Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, посилаючись на наступне. 02.12.2014 року відповідно до Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області (справа №314/6216/14-ц, провадження №2/314/1696/2014) за мною визнано право власності на обєкт нерухомості - житловий будинок за адресою: село Новотроїцьке, вулиця Шкільна, будинок 3-в (три «в»). 26.12.2014 року моє право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 540720023215. Таким чином, вищезазначені обєкти нерухомого майна, які знаходяться на земельній ділянці розміром 0,60 га, належать мені на праві власності. Розмір земельної ділянки визначено відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП, виданого Любимівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 25.10.1995 року, на ім'я [PERSON]. Відповідно до норм Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду Позивач прохає суд: визнати за нею, [PERSON] право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку за адресою: с.Новотроїцьке, вул.Шкільна, буд.3-в, Вільнянського району Запорізької області. В судовому засіданні позивач наполягає на позові, відповідач в судове засідання не зявився, але надав суду повідомлення, про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти позовних вимог не заперечує та просить суд їх задовольнити. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами: Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області (справа №314/6216/14-ц, провадження №2/314/1696/2014) встановлено, що з 2002 року позивач фактично проживає в житловому будинку за адресою: с.Новотроїцьке, вул.Шкільна, буд.3-в, Вільнянського району Запорізької області, що знаходиться на земельній ділянці, котра є предметом спору. Право власності на житловий будинок зареєстровано за позивачем відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.12.2014 року №31700633. Розмір земельної ділянки визначено відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП, виданого Любимівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 25.10.1995 року, на ім'я [PERSON]. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'яктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною дівністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4. ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності належить до числа таких субєктивних прав, які можуть виникнути при наявності певних юридичних фактів. Тому, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно ст.ст.386, 392 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності і власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Також слід зазначити, що Любимівська сільська рада не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна територіальній громаді та не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В силу ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Підстави набуття права власності визначені ст.328 Цивільного кодексу України: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, також право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 321 Цивільного кодексу України визначається, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичної особи. За таких обставин звернення позивача до суду про визнання права власності є передбаченим законом способом захисту цивільного права відповідно до ст.16 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved