Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №20, що в будинку №38 по вул. Богуна у м. Чернігові та зняття його з реєстраційного обліку (а.с.2-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що разом зі своєю матірю [PERSON] є власниками квартири №20, що в будинку №38 по вул. Богуна у м. Чернігові. Разом з ними в даній квартирі з 2008 року зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] (відповідач по справі). Зазначає, що після розірвання шлюбу з 2015 року відповідач зібрав свої речі і покинув місце проживання. Тому, посилаючись на ст. 405 ЦК України, вважає, що він втратив право користування даним житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Третя особа [PERSON], яка залучена ухвалою суду від 06.12.2016 року, в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Після перерви сторони в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим продовжити розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України після перерви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного: Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Судом встановлено, що на підставі договору міни від 30.07.1999 року №4060 власниками квартири №20, що в будинку №38 по вул. Богуна у м. Чернігові (по 1/3 частці) є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). [PERSON] після реєстрації шлюбу у 2007 році змінила прізвище на [PERSON] (а.с.6). Згідно свідоцтва про смерть 04.05.2016 року помер [PERSON]А (а.с.7). Спадкоємцем майна спадкодавця , а саме 1/3 частини квартири №20, що в будинку №38 по вул. Богуна у м. Чернігові, являється позивач [PERSON] (а.с.29). Згідно довідки №5582 КП «Новозаводське» від 16.09.2016 року у квартирі №20, що в будинку №38 по вул. Богуна у м. Чернігові зареєстровані позивач [PERSON], неповнолітня [PERSON] ([INFO]), третя особа - [PERSON] (мати позивача) та відповідач [PERSON] (а.с.8). Як вбачається із матеріалів справи, 19 липня 2016 року заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова шлюб між сторонами розірвано (а.с.5). Згідно пояснень позивача, [PERSON] з жовтня 2015 року і по теперішній час у квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги. Дана обставина визнана відповідачем, а тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач за вказаною адресою відсутній більше року, поважність причин відсутності відповідача у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, а отже відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України він втратив право на користування цим житлом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. При цьому позивачу не відмовляли у знятті відповідача з вказаної реєстрації. Отже, вимога позивача про зняття відповідача з реєстрації не підтверджена доказами про порушення його права, заявлена передчасно, не обґрунтована правовими підставами, а тому в її задоволенні необхідно відмовити. За вказаних обставин ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні. Відповідач підлягає зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем до органу реєстрації цього рішення за умов, що воно набрало законної сили. На підставі наведеного,

Outcome: partial