Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом в якому після уточнень просила: визнати недійсним договір дарування частини житлового будинку №20 по пров. Ялтинському у м.Харкові з відповідною частиною надвірних будівель від 14.02.2006р., укладеного між [PERSON]М, та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №178; визнати дії [PERSON] та дії його матері [PERSON] неправомірними та грубо порушивши громадські та майнова права [PERSON] та [PERSON] та позбавити у подальшому їх права спадкування на нерухоме майно у домоволодінні № 20 по пров. Ялтинському у м.Харкові та розглядати їх незаконні дії у правовому полі кримінального кодексу по статті шахрайство, підробка документів і незаконне присвоєння права власності на нерухоме майно інших осіб; визнати неправомірними дії посадових та службових осіб КП «ХМБТІ» та зобов*язати їх усунути допущені порушення чинного законодавства України та порушені її із сином громадські та майнові права шляхом анулювання недостовірної інформації на будинок № 20 по пров. Ялтинському у м.Харкові у витягу з реєстру прав власності від 08.02.2006р. за реєстровим №9786511 та у технічному паспорті від 20.12.2005р. та визнати єдину достовірну технічну інвентаризацію приміщень вищевказаного домоволодіння станом на 27.01.2004р. проведену по заяві первісних співвласників [PERSON] та [PERSON]; визнати недбалими дії приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] при виконанні своїх службових обов*язків, приведених до позбавлення права власності на нерухоме майно [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказала, що під час укладання договору дарування від 14.02.2006р. приватному нотаріусу [PERSON] була надана недостовірна інформація щодо всіх приміщень будинку та його загальної площі. Технічний паспорт та технічна довідка, надані нотаріусу, не містили відомостей, що будинок має самовільні прибудови, що спричинило у подальшому неправильне розподілення часток прав власності між співвласниками. Також, позивач зазначила, що оскаржуваний договір дарування частини спірного житлового будинку від 14.02.2006р.було посвідчено без врахування договору дарування від 11.08.1992р. між [PERSON] та [PERSON]. Позивач [PERSON] посилалась у своєму позові на ч.1 ст.215 та ч.3 ст.203 ЦК України як підставу недійсності договору дарування. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач [PERSON] також вказала, що під час посвідчення спірного договору дарування частини житлового будинку приватний нотаріус ХМНО [PERSON] здійснювала свої професійні обов*язки із грубим порушенням положень ЗУ «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004р.. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та вказав, що цивільна справа підлягає закриттю згідно до ч.1 п.5 ст.205 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] з підстав його недоведеності. Представник третьої особи КП «ХМБТІ» в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 14.02.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 68/100 частин житлового будинку № 20 по пров. Ялтинському в м.Харкові з відповідною частиною надвірних будівель, який було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за р.№178. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальною ознакою чинності правочину є наявність вільного волевиявлення на укладення договору його сторони і таке волевиявлення повинно відповідати її внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Недодержання такої вимоги закону може свідчити про недійсність правочину з підстав, передбачених ч.1 ст.215 ЦК України. Разом з тим, ч. 3 ст. 203 ЦК України є загальною ознакою чинності правочину і може бути застосована в сукупності зі ст.ст. 229-233 ЦК України. Відповідно дост.ст.229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до ст.ст.27, 31 ЦПК України саме позивач визначає предмет і підставу позову. Пленум Верховного Суду України у п.2 Постанови «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» № 3 від 28.04.78р. із змінами, звертає увагу суду, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Належних та допустимих доказів наявності обставин, які відповідно до ст. 230, 233, 235 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним, позивач не надав. Матеріали справи свідчать, що у позовній заяві та в уточненій позовній заяві [PERSON], як на підставу позовних вимог, посилається лише на загальні норми ЦК України - ст.ст.203,215 ЦК України. Позивачем [PERSON] не надано належних доказів на підтвердження доводів, що вказаний договір дарування є недійсним. З пояснень позивача та її представника у судовому засіданні вбачається, що [PERSON], як на підставу позовних вимог в частині визнання недійсним договору дарування, посилається на те, що під час посвідчення оспорюваного договору приватним нотаріусом [PERSON] грубо порушені норми ЗУ «Про нотаріат» та Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Питання нотаріального посвідчення правочину врегульовано нормами ст. 209 ЦК України частина 3 якої передбачає, що нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим ст.203 цього Кодексу. У своїх поясненнях з приводу заявлених вимог приватний нотаріус [PERSON] пояснила, що нею було виконано обов'язкову частину нотаріальних дій. Як з*ясовувалось судом дії нотаріуса щодо посвідчення спірного договору позивачем не оскаржувались. З огляду на вимоги ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України щодо обов'язку сторони доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, то суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано до суду також належних та допустимих доказів неправомірності дій [PERSON] та його матері [PERSON] які грубо порушили права позивача [PERSON] та [PERSON]. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку, тому не підлягають також задоволенню її вимоги про визнання неправомірними дії посадових та службових осіб КП «ХМБТІ» та зобов*язання їх усунути допущені порушення чинного законодавства України та порушені її із сином громадські та майнові права шляхом анулювання недостовірної інформації на будинок № 20 по пров. Ялтинському у м.Харкові у витягу з реєстру прав власності від 08.02.2006р. за реєстровим №9786511 та у технічному паспорті від 20.12.2005р. та визнати єдину достовірну технічну інвентаризацію приміщень вищевказаного домоволодіння станом на 27.01.2004р. проведену по заяві первісних співвласників [PERSON] та [PERSON]. При наданні оцінки діям нотаріуса [PERSON], суд приходить до висновку про те, що вимоги про визнання її дій недбалими також не ґрунтуються на нормах діючого законодавства і не доведені позивачем. При посвідченні договору заборони відчуження на спірний будинок були відсутніми, про що свідчать дані реєстру, що не перешкоджало нотаріусу вчинити певні дії. Виходячи з викладеного вище, позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Outcome: dismissed