Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свій позов тим, що з 1998 року з відповідачем проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між ними не склалися, з 2002 року проживають окремо. [PERSON] спочатку добровільно надавав кошти на утримання дочки, проте з вересня 2014 року припинив її матеріально утримувати. На неодноразові її прохання вирішити питання про матеріальне забезпечення дочки в добровільному порядку відповідач не реагував, посилаючи на скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Крім того, вважає, що вона повинна бути звільнена від обовязку по доказуванню обставин, що нею вживались заходи щодо одержання аліментів від [PERSON], оскільки останній визнає факт добровільної несплати аліментів, а тому аліменти на дочку просить стягнути за минулий період, починаючи з 01 вересня 2014 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» № 78 (1673) від 01.10.2015 року, причину неявки не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилась 07 липня 1999 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про встановлення батьківства /а.с.6/ 24 листопада 2007 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], після чого їй було присвоєно прізивще «Петриченко» /а.с.5/ Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, а відповідач не виконує свій обов'язок по утриманню дитини, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обгрунтованим, а тому підлягають задоволенню. Що ж стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на минулий час, суд приходить до наступного. Так, згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 ЦПК України. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ч. 2 ст. 191 СК України). Стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Ухилення може виражатися у тому, що зобов'язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Проте позивач не надала до суду жодного належного та допустимого доказу того, що вона вживала заходів щодо отримання аліментів, а відповідач ухилявся від їх сплати, матеріали справи не містять доказів вжиття позивачкою заходів для отримання аліментів, що є необхідним елементом для їх стягнення за минулий час, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На виконання п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд бере до уваги, що позивачем понесені витрати на публікацію у пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 300 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial