Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], що діє за себе та в інтересах неповнолітньої [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради про визнання права власності на ? частину квартири у порядку розподілу спільного майна подружжя, просила визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] у порядку розподілу спільного майна подружжя, обґрунтовуючи його тими обставинами, що з [PERSON] перебувала у шлюбі, який зареєстровано 19.08.1989 року, від шлюбу у них є син [PERSON]Є, [INFO]. Позивач стверджує, що 12.09.2012 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова шлюб між ними розірвано. Позивач зазначає у позові, що в період шлюбу, 30.11.1996 року, ними супругами [PERSON] та [PERSON], за її твердженням, на спільні кошти, було придбано трикімнатну ізольовану квартиру № 23( житловою площею 40,5 кв.м., загальною 67,7 кв.м.) у будинку № 54 по вул.. С.Грицевця у м.Харкові, житло придбано на підставі договору міни, посвідченого державним нотаріусом 9 ХДНК за р.№ 2-3907, вартість квартири складає 300\~000 грн., право власності оформлено на [PERSON]. Позивач наголошує, що квартир у було придбано в обмін на однокімнатну квартиру [ADDRESS], придбану ними супругами [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу на спільні кошти з доплатою спільних коштів, що підтверджується, зазначає позивач, правовстановлюючими документами : договором міни від 30.11.1996 року, договором купівлі-продажу від 19.08.1994 року, технічним паспортом. Позивач стверджує, що у квартирі вони ( [PERSON], [PERSON] та син [PERSON]Є.) мешкали однією родиною, будучі зареєстрованими у встановленому порядку. Позивач зазначає, що 12.09.2012 року шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON], розірвано, надалі [PERSON] створив нову родину та 08.02.2013 року зареєстрував шлюб з [PERSON] Позивач зазначає, що 19.11.2014 року [PERSON] помер, спадкоємцями за законом 1 черги після смерті [PERSON] є : син [PERSON] та дружина [PERSON] Позивач стверджує, що 21.04.2015 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про те,що спадкове майно, після його смерті, було придбано в період шлюбу з нею та є їх спільною сумісною власністю, просила видати свідоцтво про право власності на частину у спільному майні подружжя; 28.04.2015 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частину у спільному майні подружжя, бо на момент смерті [PERSON] перебував у шлюбі з іншою жінкою - [PERSON] Позивач, посилаючись на ст. ст. 60,63,68, 70 сК України, вважає, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та її частка у спільному сумісному майні квартирі [ADDRESS] складає ? частину, тому просить задовольнити її позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] повідомив суд, що позов він визнає, спору не було й немає, «все тільки із-за того, що нотаріус відмовив», будь-яких пояснень надавати не бажає. Відповідач [PERSON] направила суду телеграму ( а.с. 110) з проханням слухати справу у її відсутність, прибути не може, позов визнає, також надала до канцелярії суду заяву, підпис нотаріально не посвідчений, ( а.с.116), якою просить слухати справу у її відсутність, бути присутньою в судовому засіданні не може, позов визнає. Представник третьої особи прибув в судове засідання, полагався на розсуд суду, будь-яких пояснень не надав, думки щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову й щодо такого визнання позову відповідачами та чи не порушує визнання позову відповідачами права, свободи чи інтереси інших осіб та чи не суперечить закону, не надав. Суд, вивчивши заяви сторін, письмові пояснення позивача, пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази, що надані сторонами на підтвердження їх доводів, в їх сукупності, вважає, що у задоволені позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.08.1989 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано Рішенням Орджонікідзевського районного суду від 12.09.2012 року ( фотокопія рішення без оригіналу, дата набрання чинності рішення б/д ( а.с. 12) . Дійсно, суду надано фотокопію( оригінал не надано) договору, з якого вбачається, що [PERSON] 30.11.1996 року за договором міни придбано квартиру [ADDRESS] ( а.с. 5), посвідченим 30.11.1996 року державним нотаріусом 9 ХДНК [PERSON] за № 2-3907, зареєстровано «ХМБТІ» П-7-8851, оригінал довідки ( а.с. 9) КП «Жилкомсервіс» дільниця № 50 від квітня 2015 року № 1734, виданої на імя [PERSON] в тому, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані мати [PERSON], батько [PERSON] ( зареєстрований з 08.11.2000 року, помер 19.11.2014 року, знято з обліку 26.11.2014 року); фотокопія свідоцтва про народження [PERSON] ( а.с. 11), де мати- Мішина [PERSON], батько [PERSON]; фотокопія свідоцтва про смерть ( а.с.15) [PERSON], який помер 19.11.2014 року; фотокопія заяви [PERSON] до приватного нотаріуса ХМНО [PERSON], де справжність її підпису засвідчено нотаріально, саме справжність підпису, а ніяк не змісту заяви, якою вона повідомляє нотаріуса, що 19.11.2014 року помер її колишній чоловік [PERSON], після його смерті залишилася спадщина, / мовою оригіналу/ «все спадкове майно, яке було придбано у період зареєстрованого шлюбу, було нашою спільною власністю зі спадкодавцем» ( а.с. 16, 72 ); фотокопію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] ( а.с. 17) за змістом якої, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки на час смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, що не спростовується сторонами. Згідно ч.І ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.І ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Пояснення представника позивача, письмові позивача що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та набуте за спільні « средства», не можуть бути прийняти безумовно, бо такі пояснення не підтверджуються жодним допустимим та відносним доказом, заява [PERSON] до нотаріуса, якою вона стверджує такі обставини, не доводить такого факту, є її особистою заявою. Судом зясовано , що в цій справі взагалі відсутній спір позивача з відповідачами про право на цей час, крім того зясовано, що його взагалі й не було, позивачем не визначено відповідача, який порушує, не визнає її права, за захистом якого вона звернулася до суду, позивачем взагалі не надано жодного допустимого та відносного доказу на підтвердження викладених нею обставин, які є підставами позову саме щодо визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири у порядку розподілу спільного майна подружжя, а щодо інших обставин ( реєстрацію шлюбу, розірвання шлюбу, народження у них дитини, проживання за вказаною адресою), то такі обставини й не спростовувалися сторонами. Визнання позову відповідачами у цій справі не дає суду законних підстав для задоволення позову, суд вважає, такі визнання суперечать закону та порушують права та інтереси інших осіб ( [PERSON] дружини [PERSON], м/л [PERSON] - доньки [PERSON]), позивачем не доказано жодним допустимим доказом такого права на поділ предмету спору. Таким чином, закон зобовязує позивача надати суду докази на підтвердження тих обставин, що спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], що на час вирішення справи ця квартира є обєктом права спільної власності цього подружжя, є в натурі, право власності на нього не перейшло до іншої особи ( жодного Витягу із належного Реєстру та оригіналів правовстановлюючих документів суду не надано), є лише визнання позову відповідачами та посилання відповідача на ті обставини, що спору взагалі ніякого немає, «все це із-за того, що нотаріус відмовив». Позивачем не виконано вимоги ст. 10,60 ЦПК України, що є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed