрове бюро» щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, на підставі якої виготовлено державний акт [PERSON] (а.с.91-96) Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-164 від 15.01.2015 року (а.с.127-168) вбачається, що ринкова вартість всієї земельної ділянки, що підлягає поділу складає 67411, 00 грн. Площа земельної ділянки для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, що виділена [PERSON] згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.10.2013року становить 331,50 кв.м. Вартість площі, на яку претендує позивачка відповідно складає 34379,61 грн., що визначає ціну заявленого нею позову. Також на розгляд суду запропоновано шість варіантів поділу земельної ділянки без відступу від долей співвласників будинковолодіння. Експерт [PERSON], будучи допитаною у судовому засіданні, висновок ОС-164 від 15.01.2015 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи підтримала, суду пояснила, що нею також проводилась експертиза щодо розподілу будинку між цими ж сторонами у 2013 році та основною причиною неможливості розподілу земельної ділянки було відсутність кадастрової зйомки, а тому було прийнято рішення про не проведення розподілу земельної ділянки. Наявність інших співвласників не було основною причиною неможливості проведення експертизи. Щодо користування горищем, то пояснила, що горище не є окремим об»єктом інвентаризації, а тому кожен із співвласників домоволодіння користується проекцією площі горища, що знаходиться над виділеною частиною домоволодіння та у разі відсутності окремого входу, слід самостійно його облаштовувати.При проведенні огляду експерту було повідомлено про наявність на території домоволодіння вигрібної ями, однак, оскільки вона не є окремим про інвентаризованим об»єктом, є самочинною, на плані вказаний об»єкт не відображено, також на території земельної ділянки, яка виділяється [PERSON] є достатньо місця для облаштування окремої вигрібної ями. Окрім того розподіл будинку та комунікацій охоплюється та враховується при проведенні розподілу будинку. Також експертом повідомлено, що частина, яка на території досліджуваного домоволодіння виділена як сервітут знаходиться за межами фактичного домоволодіння, тобто ворота та хвіртка до домоволодіння з боку [ADDRESS] розташовані по лінії, де закінчується сервітут та в цьому місці ширина складає більше чотирьох метрів та відповідає нормам ДБН для проїзду у внутрішні двори. Вказала, що об»єкт без літери, який розташований на площі земельної ділянки, що виділений [PERSON] та на який як сарай «Й», що виділений рішенням суду 2013 року вказав відповідач - це невеликий об»єкт (навіс), що не інвентаризований, не є капітальною спорудою, а тому нею не присвоєно жодного номера, однак для повноти він відображений у висновку. Також вказала, що сарай «Й» при огляді на час проведення експертизи був знищений, однак оскільки він проінвентаризований, він може бути відновлений на місці свого попереднього розташування, тобто, на частині земельної ділянки, що виділена у всіх варіантах експертизи [PERSON] Також вказала, що при проведенні попереднього дослідження залишки вказаного сараю існували, а тому він був врахований при проведенні експертизи у 2013 році. Встановлені судом правовідносини є правовідносинами з приводу виникнення права вланості на земельні ділянки громадян та регулюються нормами Земельного кодексу України та нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 81ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 120 ЗК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно рекомендацій, що містяться у п.п. Ґ п. 18 Постанови Пленуму ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ від 16 квітня 2004 року N 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року N 2 суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI. Земельний сервітут встановлюється відносно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК). Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що попередній висновок експертизи, за яким [PERSON] намагалась здійснити розподіл земельної ділянки не надав варіантів такого розподілу, однак при задоволенні позову просив врахувати, що між ним та позивачем тривалий час існують неприязні відносини, він у вказаному домоволодінні не проживає, хоче ізолюватись від позивачки, навіть якщо будуть ущемлені його права як землевласника за рахунок встановленого сервітуту за рахунок його земельної ділянки, а тому просив розділити землю відповідно до третього варіанту експертизи. Позивачка наполягала на першому або п»ятому варіанті судової експертизи, так як вона зможе користуватись виходом на [ADDRESS], так як даним виходом вона користується тривалий час, зможе обслуговувати зливну яму, підтвердила наявність неприязних відносин із [PERSON], вказала, що останній у будинку близько десяти років не проживає, має іншу сім»ю та має намір продати свою частину будинку. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для справи і щодо яких у сторін та інших осіб, що беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виник спір з приводу варіанту розподілу земельної ділянки, зокрема щодо проходу [PERSON] на [ADDRESS] в м.Жмеринка. Спору із суміжними співвласниками земельної ділянки чи іншими співвласниками будинку у судовому засіданні не встановлено. Відповідачем та його адвокатом клопотання про призначення повторної чи додаткової експертизи не заявлялось. Жодних доказів спростування, визнання неправильним висновку № ОС-164 від 15.01.2015 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, відповідачами не надано, а тому судом даний доказ приймається до уваги, як належний та допустимий. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що підставою для відмови в задоволенні позову може бути попередній висновок експертизи, що проводилась у справі про розподіл будинковолодіння та земельної ділянки, оскільки як вбачається із матеріалів справи та пояснень експерта, висновок судової будівельно-технічної експертизи від 01.06.2013 року (а.