Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1 000 грн. щомісячно. У позові зазначає, що 30 квітня 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню сина [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння, постійні сварки, свідком яких є їх дитина, що негативно впливає на його психоемоційний стан. Тривалий час вони не підтримують подружні стосунки, відповідач проживає останнім часом в м. Дубно, їх шлюб має формальний характер. Також, будучи батьком дитини, відповідач в не приймає участі у матеріальному забезпечення сім'ї. Просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, з відповідача стягнути аліменти. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з викладених у ньому підстав, просила його задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, вказав, що жодних перешкод для розірвання шлюбу не існує, щодо визначеного розміру аліментів та залишення дитини проживати з матір'ю не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 416, зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Сторони припинили подружні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Спору стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу між сторонами не існує. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. Відповідно до статей 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Розмір аліментів, який просить стягнути позивач, суд вважає обґрунтованим та доцільним, оскільки відповідач не заперечує проти цього розміру. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. Позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача в прибуток держави 243,60 грн. судового збору. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст.ст. 111, 112, 141,180 - 184 СК України,

Outcome: approved