Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, шляхом припинення права власності на належну їй Ѕ частку автомобіля марки «FORD Transit», державний номер [NUMBER] , 2006 р/в, стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації, в розмірі 82095 грн., що складає її частку у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль, визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки «FORD Transit», державний номер [NUMBER] , 2006 р/в, витребування у [PERSON] технічного паспорту на зазначений автомобіль, визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарський та побутових споруд, що розташований по [ADDRESS] та стягнення з [PERSON] на її користь витрат по сплаті судового збору. В подальшому [PERSON] збільшила свої позовні вимоги, окрім зазначеного вище, просила виділити їй у власність диван розкладний «Крапля», вартістю 2000 грн.; шафу кутову 2200х1200х06, вартістю 2500 грн.; стіл письмовий навчальний, вартістю 500 грн.; холодильник «LG», вартістю 3600 грн.; духову шафу «Piramida», вартістю 2000 грн. Відповідачу залишити: диван кутовий розкладний, вартістю 4000 грн.; шафу-купе 2400х0,6, вартістю 2500грн.; кухонну стінку 4400х1,200х0,6, вартістю 15000 грн.; набір дитячих меблів «Юніор», вартістю 1000 грн.; телевізор «LG», вартістю 500 грн. та стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію, в сумі 11880 грн., що складає Ѕ частку від витрачених коштів (23760 грн.) за придбання торгівельного контейнеру, що розташований по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що з 27.09.1997 року перебувала зі [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання, вони зі [PERSON] придбали житловий будинок, з господарськими та побутовими спорудами, що розташований по [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] , оціночна вартість якого становить 180644 грн.; автомобіль марки «FORD Transit», державний номер [NUMBER] , 2006 р/в, ринкова вартість якого становить 164190 грн., а також меблі та предмети побуту, а саме: диван розкладний «Крапля», вартістю 2000 грн.; шафу кутову 2200х1200х06, вартістю 2500 грн.; стіл письмовий навчальний, вартістю 500 грн.; набір дитячих меблів «Юніор», вартістю 1000 грн.; пральну машинку «Samsung», вартістю 2000 грн., холодильник «LG», вартістю 3600 грн.; духову шафу «Piramida», вартістю 2000 грн.; диван кутовий розкладний, вартістю 4000 грн.; шафу-купе 2400х0,6, вартістю 2500грн.; кухонну стінку 4400х1,200х0,6, вартістю 15000 грн.; телевізор «LG», вартістю 500 грн. Крім того, 19.09.2012 року [PERSON] за 23760 грн. було придбано торгівельний контейнер № Г108, що розташований по [ADDRESS] , в зв`язку з чим вона просить стягнути зі [PERSON] на її користь грошову компенсацію, в сумі 11880 грн., що складає Ѕ частку від витрачених коштів. Посилаючись на те, що зазначене вище майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та між ними не досягнуто згоди щодо його добровільного поділу, просила задовольнити її позов у повному обсязі. 20.03.2020 року [PERSON] подав до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог у які зазначив, що згоден з тим переліком майна, який вказала у позові [PERSON] , проте частково не згоден із вартістю майна та варіантом його розподілу. Вважає, що вартість дивану-кутового розкладного складає 2000 грн., а не 4000 грн., вартість кухонної стінки становить не більше 5000 грн., оскільки придбавалась більше десяти років тому і її вартість суттєво занижена, а набір дитячих меблів « Юніор » у гарному стані, тому вартує 1500 грн. Запропонував розподілити майно наступним чином, виділити [PERSON] диван розкладний «Крапля», вартістю 2000 грн.; шафу кутову, вартістю 2500 грн.; набір дитячих меблів «Юніор», вартістю 1500 грн.;стіл письмовий навчальний, вартістю 500 грн.; пральну машинку «Samsung», вартістю 2000 грн. Інше вказане у переліку майно залишити йому. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Даний зустрічний позов ухвалою суду від 29.05.2020 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог по зустрічному позову [PERSON] , зазначив, що дійсно перебував зі [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу ними було придбане рухоме та нерухоме майно. Він згоден з розподілом автомобіля марки «FORD Transit», державний номер [NUMBER] , 2006 р/в і вважає, що [PERSON] має право на Ѕ його частину, проте не згоден з тим, що вона має право на Ѕ частину житлового будинку, з господарськими та побутовими спорудами, що розташований по [ADDRESS] , оскільки під час придбання будинку ним були вкладені особисті кошти у сумі 800 доларів США, відчужені від продажу квартири по [ADDRESS] , яка була його особистою власністю, тому рахує, що [PERSON] має право лише на 1/3 частину зазначеного вище спірного будинку. Крім того, окрім майна зазначеного позивачкою, за час шлюбу, за рахунок спільних подружніх коштів, на ім`я [PERSON] було придбано приміщення по [ADDRESS] , площею 21,8 кв.