Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], у розмірі 1/3 всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та вказала, що рішенням Рівненського міського суду від 20 лютого 2014 року розірвано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. З квітня 2012 року з відповідачем разом не проживають, він виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації в м. Альметьєвськ. З цього часу матеріальну допомогу на утримання дитини він не надає, не цікавиться матеріальними потребами доньки. Оскільки відповідач офіційно працевлаштований, аліменти слід стягувати у частці від заробітку. Відповідач є громадянином Російської Федерації та проживає на її території. Згідно ст. 415 ЦПК України, положень Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року в редакції Протоколу від 28.03.1997 року та розділу 2 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерством юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року № 1092/5/54, останній був допитаний Альметьевським міським судом Республіки Татарстан. Згідно протоколу судового засідання цього суду від 10 січня 2014 року, [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, подав письмові заперечення проти позову, заперечував проти розгляду справи у його відсутності. Однак, відповідач будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, про що свідчить підтвердження про вручення документу 30 грудня 2013 року повідомлення Рівненського міського суду про призначення основної та резервної дати судового розгляду, а саме 20 лютого 2014 року та 20 березня 2014 року, у судове засідання не з'явився. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Судом встановлено, що 01 червня 2011 року Управлінням ЗАГС виконавчого комітету Альметьевського муніципального району Республіки Татарстан Російської Федерації, актовий запис № 488 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим 01 червня 2011 року, серії [NUMBER]. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане 22 вересня 2011 року Управлінням ЗАГС виконавчого комітету Альметьевського муніципального району Республіки Татарстан Російської Федерації, актовий запис № 1901. Рішенням Рівненського міського суду від 20 лютого 2014 року шлюб між сторонами розірвано, малолітня [PERSON] залишена на проживання з матір'ю - [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 32 Конвенції про правову допомогу та правові взаємовідносини з цивільних, сімейних та кримінальних справ від 22.01.1993 року (м.Мінськ) - правовідносини батьків та дітей визначаються за законодавством країни, на території якої постійно проживають діти. Відповідно до статей 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на дитину. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Стаття 182 СК України закріплює мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач офіційно працевлаштований, працює в ООО «УРС - Торговий дом», має стабільний дохід, суд з урахуванням положень ст. ст. 182, 183 СК України, приходить до висновку про доцільність визначення розміру аліментів, у частці від заробітку (доходу) у розмірі 1/3, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача в прибуток держави 229,40 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 141, 180-184 СК України,

Outcome: approved