Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у кв. № 22 по бульвару Дружби народів, у м. Луцьку внаслідок відсутності у ньому понад встановлені законом строки. У позовній заяві вказала, що квартира [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності. Основним квартиронаймачем є відповідач по справі [PERSON], однак у спірному житлі не проживає без поважних причин з 2002 року. Відповідач - батько позивача. На даний час [PERSON] разом з дитиною проживають у спірному житлі, несуть усі витрати по його утриманню. Відповідач неодноразово обіцяв знатися з реєстрації, однак своєї обіцянки не виконав. У спірному житлі не проживає, комунальних послуг не сплачує, чим створює позивачу перешкоди у користуванні житлом. Його реєстрація у квартирі № 22 по бульвару Дружби народів у м. Луцьку носить формальний характер. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом у [ADDRESS] внаслідок відсутності у ньому понад встановлені законом строки (понад 6 місяців) згідно ст. 71 ЖК України. Представник позивача [PERSON] в судове засідання подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав з вищенаведених підстав, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. На думку суду в справі є достатньо документів для її розгляду у відсутності відповідача, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши документи справи суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 224-232 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Проаналізувавши документи справи суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї протягом 6 місяців. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності (а.с. 7-8). Основним квартиронаймачем є відповідач по справі [PERSON], однак у спірному житлі не проживає без поважних причин з 2002 року. На даний час у спірному житлі зареєстрований відповідач, однак у ньому не проживає, що підтверджено висновками начальника МВ УМВС головного управління нацполіції (Луцького відділу ГУНП у Волинській області) № 3/17285 від 30.11.2016 року, № 3/1211 від 20.02.2017 року (а.с. 9-10). Позивач зареєстрована у спірному житлі з 2007 року (а.с. 5, 6). Про те, що позивач несе повністю усі витрати по утриманню житла свідчать квитанції про оплату комунальних послуг (а.с. 11-15). Своєю реєстрацією у спірному житлі відповідач створює перешкоди у належному ним користуванні, оскільки плата за комунальні послуги нараховується і на відповідача, але він комунальних платежів не вносить. Відповідач без поважних причин не проживає у належному житлі, перешкод у користуванні вказаним житлом йому ніхто не чинить, тому він втратив право користування спірним житлом внаслідок відсутності у ньому понад встановлені законом строки понад 6 місяців, що передбачено ст. 71 ЖК України. Оскільки наведені вище факти свідчать про те, що [PERSON] без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад 6 місяців, що дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житлом на підставі ст. 71 ЖК України. На стягненні судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: approved