м, у якому облаштовано приміщення магазину, вартість якого складає 49600 грн. Також, за час шлюбу ними було зібрано 45000 доларів США, що еквівалентно 1080000 грн., на підтвердження вказаного він надав аудіозапис його розмови зі [PERSON] від 01.04.2019 року, який зафіксовано на електронному носії та роздруковано у паперовому варіанті. З врахуванням викладеного, просив, визнати за ним право власності на 2/3, а за [PERSON] право власності на 1/3 частини житлового будинку, з господарськими та побутовими спорудами, що розташований по [ADDRESS] , визнати за ним право власності на Ѕ частину приміщення по [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на його користь 540000 грн. набутих під час шлюбу. В подальшому [PERSON] збільшив позовні вимоги посилаючись на те, що [PERSON] до переліку майна, яке підлягає розподілу не зазначила торгівельний інвентар, що був ними придбаний за сумісні кошти та знаходиться в приміщенні по [ADDRESS] , а саме: шафи розміром 2500 мм х 1200 мм - 3 шт., загальною ціною 3000 грн.; вітрини розміром 1000 х 700 мм - 6 шт., загальною вартістю 6000 грн., стелажі металеві розміром 2500 х 2000 мм - 2 шт., загальною вартістю 4000 грн., вітрина задня розміром 600 х 2500 мм, вартістю 6000 грн.; вітрина бокова розміром 3500 х 2500 мм, вартістю 4000 грн.; комп`ютер, вартістю 13000 грн., безперебійник, вартістю 2000 грн.; ноутбук «Lenovo», вартістю 10000 грн.; ноутбук «Samsung», вартістю 10000 грн.; принтер «Cenon», вартістю 2000 грн., роутер, вартістю 500 грн.; мультиварку, вартістю 1000 грн.; електродуховку, вартістю 2500 грн., всього майна на 66000 грн. У зв`язку з тим, що дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, просив виділити йому у власність: ноутбук «Samsung», вартістю 10000 грн., шафу розміром 2500 мм х 1200 мм, вартістю 1000 грн.; вітрини розміром 1000 х 700 мм - 3 шт., вартістю 3000 грн.; стелаж металевий розміром 2500 х 2000 мм - 1 шт., вартістю 2000 грн.; вітрину бокову розміром 3500 х 2500 мм, вартістю 2000 грн.; вітрину задню розміром 600 х 2500 мм, вартістю 3000 грн. Інше майно виділити у власність [PERSON] . [PERSON] своїм правом на подання відзиву не скористалась і відзиву до суду ані на зустрічну позовну заву, ані на заяву про збільшення позовних вимог по зустрічній позовні заяві, до суду не подала. В судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат Горбенко В.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Вимоги зустрічного позову [PERSON] визнали частково, заперечували проти розподілу торгівельного інвентаря з приміщення по [ADDRESS] , оскільки все це майно, окрім металевого стелажу, входило у вартість самого приміщення. Згодна сплатити [PERSON] половину вартості приміщення по [ADDRESS] , так як дане приміщення є єдиним джерелом її доходу. Стосовно позовних вимог, щодо стягнення з неї грошових коштів, в сумі 540000 грн. заперечувала, оскільки зазначених грошей вона не брала. Розподіл житлового будинку по [ADDRESS] просила провести із збереженням рівності часток по Ѕ за кожним, оскільки заперечила той факт, що при його придбанні [PERSON] витратив більше коштів. [PERSON] та його представник - адвокат Рідош-Шаповал В.І. в судовому засіданні зустрічний позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Вимоги первісного позову [PERSON] визнали частково із підстав вказаних у відзиві на позовну заяву, який знаходиться у матеріалах справи. Крім того, заперечували проти стягнення із [PERSON] грошової компенсації, в розмірі 11880 грн., за придбання торгівельного контейнеру, що розташований по [ADDRESS] , оскільки право власності на нього не зареєстроване. Вислухавши пояснення сторін у справі, пояснення представників сторін, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 27.09.1997 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі, сторонами було набуто наступне майно: автомобіль марки «FORD Transit», державний номер [NUMBER] , 2006 