Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що 4 жовтня 1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 лютого 2014 року шлюб розірвано. Сторони мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 6 червня 2014 року [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісячно. Син [PERSON] є дитиною - інвалідом, що стверджується медичним висновком № 78 про дитину-інваліда до 18 років. Він вимагає постійного стороннього догляду. Догляд за сином [PERSON] повністю здійснює позивач, а [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу, оскільки працевлаштований. Позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) в зв'язку із проживанням із позивачем дитини-інваліда. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, вказавши, що відповідач, як батько, також доглядає за сином - інвалідом, однак він не потребує стороннього постійного догляду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Сімейного кодексу України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Судом встановлено, що 4 жовтня 1997 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 лютого 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 6 червня 2014 року [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 квітня 2014 р. і до досягнення повноліття дітьми. Драч [PERSON] є дитиною - інвалідом, що стверджується медичним висновком Міської дитячої лікарні № 78 про дитину-інваліда до 18 років. Допитані у судовому як свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що і батько і мати здійснюють догляд за дитиною, яка хоч і є інвалідом, проте обходиться без сторонньої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач у відповідності до вимог ст.ст. 57, 60 Цивільного процесуального кодексу України, не надав належних доказів того, що [PERSON], [INFO] як дитина-інвалід, не може обходитись без постійного стороннього догляду.

Outcome: dismissed