Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна, мотивуючи позов тим, що вона і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.10.1994 року по 22.06.2009 року. В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. 24.01.2010 року [PERSON] одружився з відповідачем [PERSON] В шлюбі з останньою народився син. [INFO] року після тривалої тяжкої хвороби [PERSON] помер. За час перебування у шлюбі [PERSON] і [PERSON] побудували житловий будинок по [ADDRESS] Будинок зданий в експлуатацію у 2006 році. 19.08.2013 року [PERSON] зазначений будинок заповів дружині [PERSON] Позивач вказала, що згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди, що чоловік залишається проживати у збудованому ними будинку, а [PERSON] з дітьми будуть проживати в іншому місці, на той час [PERSON] почала будувати будинок у [ADDRESS] Позивач стверджує, що колишній чоловік допомагав їй у будівництві нового будинку. Однак між ними була домовленість, що в майбутньому спільно збудований будинок буде належати їхнім дітям. Після смерті бувшого чоловіка його дружина заперечує право позивачки на її частину будинку, а тому [PERSON] просила суд поновити пропущений 3-х річний строк звернення до суду за захистом порушеного права та визнати за нею право власності на ? частину будинку [ADDRESS] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з наведених підстав та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Пояснила, що проживала з покійним у зареєстрованому шлюбі. Сім'я від першого шлюбу [PERSON] за їхньою взаємною згодою проживала в окремому будинку, який чоловік допомагав будувати. А тому жодних підстав для визнання за позивачем права власності на ? частину спірного будинку немає. Представник відповідача позову не визнав, підтримав пояснення відповідача. Додаткого пояснив, що [PERSON] пропустила строк звернення до суду за захистом порушеного права, що також є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові та інші зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 21 СК України шлюб є дійсним при укладенні (реєстрації) його в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 - вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із зазначеною нормою при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.10.1994 року по 22.06.2009 року. За час перебування у шлюбі [PERSON] і [PERSON] побудували житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] Будинок був побудований на земельній ділянці, яка була подарована [PERSON] 03.12.2004 року. Будинок зданий в експлуатацію на підставі рішення Боратинської сільської ради № 42 від 27.10.2005 року. 25 січня 2006 року КП «ВОБТІ» було прийнято рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON]. Сторони в судовому ствердили, що дійсно спірний будинок був побудований подружжям [PERSON] І [PERSON] в період їхнього шлюбу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідачем не доведено і судом не здобуто жодних доказів, що на час розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] було досягнуто згоди щодо поділу майна, зокрема, що спірний житловий будинок залишився лише у приватній власності [PERSON] А тому саме зазначений будинок є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON], тобто [PERSON] є власником ? частини вказаного будинку. Твердження відповідача і її представника, що позивачем пропущено строк позовної давності, не заслуговує на увагу, оскільки згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 391 ЦК України позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, оскільки в такому разі йдеться про триваюче цивільне правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав, оскільки воно триває і на час пред'явлення позову. А тому суд прийшов до висновку, що [PERSON] строк позовної давності при пред'явленні даного позову не пропущено. Згідно ст.ст. 84, 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просила судові витрати залишити за нею.

Outcome: approved