Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позову вказує, що з відповідачем по справі з 23 серпня 1997 року знаходились у шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають дитину сина - [PERSON], [INFO], батьком якого є Відповідач. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 19 грудня 2007 року шлюб розірвано. Позивач зазначає, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем за спільні сімейні заощадження 13.05.2000 року за Договором купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Чутівської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 952, було придбано майно, покупцем за договором виступив відповідач, який на той час перебував у зареєстрованому шлюбі з нею. Також позивач зазначила, що користується, володіє проживає з моменту придбання, а зареєстрована за адресою місця розташування даної квартири з 20.01.2001 року разом з сином [PERSON], а також за даним місцем реєстрації зареєстрований відповідач але за даною адресою не проживає. В звязку з чим просить: - визнати за [PERSON] право власності на ? (одну другу) частину нерухомого майна квартиру №10 (загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м.) у житловому будинку №12, що розташована по вул. Софіївська в смт. Скороходове Чутівського району, Полтавської області, яка була зареєстрована у Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в реєстрову Книгу 6 за номером запису № 1025 від 01.08.2000 року; - визнати за [PERSON] право власності на ? (одну другу) частину нерухомого майна квартиру №10 (загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м.) у житловому будинку №12, що розташована по вул. Софіївська в смт. Скороходове Чутівського району, Полтавської області, яка була зареєстрована у Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в реєстрову Книгу 6 за номером запису № 1025 від 01.08.2000 року; - понесені судові витрати по справі стягнути з відповідача на її користь. 01.11.2018 року позивач та його представник в судове засідання не зявилися, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без їх участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до приписів ст. 128 ч. 11 ЦПК України. З огляду на неявку в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а також згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Так, згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 1997 року. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 19 грудня 2007 року шлюб розірвано (а.с. 11-12). Згідно договору купівлі-продажу від 13 травня 2000 року [PERSON] належить квартира №10 у житловому будинку №12, що розташована по вул. Софіївська в смт. Скороходове Чутівського району, Полтавської області (а.с.13-15), отже спірна квартира була набута сторонами за час шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63 ч. 1 ст. 65 СК України. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком таких, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Квартира не є предметом індивідуального користування. Установивши, що на обєкт нерухомого майна - квартиру, набуто право власності на підставі цивільно-правової угоди під час шлюбу, незалежно від того, на імя кого з подружжя вона була придбана, суд приходить до висновку, що вищевказана квартира є правом спільної сумісної власності подружжя, а тому доводи позивача про рівність часток будинку, є вірними.\~\~ Як вбачається з копії паспорту позивача серії КН № 688717 виданого Чутівським РВ УМВС України в Полтавській області 07 вересня 1998 року позивач зареєстрована у спірному будинку з 20 січня 2001 року, тобто через вісім місяців після придбання квартири (а.с. 8). Конституційний суд України у своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012 року дійшов наступних висновків: «Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повідомили, що [PERSON] та [PERSON] з 1997 року та по 2007 рік перебували в зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина [PERSON]. Вели спільне господарство та за спільні кошти в 2000 році придбали квартиру №10 у житловому будинку №12, що розташована по вул. Софіївська в смт. Скороходове Чутівського району, Полтавської області. Враховуючи вищенаведені норми права, докази на які посилається позивач, суд вважає, що спірне майно придбано за час перебування сторін у шлюбі, їх спільного проживання, ведення спільного господарства за кошти подружжя та в інтересах сімї, тому є спільним сумісним майном подружжя. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір між сторонами укладено не було. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved