Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованостіза договором позики від 20.08.2014 р., відповідно до якого [PERSON] передала відповідачці [PERSON] грошові кошти у розмірі 140000,00 грн., які були надані їй для завершення будівництва та ремонту спорткомплексу. Факт одержання вказаної суми підтверджується розпискою від 20.08.2014 року та укладеним договором позики. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 244244,13 гривень (а.с.56), яка складається: з суми боргу 140000грн, 8% річних 22829,59 грн., 3% річних за час прострочення виконання грошового зобовязання у сумі 3774,08 гривень та інфляційних збитків у сумі 77640,46 гривень. Позивач свої зобовязання за договором виконала, надавши відповідачці позику у розмірі, передбаченому умовами договору позики. Відповідач не бажає виконувати свої зобовязання згідно укладеного договору позики, не має наміру повертати отримані кошти та здійснила відчуження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Перемоги, будинок 66 В. У звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач не зявилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст. ст. 74, 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню з таких підстав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений договір позики відповідно до якого [PERSON] передала відповідачці [PERSON] грошові кошти у розмірі 140000,00 грн., які були надані їй для завершення будівництва та ремонту спорткомплексу, котрі вона зобовязалась повернути до 20 жовтня 2014 року. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 244244,13 гривень, що складається з суми боргу 140000грн, 8% річних 22829,59 грн., 3% річних за час прострочення виконання грошового зобовязання у сумі 3774,08 гривень та інфляційних збитків у сумі 77640,46 гривень. Позивач свої зобовязання за договором виконала, надавши відповідачці позику у розмірі передбаченому умовами договору позики. Відповідач вимог договору не виконала. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси. Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані статтями 526, 527, 530, 610-611, 625, 1049 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов договору позики [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на день розгляду справи борг не повернуто. Загальна сума боргу становить 244244,13 гривень та складається з суми боргу 140000грн, 8% річних 22829,59 грн., 3% річних за час прострочення виконання грошового зобовязання у сумі 3774,08 гривень та інфляційних збитків у сумі 77640,46 гривень. Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим, право позивача підлягає захисту, а позов до задоволення у повному обсязі. Відповідно вимогам ст. 88 ЦПК України з відповідача варто стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі: 2445,00 грн.

Outcome: approved