с. 43-44) не містив запитань про можливість залишення частини земельної ділянки у спільному користуванні сторін а також здійснювався на підставі іншої технічної документації, була відсутня кадастрова зйомка, що було усунуто стороною, за клопотання якої призначено експертизу при подачі позову до суду та надано належну технічну документацію (а.с.87-89, 91-96) Суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] про розташування на частині земельної ділянки, що виділена [PERSON] сараю «Й», що належить йому згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.102013 року, оскільки вказане спростовується матеріалами інвентаризаційної справи, висновком експерта від 15.01.2015 року (а.висновку 11), які свідчать про демонтаж вказаного сараю, який був розташований на частині земельної ділянки, що у всіх варіантах підлягає виділу [PERSON], та можливість його відновлення на місці попереднього розташування. Суд не приймає до уваги твердження захисника відповідача про неможливість спільного користування входом на горище, оскільки горище є приналежністю до основної речі, не є окремим об»єктом інвентаризації та окремий доступ до нього підлягає окремому обладнанню. Суд не приймає до уваги твердження захисника відповідача про передчасність розподілу земельної ділянки через невизначеність часток сторін у всьому домоволодінні, оскільки вказані обставини спростовуються рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.10.2013 року, що набуло законної сили, яким здійснено розподіл 1/2 домоволодіння по [ADDRESS] між сторонами, та сторони не позбавлені права здійснити перерахунок долей всього домоволодіння у встановленому законом порядку. Суд не приймає до уваги посилання позивачки [PERSON] та її представника як на підставу розподілу земельної ділянки за першим чи п»ятим варіантом висновку експертизи від 15.01.2015 року із наданням їй виходу на [ADDRESS], оскільки належних та допустимих доказів та обставин такого виділу нею суду не наведено. Зокрема вигрібна яма, відповідно до пояснень позивачки, у будь-якому випадку буде розташована на частці земельної ділянки, що у всіх варіантах підлягає виділу відповідачу, є самочинною приналежністю до основної речі - житлового будинку, а тому не може враховуватись судом при поділі земельної ділянки. Доказів неприязних відносин із сусідами по [ADDRESS] та будь-якого утрудненого виходу чи проїзду на вказану вулицю суду не надано, а те, що такий порядок користування позивачкою земельної ділянки склався постійно під час тривалого часу не проживання відповідача на території вказаного домоволодіння за встановлених обставин не є обов»язковим для суду чи співвласників будинковолодіння. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як він ґрунтується на законі, обґрунтований та доведений позивачем, розподіл земельної ділянки пропорційно до часток у будинковолодінні позивачці необхідно для нормального користування будинком, здійснення догляду за ним, а також для законної реалізації свого права власності на частину земельної ділянки. Обираючи третій варіант висновку № ОС-164 від 15.01.2015 року судової земельно-технічної експертизи від 15.01.2015 року, відповідно до якого слід розподілити спірну земельну ділянку, суд виходить із того, що порядок користування земельною ділянкою між сторонами не досягався, оскільки відповідач тривалий час у будинковолодінні не проживав, має намір проживати у частині будинку, що йому виділена, оскільки на даний час у нього немає іншої сім»ї, між сторонами склались вкрай неприязні відносини, а тому залишення у спільному користуванні сторін значних площ земельної ділянки буде призводити до постійних конфліктів між ними, про що свідчить поведінка сторін у судовому засіданні та їх власні пояснення з цього приводу. Розміри земельних ділянок, що вказані в обраному судом варіанті відповідають часткам сторін у будинку з надвірними спорудами, при цьому відсутні відхилення, розмір земельної ділянки, яка залишається у їх спільному користуванні є мінімально можливою. Крім того відповідач [PERSON] наполягає на виділі земельної ділянки згідно третього варіанту, не дивлячись на ущемлення його прав як землевласника за рахунок частини земельної ділянки, щодо якої встановлено безстроковий сервітут, якою він фактично не користується. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені та документально підтверджені судові витрати - частина судового збору, що оплачена позивачем при подачі позову до суду, виходячи із вимоги майнового характеру - 243,60 грн. (а.с.1а), вартість проведеної судової земельно-технічної експертизи ТОВ «Консалтигн центр Професіонал» - 3500 грн. (а.с.184), а також витрати на правову допомогу у сумі 2500 грн., розмір яких обчислюється судом виходячи із розрахунку та наданої квитанції (а.с.182, 183), тривалості судових засідань, що загалом не перевищили 5 годин, тривалості підготовки позову, та з врахуванням положень ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року та вважається судом обґрунтованим, законним та справедливим. Судові витрати у виді судового збору за позовну вимогу немайнового характеру у сумі 243,60 грн. в частині виділу земельної ділянки та різницю між сплаченим позивачем судовим збором у розмірі 243,60 грн. та сумою, що підлягає оплаті відповідно до висновку судової експертизи від 15.01.2015 року (343,80 грн.) за вимогу майнового характеру щодо визнання права власності на земельну ділянку у сумі 100,20 грн., а в загальній сумі 343,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 5, 15, 16, ч.1 ст. 401, 377 ЦК, ст.ст. 38, 39, ч.1 ст.78, 80, ч.1 81, ч.1 ст. 101, ч.1, 4 ст. 120 КЗ України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,

Outcome: approved