Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2014 року з відповідача на її користь на утримання синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 січня 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Не зважаючи на рішення суду, відповідач не сплачує аліментів. Вона неодноразово зверталася до нього з вимогою погашення заборгованості по сплаті аліментів, однак всі її звернення відповідач ігнорує. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Так, станом на 31 серпня 2014 року розмір заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 7548 грн. 38 коп., а розмір неустойки за прострочення заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей - 16650 грн. (розмір заборгованості *1%* кількість прострочених днів). Розрахунок пені (неустойки) нею здійснювався з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, а саме: з 03 лютого 2014 року, оскільки до цього часу заборгованість відповідача виникла від незалежних від нього причин. Тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 16650 грн. 19 лютого 2015 року представник позивача [PERSON] адвокат Гнатенко О.І. подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказала, що відповідач продовжує ухилятися від сплати аліментів, що призводить до збільшення його заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, станом на сьогоднішній день наша національна валюта зазнала девальвації, що призвело до значного підвищення цін на продукти харчування, одяг, речі побуту та інші речі, які необхідні для утримання дитини, при цьому дохід позивача залишився незмінним. Станом на 31 січня 2015 року розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів становить 12580 грн. 68 коп., розмір неустойки за прострочення заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей - 22310 грн. (розмір заборгованості *1%* кількість прострочених днів). Розрахунок пені (неустойки) здійснено з моменту ухвалення рішення суду, а саме: з 03 лютого 2014 року, оскільки до цього часу заборгованість відповідача виникла від незалежних від нього причин. Тому вона просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 22 310 грн. Представник позивача [PERSON] адвокат Гнатенко О.І. в судове засідання не з'явилася, натомість подала до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу у її відсутність та задовольнити позов, при цьому просить не брати до уваги заперечення [PERSON] на позовну заяву,оскільки воно є невмотивованим та не містить посилань на докази, відповідно до яких суд міг би встановити наявність або відсутність обставин, що зазначені в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, при цьому подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому вказав, що після рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2014 року, яким з нього було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дітей, вони з [PERSON] домовилися, що діти будуть проживати періодично то з ним, то позивачем. [PERSON] постійно проживає в Російській Федерації. Більшу частину часу діти проводять у нього та його батьків в с.Леухи Іллінецького району Вінницької області та у батьків позивача в с.Слободище Іллінецького району Вінницької області, де вони відвідують школу та дитячий садочок. Він зазначив, що утримує своїх дітей: купує їм одяг, продукти харчування, дає гроші на потреби дитини в школі. Що стосується розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який здійснив державний виконавець Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ Летута І.О., то він вважав, що до часу, поки позивач не звернулася до відділу державної виконавчої служби із виконавчим листом, вона не має до нього претензій, оскільки він витрачав гроші на дітей. Про те, що було відкрито виконавче провадження йому відомо не було. Згідно чинного законодавства України, державний виконавець повинен був би надіслати йому постанову про відкриття виконавчого провадження, в такому б разі він неодмінно сплатив би всю суму заборгованості, однак цього зроблено не було. Відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Однак, заборгованість виникла не з його вини, а з вини позивача. Факт виникнення заборгованості з його вини має підтверджуватись сукупністю доказів, які позивач повинна зазначити у позовній заяві. Крім того, діти знаходилися і на його утриманні також. Щодо розрахунку неустойки, то, згідно положень сімейного законодавства, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно як щомісячні платежі. Тому за змістом наведеної норми неустойка (пеня) нараховується не на всю суму заборгованості за весь час, її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до наступних, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості (заборгованого кожного місяця платежу до повної його сплати). Отже, нарахування неустойки (пені) на аліменти, строк сплати яких ще не настав, є безпідставним, оскільки наявність заборгованості виникає з наступного дня після останнього дня сплати аліментів з урахуванням того, що аліменти сплачується щомісячними платежами на утримання дитини за минулий місяць, а не наперед. Також немає підстав для стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період, коли примусове виконання про стягнення аліментів розпочато, а боржнику про наявність заборгованості та її розмір не відомо. Відповідач вважає, що його вини у простроченні сплати аліментів немає, оскільки він всі кошти, що у нього були давав дітям. Крім того, весь цей час у нього не було роботи, через що не мав змогу сплачувати аліменти, тому він просить відмовити [PERSON] у задоволенні її позову та розглянути справу в її відсутність. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, а саме: копії свідоцтва про народження 29 вересня 2005 року [PERSON], батьками якого записані сторони у справі (а.с.3), копії свідоцтва про народження [INFO] [PERSON], батьками якого записані сторони у справі (а.с.4), копії довідки ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об'єднання» м.Вінниця №3920 від 18 вересня 2014 року про те, що разом з [PERSON] зареєстровані [ADDRESS] діти [PERSON] та [PERSON] (а.с.5), копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей (а.с.6), копії розрахунку заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №43461457 за період з 14 січня 2014 року по 31 серпня 2014 року (а.с.7), копії розрахунку неустойки (пені) [PERSON] за прострочення сплати аліментів (а.с.8), договору №1/9 про надання правової допомоги адвоката від 11 вересня 2014 року, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER], виданого Гнатенко О.І., розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №43461457 за період з 14 січня 2014 року по 31 січня 2015 року, розрахунку неустойки (пені) [PERSON] за прострочення сплати аліментів станом на 18 лютого 2015 року, повідомлення Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ про те, що у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей. Станом на 26 січня 2015 року борг по невиплаті аліментів становить 12419 грн. 36 коп., довідки Слободищенської сільською радою Іллінецького району Вінницької області №219 від 16 квітня 2015 року про те, що діти [PERSON], та [PERSON] дійсно проживають в с.Слободище Іллінецького району Вінницької області біля баби [PERSON] без реєстрації, довідки Леухівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області №303 від 16 квітня 2015 року про те, що [PERSON] дійсно забирає дітей [PERSON] та [PERSON] на канікули, свята та вихідні, одягає їх, закуповує все необхідне, включаючи і ліки, коли діти хворіють. Правовідносини, що є предметом між сторонами регулюються сімейним законодавством. Зокрема, згідно п. 22. постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Оцінюючи в сукупності викладене вище, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в ході досліджених доказів у праві. Зокрема, позивачем не було надано суду достеменних доказів того, що відповідач був обізнаний з тим, що відносно нього було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього аліментів та доказів того, що він мав можливість весь цей період сплачувати, визначену рішенням суду суму щомісячних аліментів. Разом з тим, відповідачем було надано докази того, що він частково бере участь у вихованні та утриманні дітей, цікавиться їх здоров'ям та розвитком. Тому суд вважає, що позов слід задоволити частково, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] 9950 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати визначених за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 3 лютого 2014 року аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], в розмірі 1000 грн. на місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 14 січня 2014 року до досягнення старшою дитиною повноліття, за період прострочення сплати аліментів із дня звернення вказаного рішення суду до виконання 22 травня 2014 року по 31 січня 2015 року. Судові витрати у справі належить стягнути із відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial