Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею як спадкоємицею за заповітом право власності на квартиру, розташовану за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Некрасова, б. 4, кв. 7, що належала померлій 22.03.2015 року [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із тим, що у правовстановлюючому документі на спадкову квартиру свідоцтві про право власності № 415, виданому виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Одеської області 19 вересня 2003 року, зареєстрованому [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації 19 вересня 2003 року за № 65д-39, відсутній підпис посадової особи [PERSON] міжміського бюро технічної інвентаризації, яким проводилася реєстрація права власності. Також у зазначеному свідоцтві не вказано, які саме частки належали власникам [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належала в рівних частках кожному, тобто по 1/2 частині, квартира, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Некрасова, б. 4, кв. 7 на підставі свідоцтва про право власності від 19.09.2003 року за №\~415, виданого виконавчим комітетом [PERSON] міської ради на підставі розпорядження [PERSON] міського голови. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 382005 від 17.05.2004 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 16.05.2004 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входять 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Некрасова, б. 4, кв. 7. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 41691510 від 02.10.2015 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу Спадкоємицею за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 390764 від 25.06.1977 року, виданого [PERSON] відділом РАЦСу. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Як було зясовано в судовому засіданні, [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено будинковою книгою на спадкову квартиру, що розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Некрасова, б. 4, кв. 7, тобто вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 409918 від 23.03.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 22.03.2015 року. Після смерті [PERSON] згідно ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входять квартира, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Некрасова, б. 4, кв. 7, з якої 1/2 частина належала їй на підставі свідоцтва про право власності від 19.09.2003 року за № 415, а 1/2 частину якої вона фактично прийняла після смерті чоловіка [PERSON], але юридично не встигла оформити своїх спадкових прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до заповіту від 24.11.2006 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори за № 2-4295, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй на праві власності квартиру, що розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Некрасова, б. 4, кв. 7, заповіла [PERSON]. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України після смерті [PERSON], немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] у передбачений законом строк, а саме 26.03.2015 року звернулась до [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], тобто вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. 02.10.2015 року [PERSON] державною нотаріальною конторою Одеської області на імя позивача [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад у Першому [PERSON] відділенні ПАТ «[PERSON] Аваль» на рахунку № 262021451893 розміром 40889 грн. 52 коп. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки представник відповідача визнала позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved