Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення рухомого майна з під арешту. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, Відповідач не виконав покладених на нього законом обов'язків та не зняв арешт з майна Позивача, чим грубо порушив її права та законні інтереси. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи наявними доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що у Другому Приморському відділі ДВС Одеського міського управління на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №В-8/896 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ КБ «СоцКомБанк» боргу у розмірі 9 008,7 гривень. Вказане виконавче про вадження було відкрито на підставі судового наказу від 18.01.2010 року виданного Приморським районним судом м. Одеси. В рамках виконавчого провадження № В-8/896 державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції накладено арешт на рухоме та нерухоме майно [PERSON] 10.12.2015 року Приморським районним судом м. Одеси винесено рішення по справі №522/14262/15-ц яким позовні вимоги [PERSON] до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління, третя особа: ТОВКБ «СоцКомБанк», про звільнення майна з-під арешту задоволено в повному обсязі, звільнено з-під арешту все нерухоме майно, яке належить [PERSON] та на яке було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця за виконавчим провадженням № В-8/896. Судове рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/14262/15-ц набрало законної 26.12.2015 року. Водночас рішенням по справі № 522/14262/15-ц було встановлено, що 27.05.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тому як у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Як зазначалось у вищевказаному рішенні та наданих Позивачем документів Приморським судом було встановлено, що виконавче провадження було знищено у зв'язку із закінченням терміну зберігання виконавчих проваджень. Відповідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Після винесення рішення Приморським районним судом м. Одеси по справі № 522/14262/15-ц про звільнення майна з-під арешту, арешт накладений на рухоме майно в рамках виконавчого провадження № В-8/896 державним виконавцем не знятий. Позивач звернувся Приморського відділу ДВС м. Одеси із заявою, щодо вчинення дій для зняття арешту, однак відповіді на адресу Позивача не надходило. Позивачем до суду надано копію адвокатського запиту до Головного управління Національної поліції в Одеській області від 08.06.2016 року, щодо знаходження транспортних засобів зареєстрованих за [PERSON] під арештом або іншим видом обтяжень чи заборон. У відповіді на адвокатський запит від 14.06.2016 року вказано, що Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеської області накладено арешт постановою від 27.05.2011 року на автомобіль марки ВАЗ 21114, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON]. В матеріалах справи міститься довідка від 15.04.2016 року надана Позивачем де вказано, що за договором №05/03/2006/840-К/52 від 21.03.2006 року, укладеного з метою придбання автотранспортного засобу марки ВАЗ 21114, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], колір - сірий, що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданим РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУ УМВС України в Одеській області 16.03.2006 року, згідно якого станом на 15.04.2016 року кредитну заборгованість погашено в повному обсязі, кредит закрито. Виконавче провадження № В-8/896 повернуто стягувачу постановою від 27.05.2011 року державного виконавця на підставі ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», 1 січня 2015 року сплинув строк зберігання завершених виконавчих проваджень (три роки) та провадження було знищено в порядку діючого законодавства України. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» зі змінами та доповненнями від 02.06.2016 року у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Детальний аналіз норм діючого законодавства, дає змогу зробити висновок, що після закінчення виконавчого провадження, державний виконавець повинен зняти, арешти та інші обмеження, які накладаються на майно впродовж виконання виконавчих дій. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а водночас і в недоторканості самого майна власника. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 19 Конституції України закріплює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке належить йому на праві власності, у зв'язку з тим, що був накладений арешт. У зв'язку з вказаними обставинами, суд вважає можливим зняти арешт з майна Позивача, так як власник майна відповідно до ст. 319, 321 Цивільного кодексу України в праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved