Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті особи, в обґрунтування якої вказала, що її син [PERSON] був зареєстрований в м.Мирнограді Донецької області, однак фактично мешкав у м.Макіївка Донецької області, де [INFO] помер. Для здійснення транспортування тіла сина для його поховання вона отримала лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть на непідконтрольній території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. З метою державної реєстрації смерті сина заявник просить суд встановити факт смерті [PERSON] , померлого [INFO] в м.Макіївка Донецької області. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у заяві. Вказала, що її молодший син [PERSON] помер у віці 38 років від туберкульозу легенів. [PERSON] неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності з відбуттям покарання в місцях позбавлення волі. Сина було поховано 21.09.2021 на місцевому кладовищі в м.Мирнограді Донецької області біля моглили його батька, його тіло було перевезено з м.Макіївки Донецької області, де померлий останні п`ять років постійно проживав у Червоногвардійському районі з другою дружиною. Представник заінтересованої особи Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність. Згідно з ухвалою суду від 22.09.2021 у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд. Заслухавши [PERSON] , допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , про встановлення факту смерті якого подана заява, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Згідно з копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] заявник [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Згідно з копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Димитрова Донецької області, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 2187, виданого 17.09.2021 Макіївським відділенням Республіканським бюро судово-медичних експертиз ДНР, причиною смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у дворі домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , став двосторонній фіброзно-кавернозний туберкульоз легенів (а.с.7-8). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Червоногвардійським відділом РАЦС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 38 років у Червоногвардійському районі міста Макіївка, про що 20.09.2021 складено запис акту про смерть № 943 (а.с.9). Відповідно до листа Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 22.09.2021 згідно з відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] , відсутній. Свідок [PERSON] суду пояснив, що його молодший рідний брат [PERSON] , 1983 року народження, помер [INFO] в м.Макіївці, де той приблизно з 2015 року постійно проживав, будучи зареєстрованим в м.Мирнограді Донецької області. Його брат, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, помер від туберкульозу легенів. Поховали брата 21.09.2021 на кладовище «Степове» в м.Мирнограді Донецької області, куди тіло померлого було перевезено з м.Макіївки Донецької області. Брат просив, щоб його поховали поряд з батьком, крім того на території ДНР нікому б було доглядати могилу. Він особисто був присутній на похованні [PERSON] . Смерть фізичної особи відповідно до ч.3 ст.49 ЦК України підлягає державній реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану. За приписами п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З огляду на п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Відповідно до ст.17 ч.ч.1, 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Указом Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» Кабінету Міністрів доручено ужити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій, представництв; евакуації працівників; вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції на роботу в іншу місцевість. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085 м.Макіївка є територією, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, у зв`язку з чим їх зобов`язано переміститися в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі. Згідно за наказом Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на контрольовану територію. Установа, якою було видане свідоцтво про смерть [PERSON] , не була переміщена на територію, яка контролюється органами державної влади України, отже наданий суду документ про смерть сина заявника виданий органом, створеним не відповідно до вимог українського законодавства, і не може бути взятий до уваги органом, що здійснює реєстрацію юридичних фактів. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у заявниці відсутня будь-яка інша можливість у позасудовому порядку вирішити питання щодо юридичного оформлення факту смерті свого сина [PERSON] . Надаючи оцінку документам, виданим на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території, та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. Отже, сукупність досліджених доказів надає суду зробити висновок про доведеність факту смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з чим вимоги заявника підлягають задоволенню у повному обсязі. Встановлення даного факту необхідне заявнику для державної реєстрації смерті сина та реалізації її цивільних прав. На підставі законів України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014, постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р,

Outcome: approved