Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ «Лайм-Фінанс» про визнання недійсним договору №КФ-00028950 від 04 серпня 2017 року. Позов обгрунтований тим, що при укладенні даного договору відповідачем не повідомлено позивача у письмовій формі про обставини згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідачем при видачі кредитних коштів не здійснюється ознайомлення позичальника з умовами кредитування та ризиками. Відповідачем не надано позичальнику додаток №1 до договору. Відповідач, скориставшись необізнаністю позивача, навмисно не дотримався та грубо порушив імперативні вимоги законодавства, які є істотними для даного виду договору. Відповідачем у договорі зазначено про одночасне стягнення пені та штрафу, що є подвійною відповідальністю і суперечить вимогам ст.61 Конституції України. Умови договору щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації в разі невиконання умов договору є несправедливими. Просить позов задовольнити. Згідно клопотання від 21 грудня 2017 року представник позивача [PERSON] підтримує позов, просить розглянути справу за відсутності. Ухвалою суду від 16 квітня 2018 року за результатами підготовчого засідання справу призначено до судового розгляду. Відповідно до заяви від 05 листопада 2018 року позивач [PERSON] повідомляє суд про зміну свого місця проживання. Представник відповідача ТОВ «Лайм-Фінанс» в судове засідання повторно не з»явився без повідомлення причин. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247ЦПК\~України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Позивачем є [PERSON], [INFO], зареєстроване місце проживання в [INFO]. Спір по справі стосується визнання недійсним кредитного договору КФ-00028950, укладеного між ТОВ «Лайм-Фінанс» та фізичною особою [PERSON] 04 серпня 2017 року. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.3 ч.1\~ст. 3 ЦК України). Статтею 627 ЦК України\~визначено, що відповідно до\~ст.6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Частиною 3\~ст.6 ЦК України\~встановлено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно наданої позивачем копії даного договору наявна інформація про його предмет-грошові кошти (кредит) у розмірі 2000 грн., які надаються позивачу для споживчих цілей, строк повернення-не пізніше 19 серпня 2017 року. Сторонами погоджені умови сплати процентів, порядок розрахунків, пені та штрафу. Детальний розпис сукупної вартості кредиту наведений в додатку №1 до цього договору. Позичальник підтверджує, що перед укладенням договору він був повідомлений кредитодавцем в письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови згідно з вимогами ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та отримання інформації, яка зазначена в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Копія даного договору надана позивачем на двох аркушах: перший аркуш до п.4.3., другий аркуш з п.5.1. до п.7.2. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені\~ст.215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Частина 2 ст.11\~Закону\~України\~«Про захист\~прав\~споживачів» покладає на кредитодавця обов'язок повідомити споживачу у письмовій формі наступну інформацію: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості проте, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Статтею 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~встановлено,\~що продавець\~(виконавець,\~виробник)\~не повинен\~включати у\~договори із\~споживачем умови,\~які є\~несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. \~ \~ \~ \~Позивач посилається на відсутність її інформування про обставини згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про умови кредитування та ризиків, ненадання додатку щодо сукупної вартості кредиту, включення умов договору щодо стягнення пені та штрафу, та несправедливих умов, при цьому зі змісту кредитного договору від 04 серпня 2017 року позивач підтверджує, що перед укладенням договору вона була повідомлена в письмовій формі про кредитні умови згідно з вимогами ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та отримала інформацію, яка зазначена в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно копії даного договору детальний розпис сукупної вартості кредиту наведений в додатку №1 до цього договору, який є його невід»ємною частиною. \~ \~ \~ \~ За таких обставин даний договір містить чіткий порядок отримання кредиту та його повернення, відповідальності за його невиконання сторонами, що погоджено сторонами на час його укладення, що спростовує твердження позивача про відсутність інформації про умови кредитування. Також останньою не надано доказів і того, що умови укладеного договору та отримання кредитних коштів ставили позивача в край невигідне становище на момент укладення такого договору, при цьому позивач бажала укласти кредитний договір на отримання вказаної у договорі суми кредиту, погодилась сплачувати всі передбачені договором платежі. Підписуючи договір, позивач погодилася з умовою сплати кредиту, процентів та інших платежів в твердій конкретно визначеній сумі, що її влаштовувало на час підписання договору. За таких обставин позивачем не наведено жодних обґрунтувань наявності підстав, передбачених\~ст. 215 ЦК України, з якими закон пов'язує недійсність правочину, а також не доведено належними доказами порушення прав та її інтересів укладанням спірного договору, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Також судом враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed