Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати , середнього заробітку за час затримки розрахунку та інших виплат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16 березня 2017 року була прийнята на роботу до ДП «Тернопільський облавтодор» в особі філії «Лановецький райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» на посаду оператора ЕОМ, в подальшому - переведена на посаду головного бухгалтера, де пропрацювала до 28 травня 2019 року. В день звільнення їй було нараховано розрахункові кошти (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку) в розмірі 15025,05 гривень, заробітна плата за лютий-квітень 2019 року в розмірі 13419,47 гривень, у липні нараховано 5962,5 гривень. Однак, усі нараховані суми по даний час залишилися невиплаченими відповідачем. За вказаних обставин просить стягнути із відповідача на її користь суму нарахованої, але не виплаченої на день звільнення заробітної плати та інших виплат в розмірі 34407,02 гривень, а також середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку у розмірі 55545,36 гривень. Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник відповідача\~подав до\~суду відзив\~на позов,\~у якому\~заперечує проти\~позовних вимог\~та просить\~відмовити у\~їх задоволенні,\~покликаючись на\~те,\~що позивачка\~звернулась до\~суду із\~вказаним позовом\~з пропущенням\~терміну позовної\~давності,\~оскільки частиною\~1\~статті 233\~КЗпП України\~встановлено право\~працівника для\~звернення із\~заявою про\~вирішення трудового\~спору безпосередньо\~до суду\~у справах\~про звільнення\~-\~в місячний\~строк з\~дня вручення\~копії наказу\~про звільнення\~або з\~дня видачі\~трудової книжки.\~Натомість,\~будучи звільненою\~з роботи\~28\~травня 2019\~року позивачка\~звернулася з\~позовом 20\~жовтня 2019\~року,\~у зв`язку\~із цим,\~на думку\~відповідача,\~позивачка пропустила\~строк на\~звернення до\~суду із\~вказаним позовом.\~Відповідно до\~умов колективного\~договору будь-які\~додаткові виплати\~працівникам підприємства\~можуть бути\~надані при\~наявності фінансових\~підприємств.\~З 2018\~року підприємство\~перебуває у\~важкому фінансові\~становищі,\~з метою\~економії коштів\~на підприємстві\~запроваджено скорочений\~робочий тиждень.\~За результатами\~фінансової діяльності\~філії «Лановецький\~райавтодор» за\~1\~квартал 2019р.\~філія спрацювала\~збитково \~287,5\~тисяч гривень\~та за\~1\~півріччя 2019\~року філія\~спрацювала збитково\~-\~299,8\~тисяч гривень. У зв`язку\~із чим у філії «Лановецький райавтодор» ДП «Тернопільський облавтодор», працівником філії якої був позивач відсутні фінансові можливості щодо проведення додаткових виплат у зв`язку із збитковою діяльності філією. При цьому, відповідач вказує, що одноразова винагорода за вислугу років відноситься до категорії заохочувальних та компенсаційних виплат, які прямо не передбачені актами чинного законодавства про оплату праці і провадяться понад встановлені зазначеними актами норми, відтак є виплатою індивідуального характеру, виплата якої залежить від фінансових можливостей підприємства і законодавство не встановлює обов`язку її виплачувати, а тому виплата грошової допомоги є диспозитивним правом, а не обов`язком підприємства. Філія «Лановецький райавтодор» ліквідована шляхом приєднання 10 липня 2019 року. За вказаних обставин просили відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] , будучи належно повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, однак її представник адвокат Вальчук М. В М. подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Надіслав до суду пояснення згідно із якими колишній головний бухгалтер філії «Лановецький райавтодор» Гнатюк І.С. здійснила неправомірні нарахування працівникав з метою заволодіння коштами підприємства, через що підприємство звернулося із заявою в поліцію. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з`явився у судове засідання, а тому суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Частиною 2 статті 15\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Судом встановлено , що позивач 16 березня 2017 року була прийнята на роботу до ДП «Тернопільський облавтодор» в особі філії «Лановецький райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» на посаду оператора ЕОМ, в подальшому 09 червня 2017 року була переведена на посаду головного бухгалтера, де пропрацювала до 28 травня 2019 року. Вказане стверджується записами у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] . Наказом № 20-к від 27 травня 2019 року позивача звільнено з роботи з 28 травня 2019 року за згодою двох сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до Довідки № 106 від 07 серпня 2019 року виданої філією «Лановецький райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України», при звільненні [PERSON] 28 травня 2019 року їй було нараховано розрахункові кошти, з яких: (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку) в сумі 18899,43 гривень; у липні 2019 року нараховано 7500 гривень за вислугу років; заробітна плата з січня по квітень 2019 року включно в сумі 19736,80 гривень. Усі нараховані суми на 07 серпня 2019 року є невиплаченими. Як убачається з матеріалів справи, згідно інформації, наданої філією «Лановецького райавтодор» за №062/1183 від 24 вересня 2019 року, станом на 07 серпня 2019 року заборгованість філії «Лановецький райавтодор» перед позивачем [PERSON] по невиплаченій заробітній платі складає 36718,48 гривень. Відповідно до ч. 1\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Стаття 116 КЗпП України\~зазначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі\~ст. 83 КЗпП\~вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі\~ст. 238 КЗпП\~має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом шляхом стягнення з Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», на користь позивача суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та інших виплат в розмірі 34407,02 гривень ( в межах заявлених позовних вимог ) , з врахуванням установлених законодавством України податків та зборів. Відповідно до\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачений ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13) В п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013 року) згідно із ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. Абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100\~(далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року та від 11 червня 2014 року. Час затримки належних позивачці як звільненому 28 травня 2019 року працівнику сум, складає період з 28 травня 2019 року і по день ухвалення рішення. Судом з`ясовано, що розмір середньоденного заробітку за останні два місяця позивача складає 365,43 грн. (а. с. 13 ). Як вказано в вище зазначеному порядку після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, а середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню не більше розміру заявленого позивачем, а саме в сумі 55545,36 гривень, з врахуванням установлених законодавством України податків та зборів. Згідно із вимогами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд критично сприймає твердження представника відповідача про те, що позивачем пропущено термін позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом з посиланням на ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Так, згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. При цьому, предметом даного спору є стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та інших виплат. Згідно ч. 2 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відтак, позивачем [PERSON] не пропущено термін на звернення до суду із вказаним позовом. Також суд вважає неспроможними твердження відповідача стосовно невідповідності у сумах, які нараховані позивачці згідно довідки №106 від 07 серпня 2019 року, оскільки стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень. Разом із цим відповідачем не надано на ухвалу суду від 19 листопада 2019 року про витребування доказів, довідку про розмір заборгованості Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» по виплаті заробітної плати [PERSON] ; довідку про розмір заробітної плати [PERSON] за два місяці, що передували звільненню, а саме березень-квітень 2019 року; довідку про розмір середньоденного заробітку [PERSON] . Також відповідачем не надано доказів щодо неправомірності нарахувань виплат працівникам колишнім головним бухгалтером філії «Лановецький райавтодор» [PERSON] С. Долучений до письмових пояснень відповідача відповідь ГУНП в Тернопільській області №14676/9/03/2-2019 від 14 листопада 2019 року не містить підтвердження про неправомірність дій головного бухгалтера філії «Лановецький райавтодор» Гнатюк [PERSON] С. з приводу нарахування виплат працівникам філії «Лановецький райавтодор». \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем та підлягають захисту судом шляхом стягнення з Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», на користь позивача суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та інших виплат в розмірі 34407,02 гривень ( відповідно до заявлених позовних вимог ) , а також середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку у сумі 55545,36 гривень, з врахуванням установлених законодавством України податків та зборів. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, із відповідача слід стягнути в користь держави 768,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved