Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 23.09.2008 р. між нею та відповідачем було укладено договір № ДПГ № 9999 «Про банківський строковий вклад «Пенсійний» за умовами якого позивач розмістила на депозитному рахунку банку грошові кошти у розмірі 2 2000 000,00 грн. За умовами договору відповідач мав право користуватися грошовими коштами до 28.09.2009 року та сплатити проценти у розмірі 18,70 % річних. На початку лютого 2009 року зазначені грошові кошти були незаконно списані у зв'язку із чим позивач звернулась до Залізничного районного суду в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим про стягнення з банку грошових коштів. 27.11.2009 р. позов було задоволено та на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти у розмірі 2 200 000,00 грн., витрати на правову допомогу у сумі 5 000,00 грн., судові витрати. Рішення набрало чинності 16.03.2919 р. проте станом на день подання цього позову не виконано банком. Внаслідок незаконного списання коштів, а також незаконного розпорядження ними позивачу спричинено шкоду у розмірі 6 065 594,16 грн. За таких обставин в порядку ст.ст. 22,625 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 6 065 594,16 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. В подальшому представником позивача вимоги уточнювались. Остаточно представник [PERSON] просив суд зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» повернути позивачу 2 200 000,00 грн. боргу та втрат з їх знецінення з урахуванням індексу інфляції 2 048 860, грн.., стягнути з відповідача дохо1 690 582,28 грн. доходів від утримання безпідставно утримуваного майна та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача пояснив суду, що відповідач зарахувавши грошові кошти, які мають бути стягнуті з банку на користь [PERSON] за судовим рішенням на її рахунок позбавили позивача можливості користуватися ними і гроші продовжують перебувати у користуванні відповідача. Таким чином у суду є підстави застосувати положення ст.ст. 1212 та 1214 ЦК України та зобов'язати банк повернути безпідставно утримувані та дохід, які отримав відповідач у розмірі 1 690 582,28 грн. виходячи з розміру облікової ставки НБУ, що діяла під час незаконного утримання коштів з урахуванням індексу інфляції. Також на користь позивача має бути стягнута моральна шкода у сумі 20 000,00 грн. спричинена незаконними діями відповідача, оскільки [PERSON] позбавлена можливості, що і спричинило моральні страждання. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Зазначив, що на виконання рішення Залізничного районного суду м. Сімферополь банком 14.09.2010 року перераховано грошові кошти у розмірі 2 205 120,00 грн. на поточний рахунок [PERSON] № [NUMBER], який був відкритий позивачу відповідно до умов договору №2454. Такі дії банку стали підставою для закінчення виконавчого провадження. За період з 15.09.2010 р. по 21.06.2011 р. грошові кошти в сумі 2 205 120,00 грн. перебували на поточному рахунку та збільшилися за рахунок процентів. Крім того представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» оп'янив суду, що 23.09.2008 р. між банком третьою особою та позивачем було укладено договір поруки за умовами якого [PERSON] взяла а себе зобов'язання перед кредитором відповідати в повному обсязі щодо виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 2203-П/08/Д-265 за яким боржнику надано кредит у розмірі 385 400,00 доларів США за сплатою 17,3% річних. 03.02.2009 р. між банком та позивачем було укладено договір № 2454 про відкриття і обслуговування банківського рахунку фізичної особи. 25.03.2009 р. банком у зв'язку із невиконанням боржником - [PERSON] зобов'язань за кредитним договором було проведено договірне списання грошових коштів у розмірі 2 200 000,00 грн. з депозитного рахунку [PERSON] . Оцінку правомірності списання коштів було надано рішенням Центрального районного суду м. Сімферополь АР Крим. Таким чином вимоги представника [PERSON] є безпідставними. Крім того просив застосувати строк позовної давності зважаючи на те, що позивач пов'язує своє право на позов зі списанням коштів 14.09.2010 р. та звернувся до суду лише в 2014 році. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що 27 листопада 2009 року Залізничним районним судом м. Сімферополя Автономної Республіки Крим винесено рішення яким задоволено позов [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа [PERSON] про стягнення коштів. З ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти у розмірі 2 200 000,00 грн., 5 000,00 грн. витрати на правову допомоги, витрати на ІТЗ 0 120,00 грн. За приписами ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому судом встановлено, що 23 вересня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 2203-П/08/Д-265, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику поновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в сумі 385 540,00 доларів США зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 17,3% річних , а позикодавець зобов'язується повернути суму кредиту у строк до 28 вересня 2009 року. Також встановлено, що 23.09.2008р. між банком та [PERSON], як поручителем, та [PERSON], як боржником, був укладений договір поруки № 1 за яким поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 2203-П/08/Д-265 від 23 вересня 2009 р. Крім того, встановлено, що 23.09.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], як заставодавцем, був укладений договір застави № 189, відповідно до якого заставодавець передає банку належні йому майнові права вимоги на суму 2 200 000,00 грн., які виникли у заставодавця на підставі депозитного договору № ДПГ-9999 від 23.09.2008 р. Також судом встановлено, що 25 березня 2009 року банком у зв'язку із наявною заборгованістю по кредитному договору у розмірі 5 433,38 доларів США було проведено договірне списання грошових коштів з рахунків, належних позивачці у сумі 2 200 000,00 грн. та направлені в рахунок погашення заборгованості [PERSON] по кредитному договору у сумі 322 761,00 доларів США Не заперечується представниками сторін, що підставою для стягнення з ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] суми у розмірі 2 200 000,00 грн. стало відсутність визначних ст.ст. 553-555 ЦК України. Рішення набрало чинності. Представник позивача зазначає, що відповідач і досі не виконав рішення суду, яке набрало чинності 16.03.2010 року, грошові кошти не повернув, натомість перерахував останні на депозитний рахунок тим самим позбавивши позивача можливості користуватися ними. В свою чергу представник банку зазначає, що грошові кошти цілком правомірно було перераховано на рахунок позивача та в подальшому направлено на погашення кредитної заборгованості третьої особи за кредитним договором. Як свідчать матеріали справи, і це не заперечується учасниками процесу, 14.09.2010 р. грошові кошти у розмірі 2 205 120,00 грн. перераховані на особистий рахунок № [NUMBER] [PERSON] відкритий у відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 12/52 від 14.09.2010 р. 22.06.2011 р. з рахунку [PERSON] № [NUMBER] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2203-П/08/Д-265 від 23.09.2008 р. банком було здійснено договірне списання у розмірі 2 206 691 грн. 25 грн. Такі дії банку було взято до уваги 12.03.2012 р. районним судом м. Сімферополь під час ухвалення рішення За позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON], [PERSON] пр. стягнення заборгованості за кредитним договором. За положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В свою чергу відповідно до вимог ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З іншого боку ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновок, що представником позивача н доведено в судовому засіданні набуття банком грошових коштів позивача без достатньої правової підстави, а тому вважає за можливе відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних втрат. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. порушення її прав. Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом не встановлено обставин, з якими законотворень пов'язує виникнення моральної шкоди підстави для її стягнення відсутні. Також суд не вважає за можливе і відмовити у задоволенні заяви представника відповідача щодо застосування наслідків встановлених пропуску строку позовної давності, встановлених ст. 267 ЦК України, оскільки дійшов висновку про відсутність порушення прав [PERSON] з боку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed