Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 серпня 2005 року, уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у відділі РАЦС м.Дрогобича Дрогобицького МРУЮ Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 315. Від данного шлюбу 17 листопада 2006 року в них народився син [PERSON]. Проживши разом з 2005 року по 2011 рік, вони прийшли до висновку, що спільне життя у них не складається. За час шлюбу вони зрозуміли, що мають зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Вона намагалася всіма силами зберегти сім»ю, але навіть народження сина не допомогло це зробити. Вона переконалася, що вони з відповідачем є зовсім різними людьми, як за характером так і за способом життя. З 2011 року вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Син постійно проживає з неюЮ і вона не заперечує в участі батька у вихованні дитини. Їхній шлюб носить лише формальний характер, вона втратила до чоловіка почуття любові та поваги, а тому подальше перебування в формальному шлюбі є недоцільним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, наполягає на розлученні, на примирення категорично не згідна, місце проживання сина після розірвання шлюбу просить визначити з нею, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що розлучатися не хоче, однак жодних вагомих підстав для збереження шлюбу суду не навів. Що стосується позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей, категорично заперечив покликаючись на безпідставність та необґрунтованість таких вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав З свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-СГ № 013799, виданого відділом РАЦС м.Дрогобича Дрогобицького МРУЮ Львівської області, вбачається, що 11.08.2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Ємельянова». (а.с. 4) Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Що стосується позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] 17.02.2006р.н., разом з матір»ю, то в цій частині в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed