Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що її батьку [PERSON] , як працівнику ТОВ «Запоріжвогнетрив» 26 січня 2006 року було видано ордер на житлову площу у гуртожитку по [ADDRESS] , та укладено договір найму житлового приміщення. У 2015 році позивач [PERSON] , як його дочка,з дозволу батька вселились до вказаного житла та стала проживати з ним однією сім`єю разом зі своїм чоловіком та дітьми.З часу вселення вони з батьком вели спільне господарство, мали спільний бюджет та за час спільного проживання робили частковий поточний ремонт у кімнаті, придбали побутову техніку та інші предмети домашнього вжитку. 29 вересня 2018 року батько позивача помер та після його смерті вона зі своєю сім`єю залишилася проживати у цій кімнаті гуртожитку, де постійно проживають до теперішнього часу. Позивач вважає, що набула право користування спірним житлом, оскільки з дозволу батька вселилась до нього, проживала з батьком однієї сім`єю, вела з ним спільне господарство та користувалася житлом як член сім`ї наймача, брала участь у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг та за користування житлом. Просить суд визнати за нею право користування цим спірним житловим приміщенням. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові та пояснила, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з 2015 року у вказаному житлі не проживає, оскільки з дозволу батька вселилась до кімнати [ADDRESS] будинку [ADDRESS] за його місцем проживання. Така зміна місця проживання була викликана тим, що у квартирі за місцем її реєстрації, крім неї, проживають ще її сестра із родиною чоловіком та дітьми. Неналежні умови для спільного проживання призвели до погіршення стосунків із сестрою та стали причиною зміни місця проживання. У спірному житлі вона не встигла зареєструватисвоє місце проживання внаслідок раптової смерті батька. Представник позивача адвокат Будовська Н.В., яка діє на підставі ордеру на надання правової допомоги, в судовому засіданні підтримала заявлені [PERSON] позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що спірне житло у гуртожитку по [ADDRESS] було передано у користування батьку позивача [PERSON] на підставі ордеру від 26 січня 2006 року за місцем роботи. Саме потреба у поліпшені житлових умов стала підставою переселення позивача до помешкання батька за вказаною вище адресою. Вселення відбулось за згодою наймача, близько трьох років позивач проживала разом із батьком, як член його сім`ї, вела із ним спільне господарство, після його смерті залишилась проживати у житлі, несе витрати по його утриманню. Зареєструватись за вказаною адресою [PERSON] не встигла через раптову смерть батька. На підставі наведеного, представник позивача вважала, що позивач набула право користування спірним житлом відповідно до вимог ст.ст. 64-65 ЖК Української РСР. Представник відповідача Худолій Н. [PERSON] ., яка діє на підставі довіреності, позов [PERSON] не визнала, просила суд відмовити у його задоволені, мотивуючи необхідністю перевірки судом обставин щодо дотримання встановленого ст. 65 ЖК України порядку вселення позивача до житла [PERSON] , наявності згоди останнього на це, ведення спільного господарства, тривалості часу проживання, потреби позивача у поліпшенні житлових умов. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, дійшов таких висновків. За приписами частини першої та другої статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом статті 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно із пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Системний аналіз наведених вище норм матеріального права, з урахуванням роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», дає підстави дійти висновку про те, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 липня2012 року у справі № 6-60цс12 і підстав для відступлення від цієї правової позиції немає. Під час розгляду справи встановлено, що на підставі ордеру № 5 серія СГ від 26 січня 2006 року, виданому ТОВ «Запоріжвогнетрив» Мазановичу Івану Володимировичу було надане право зайняття житлової площі по [ADDRESS] , розміром 13,58 кв.м. у м.\~Запоріжжі. Вказаний ордер було видано на підставі рішення Ради директорів та профспілкового комітету ТОВ «Запоріжвогнетрив» від 11 січня 2006 року (а.с. 8).Також судом встановлено, що після отримання ордеру [PERSON] вселився у надане йому житло та проживав у ньому до самої смерті. Рішенням Запорізької міської ради № 11 від 19.02.2016 року вулицю Орджонікідзе [ADDRESS] місті Запоріжжі було перейменовано на вулицю Павлокічкаську. Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] Оснежицької сільської ради Пінського району Брестської області Білоруської РСР від 20.07.1984 року батьком [PERSON] , яка народилась [INFO] є [PERSON] , актовий запис №\~113(а.с. 6). Після одруження із [PERSON] , [INFO] було присвоєно прізвище « [PERSON] », актовий запис № 758 від 21 серпня 2004 року Запорізького міського відділу реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції (а.с. 7). Таким чином, на підставі належних та допустимих доказів, судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству із позивачем [PERSON] у гуртожитку, розташованому в будинку [ADDRESS] . Приблизно три роки тому позивач вселилась до кімнати 39 за вказаною адресою, де проживав її батько [PERSON] .. Стосунки між [PERSON] та батьком були добрі, вони вели спільне господарство, робили разом покупки, ніколи не сварилися. Весь цей час позивач зі своєю сім`єю постійно проживала у гуртожитку, вони постійно бачилися. Також вона заходила до цієї кімнати, бачила там особисті речі позивача та її дітей. За життя батько [PERSON] казав, що кімната у гуртожитку залишиться донці та ніколи не заперечував проти її проживання разом з ним. Коли батько позивача помер, вона несла всі витрати на його поховання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає позивача [PERSON] , оскільки проживає з нею по-сусідству у гуртожитку по [ADDRESS] . У кімнаті № 39 за вказаною адресою проживав батько позивача [PERSON] , десь у 2015-2016 роках до нього переселилась його дочка - позивач [PERSON] та її чоловік і діти. Проживали вони дружно, мали спільний бюджет, разом робили покупки. [PERSON] казав, що житло залишиться донці та онукам. Після смерті [PERSON] , його донька із родиною залишилась проживати у кімнаті, зараз роблять ремонт. Поховання батька займалася позивач [PERSON] .. З пояснень позивача випливає та підтверджується показами допитаних судом свідків [PERSON] і [PERSON] , що [PERSON] у 2015 році за згодою батька вселилась до помешкання за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком та дітьми. На підставі наведеного, судом встановлено дотримання встановленого порядку при вселенні позивача до житла, яке перебувало у користуванні її батька.Вказані дії було проведено за згодою [PERSON] , інших членів сім`ї у наймача, згода яких була б умовою для вселення позивача, на час вселення не було. Висловлення за життя у присутності сторонніх осіб [PERSON] намірів про розпорядження житлом на користь доньки та онуків свідчить про наявність згоди наймача на проживання в його житлі сім`ї позивача та відсутність іншої домовленості між ними про порядок користування житлом.Також показами свідків підтверджується факт ведення спільного господарства позивачем з її батьком: спільні покупки, побут, харчування, спільний бюджет. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 5).Витрати на поховання батька були понесені позивачем, що підтверджується наданими нею документами (а.с. 59-61). Після смерті батька позивач із родиною залишилась проживати за адресою: [ADDRESS] , несе витрати по утриманню вказаного житла.Так, наданими позивачем копіями платіжних документів підтверджується факт оплати нею житлово-комунальних послуг за спірне житло вже після смерті батька (а.с. 58). Надаючи правову оцінку факту реєстрації місця проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , суд виходить із такого. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першоюстатті 29 ЦК Україниє житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем фактичного проживання не може бути доказом того, що вона не проживалау спірному житлі, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зістаттею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що позивач не проживала із наймачем. Обставини, встановлені статтею 65 ЖК Української РСР, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Зокрема, судом встановлено, що [PERSON] за згодою батька наймача вселилась до житла, вела із ним спільне господарство, з 2015 року кімната 39 [ADDRESS] будинку [ADDRESS] є постійним місцем проживання позивача, тобто більш ніж три роки. Іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням між позивачем та її батьком не було. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог, так як в судовому засіданні на підставі належних, допустимих та достовірних доказів встановлено, що позивач набула право користуванням житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved