Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом мотивуючи свої вимоги наступним. 29.08.2012 р. її прийняли на роботу до Державного підприємства 2Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління» головним бухгалтером. 31.03.2015 р. позивача звільнено з роботи за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення підприємство нарахувало позивачу заробітну плату за період з 15.01.2013 р. по 31.03.2015 р. у сумі 173 500.23 грн., але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовився. 04.07.2014 р. було відкрите виконавче провадження про стягнення заборгованості у сумі 96 642,04 грн., арештовано майно боржника. Проте в подальшому державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на основі листа ДК «Укроборонпром», яким повідомлено про заборону примусового продажу майна. За таких обставин, в порядку ст.ст. 116,117 КЗпП України [PERSON] просить стягнути з Державного концерну «Укроборонпром» нараховану. Але не виплачену заробітну плату з 15.01.2013 р. по 31.03.2015 р. у сумі 173 500,23 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 137 634,00 грн. за період з 01.04.2015 р. по 08.06.2016 р. В судовому засіданні позивач збільшила вимоги у зв»язку із триванням терміну не проведення розрахунку та остаточно просила стягнути з відповідача заробітну плату у розмірі 173 500,23 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунків у сумі 157 567,20 грн. Представник ДП «Укроборонпром» в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що [PERSON] ніколи не перебувала у трудових відносинах з підприємством. Відповідальність же за затримку проведення розрахунків та як наслідок сплата середнього заробітку за весь час затримки відповідно до положень чинного трудового законодавства несе підприємство, де працював робітник. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи и з наступного. Встановлено, що [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера в Державному підприємстві «Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління», про що свідчить наказ № 99к від 29.08.2012 р. Наказом підприємства № 33-к від 31.03.2015 р. позивача було звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. За приписами ст. 116 КЗпП України справи при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,установи, організації, провадиться в день звільнення. В свою чергу відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач зазначає, що при звільненні з нею не було проведено розрахунку по заробітній платі, яка була нарахована за період з 15.01.2013 року по 31.03.2015 р. у сумі 173 500,00 грн., але н виплачена. За таких обставин [PERSON] і звернулась до суду з позовом на захист своїх прав. Як свідчать матеріали справи, в ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження щодо примусового виконання рішення комісії по трудових спорах ДП «Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління» про стягнення з підприємства на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 96 642,04 грн. 12.04.2016 р. державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. На даний час в провадженні ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві перебуває на примусовому виконанні рішення Оболонського районного суду м. Києва про стягнення з ДП «Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління» на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 76 858,19 грн. Позивач просить стягнути з Державного концерну «Укроборонпром» заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку, зважаючи на те, що відповідач не надає згоду на продаж майна ДП «Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління», а отже порушує її права. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. При цьому чинне законодавство України, що регулює трудові правовідносини, передбачає, що заробітна плата, розрахунок при звільненні здійснюється роботодавцем. Також, в розумінні ст. 117 КЗпП України, виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні покладається на роботодавця за умови його вини. Як встановлено в судовому засіданні позивач працювала в ДП «Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління», під час розгляду справи доказів, які б свідчили про те, що відповідач має відповідати по зобов»язанням працедавця отримано не було. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що ДК «Укроборонпром» не порушує права позивача, а тому вважає за можливе відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed