Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] 28 березня 2012 року взяла в борг у [PERSON] 21500 дол. США. Борг особа не повернула. 02 січня 2020 року позивач направила вимогу на адресу відповідача про необхідність повернення боргу в десятиденний строк. [PERSON] борг не повернула, що стало підставою для звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві та окремо зазначив, що відповідач має борги перед іншими особами, [PERSON] ввела в оману декілька осіб похилого віку беручи в борг кошти та не повертає після цього. Відносно неї існує декілька кримінальних провадження за ст. 190 КК України. Одночасно представник звернувся до суду із заявою про розгляд справи в заочному порядку. Відповідач, повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, до суду не з`явився, відзив на позов не подав. За заявою позивача суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.. Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Так, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, у зв`язку з чим 28 березня 2012 року дала позивачу розписку про зобов`язання повернути борг у розмірі 21500 тис. дол.. В розписці строк повернення боргу не зазначений. 02 січня 2020 року позивач звернувся до [PERSON] із вимогою про повернення боргу. Вимогу було направлено за місцем реєстрації. [PERSON] зобов`язання добровільно не виконано. На вимогу суду органами реєстрації цивільного стану надано інформацію щодо відсутності будь-яких записів щодо [PERSON] (смерті, зміни прізвища, інше). Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Частинами першою та другою статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Боргова розписка підтверджує укладення договору позики навіть в тому разі, якщо не містить обов`язку про повернення переданих сум, оскільки обов`язок повернення грошових коштів презюмується з огляду на те, що саме така презумпція експліцитно (текстуально) закріплена в нормах частини першої статті 1049 ЦК. Як вбачається з розписки [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 21500 тисяч доларів 28 березня 2012 року. 02 січня 2020 року позивач звернулась із вимогою про повернення суми боргу до [PERSON] .. Проте, добровільно відповідачем борг позивачу не повернуто. Станом на 11 березня 2020 року офіційний курс долара, встановлений НБУ дорівнює 25 грн. 31 коп. за долар США, тобто на момент звернення до суду борг в еквіваленті на гривню складає 544165 грн.. Згідно з частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником позивача надано документ, що підвереджує наявність боргових зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] .. Також судом прийнято до уваги, що [PERSON] неодноразово отримувала у [PERSON] та її сім`ї в борг грошові кошти, які частково повертала. З урахуванням викладеного вимоги позивача підлягають частковому задоволенню із стягненням з відповідача боргу. Документально підтверджені судові витрати позивача складають 5441,70 коп..

Outcome: partial