Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача, просить стягнути з останнього заборгованість за договором позики від 29.12.2010 в сумі 129765 грн. 93 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 29.12.2010 між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в сумі 129765,93 грн., що згідно з курсом НБУ на момент укладення договору становило 16300 доларів США, та зобов'язався повернути такі до 31.12.2011 в сумі, еквівалентній 16300 доларів США. 30.12.2011 між сторонами було укладено Додатковий договір №1 про внесення змін до договору позики, згідно з яким продовжено строк повернення позики до 31.12.2012, однак 29.12.2012 між сторонами було укладено Додатковий договір №2, згідно з яким продовжено строк повернення позики до 31.12.2013, а 30.12.2013 укладено Додатковий договір №3, згідно з яким продовжено строк повернення позики до 31.12.2014. Разом з тим, всупереч умовам основного договору позики та додаткових договорів відповідач грошові кошти не повернув, а тому просить стягнути такі в судовому порядку. В судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення у пресі, причин неявки суду не повідомив. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2010 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, згідно з умовами якого позивач передає у власність відповідача грошові кошти в сумі 129765,93 грн., що згідно з курсом НБУ на момент укладення цього договору становить 16300 доларів США, а відповідач зобов'язується повернути позивачу таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених договором (а.с.3а). Відповідно до п.5 вказаного договору відповідач зобов'язався повернути позивачу позику (грошові кошти) у строк до 31.12.2011. Разом з тим, в подальшому між сторонами були укладені Додатковий договір №1 про внесення змін до договору позики грошових коштів (а.с.4), Додатковий договір №2 про внесення змін до договору позики грошових коштів (а.с.5) та Додатковий договір №3 про внесення змін до договору позики грошових коштів (а.с.6), якими викладено п.5 договору позики в новій редакції та продовжено строк повернення позики до 31.12.2012, до 31.12.2013 та до 31.12.2014 відповідно. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з позовної заяви відповідач у встановлений договорами строк зобов'язання не виконав, позику не повернув, чим порушив майнові права позивача, тому суд приходить до висновку, що такі підлягають відновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 129765 грн. 93 коп. заборгованості за договором позики. Задовольняючи позов, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені судові витрати, що становлять 1297,67 грн. судового збору (а.с.1).

Outcome: approved