Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом в якому після уточнень просила припинити право власності [PERSON] на 1/8 частку у спільному майні житлового будинку №15 по вул.. Машинобудівній у м.Харкові. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є співвласницею 7/8 частки житлового будинку № 15 по вул.. Машинобудівній у м.Харкові. Співвласником іншої 1\\8 частки житлового будинку є відповідач по справі. Позивач вважає, що частка відповідача є незначною та не може бути виділена в натурі. Крім того, відповідач за спірною адресою ніколи не проживав та не проживає, спільне проживання та користування неможливе. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та вказала, що ними перерахована вартість 1/8 частки спірного будинку, що складає згідно висновків спеціаліста 56368 грн., на рахунок судової адміністрації у Харківській області. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, та не заперечував проти отримання вартості 1/8 частки спірного будинку, яка належить йому на праві власності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст. 364, 365, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова не є обов'язковою. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину № 1708, виданого 12.05.2015р. приватним нотаріусом ХМНО, [PERSON] є власницею 7/8 частин житлового будинку №15 по вул.. Машинобудівній у м.Харкові. 1\\8 частка вказаного вище житлового будинку належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№ 4-2638, виданого державним нотаріусом Сьомої ХДНК від 24.12.2008р.. Спірний житловий будинок загальною площею 71,9 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м.. Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч. 1 ст.365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що в даних правовідносинах є встановленими і доведеними всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України. Суд вважає, що спільне користування майном між сторонами є неможливим, і наявні умови, передбачені п.3 ч.1 ст. 365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні. Суду не представлено доказів того, що частка відповідача може бути виділена в натурі і спірну квартиру можна поділити за положеннями п. п.1, 2 ч.1 ст.365 ЦК України. Крім того, згідно до звіту про оцінку майна від 09.08.2015р. встановлено, що ринкова вартість 1/8 частини спірного будинку складає 56368 грн., які були внесені позивачем на депозитний рахунок суду, про що була надана до суду квитанція. Все вище наведене свідчить, що обов'язкові умови для припинення права на частку, які повинні бути в сукупності та передбачені ч.1ст. 365 ЦК України мають місце в даних правовідносинах, і тому, враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду України, суд вважає що є всі підстави ухвалення рішення про припинення права відповідача [PERSON] на частку в спільному майні, а тому є всі підстави вважати позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 217, 218 ЦПК України, ст.ст. 317,321, 346,355,358,365 ЦК України,

Outcome: approved