Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Запорізької міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги наступним. 19 жовтня 2015 р. померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] Радянської України (Незалежної України) в м. Запоріжжя. Позивач є спадкоємцем зазначеної частини квартири за заповітом. 28 травня 2016 р. позивач звернулась до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру приватним нотаріусом було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на квартиру, що належала померлій. Посилаючись на вимоги ст.ст. 392, 1268, 1270 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просила визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] (арк. справи 2326). Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення на розсуд суду у відповідності до вимог чинного законодавства. Треті особи у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. 19 жовтня 2015 р. померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть останньої, виданим повторно Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 19 жовтня 2015 р. (арк. справи 4). Позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження позивача, виданого Шевченківським ЗАГС м. Запоріжжя 15.09.1970, актовий запис № 1717 від 15.09.1970 (арк. справи 7), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00014891869 від 30.12.2014, згідно з яким [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] внаслідок укладення шлюбу (актовий запис № 219 від 05.09.2001) (арк. справи 9), свідоцтвом про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], виданим Жовтневим відділом реєстрацій актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 17.03.2009, актовий запис № 25 від 17.02.2009 (арк. справи 8). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на житло № 1019 від 25.04.1994, виданого виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] Радянської України (нинішня назва вулиця Незалежної України) у місті Запоріжжя належить на праві спільної сумісної власності громадянам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (арк. справи 10). Право власності на квартиру було зареєстровано в ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 9 листопада 1994 р., що підтверджується реєстраційним написом на свідоцтві. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді належної їй частини квартири, розташованої за адресою: квартира [ADDRESS] Радянської України (нинішня назва вулиця Незалежної України) у місті Запоріжжя. За життя [PERSON] залишила заповіт від 09 липня 1999 р., яким всю належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS] Радянської України (нинішня назва вулиця Незалежної України) у місті Запоріжжя (арк. справи 5). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, що підтверджено матеріалами спадкової справи № 51/2016. Проте, як встановлено судом вище, квартира перебувала у спільній сумісній власності померлої матері позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] Частки у спільній сумісній власності визначені ними не були. Виходячи з положень ч. 1 ст. 357 ЦК України частки співвласників у спільній сумісній власності вважаються рівними. Отже, частки [PERSON], [PERSON], [PERSON] становили по 1/3 частини квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Після смерті матері позивач у шестимісячний строк 1 березня 2016 р. звернулась до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Проте, постановою державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 28 травня 2016 р. у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину) позивачеві було відмовлено з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи на квартиру. Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1)\~\~\~\~якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2)\~\~у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності\~\~у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати\~\~у відповідних органах\~\~дублікат правовстановлюючого документа. В даному випадку [PERSON] звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадщини. Однак, за відсутності умов для одержання в приватного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину (відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, відсутність можливості отримати їх дублікати у звязку зі смертю власника), [PERSON] позбавлена можливості оформити свої спадкові права. Отже, в даному випадку відсутній інший, крім судового, порядок для відновлення порушеного права позивача. З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], внаслідок чого за нею слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину квартири [ADDRESS], після смерті її матері [PERSON], яка померла 19 жовтня 2015 р., задовольнивши позовні вимоги.

Outcome: approved