р/в; житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований по [ADDRESS] ; приміщення торгівельного павільйону, що розміщене по [ADDRESS] , диван розкладний «Крапля», шафу кутову 2200х1200х06, вартістю 2500 грн.; стіл письмовий навчальний, вартістю 500 грн.; холодильник «LG», вартістю 2000 грн.; духову шафу «Piramida»; диван кутовий розкладний; шафу-купе 2400х0,6; кухонну стінку 4400х1,200х0,6; набір дитячих меблів «Юніор»; пральну машинку «Samsung»; телевізор «LG»; стелаж металевий, розміром 2500х2000. Набуття вище переліченого майна визнається сторонами, а тому, у відповідності до ч.1ст. 82 ЦПК України, зазначені обставини доказуванню не підлягають. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21грудня 2007року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Згідно з ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стосовно позовної вимоги [PERSON] , щодо визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя торгівельного контейнеру № Г108, що розташований на території ринку КП «Флора», по [ADDRESS] та стягнення зі [PERSON] грошової компенсації, в сумі 11880 грн., суд зазначає наступне. В судовому засіданні було встановлено та визнавалось сторонами, що право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна ані за позивачкою, ані за відповідачем не зареєстрований, а звідси суд позбавлений можливості розділити його між сторонами, відповідно до вимог діючого законодавства, тому враховуючи наведене вважає, що його необхідно виключити з переліку майна подружжя, яке підлягає розподілу і у задоволенні цієї позовної вимоги, відмовити. Крім того, оскільки сторони досягли згоди щодо розподілу автомобіля марки «FORD Transit», державний номер [NUMBER] , 2006 р/в, то у задоволенні позовної вимоги стосовно витребування від [PERSON] технічного паспорту на вказаний автомобіль, необхідно відмовити, оскільки технічний паспорт належить власнику майна. Також, позовна вимога зустрічного позову, щодо стягнення зі [PERSON] Ѕ частини спільно набутих коштів, в сумі 540000 грн., заперечувалась [PERSON] та не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, тому враховуючи наведене, суд вважає, що ці кошти необхідно виключити з переліку майна, яке підлягає розподілу, а у задоволенні цієї позовної вимоги, відмовити. Крім того, твердження [PERSON] про те, що ним під час придбання будинку по [ADDRESS] , були витрачені особисті кошти, у сумі 800 доларів США відчужені від продажу квартири по [ADDRESS] , яка була його особистою власністю і його частка у будинку має бути збільшена до 2/3 часток, не були підтверджені в судовому засіданні достатніми та допустимими доказами, а тому у суду відсутні підстави для відступлення від рівності часток подружжя. До того ж, суд вважає за необхідне виключити з переліку майна, що підлягає розподілу та відмовити у задоволенні позовної вимоги зустрічного позову, щодо розподілу торгівельного інвентаря, що знаходиться в приміщенні по [ADDRESS] , а саме: шафи розміром 2500 мм х 1200 мм - 3 шт., загальною ціною 3000 грн.; вітрин розміром 1000 х 700 мм - 6 шт., загальною вартістю 6000 грн., вітрини задньої розміром 600 х 2500 мм, вартістю 6000 грн.; вітрини бокової розміром 3500 х 2500 мм, вартістю 4000 грн.; комп`ютера, вартістю 13000 грн., безперебійника, вартістю 2000 грн.; ноутбуку «Lenovo», вартістю 10000 грн.; ноутбуку «Samsung», вартістю 10000 грн.; принтера «Cenon», вартістю 2000 грн., роутера, вартістю 500 грн.; мультиварки, вартістю 1000 грн.; електродуховки, вартістю 2500 грн., окрім стелажу металевого розміром 2500 х 2000 мм, вартістю 2000 грн., оскільки як було установлено судом і не заперечувалось сторонами, вказане майно було придбано подружжям разом з приміщенням торгівельного павільйону по [ADDRESS] . Розподіл меблів та побутової техніки подружжя [PERSON] , суд вважає за необхідне провести наступним чином. Як було встановлено судом, від шлюбу сторони мають дітей, які проживають разом зі [PERSON] , тож враховуючи інтереси дітей, їх духовний та фізичний розвиток, суд вважає за необхідне виділити [PERSON] у власність стіл письмовий навчальний, вартістю 500 грн. та набір дитячих меблів « Юніор », а також диван розкладний «Крапля», шафу кутову 2200х1200х06 та пральну машинку «Samsung», а всього рухомого та нерухомого майна загальною вартістю 205217 грн. [PERSON] виділити у власність: холодильник «LG», диван кутовий розкладний, шафу-купе 2400х0,6, телевізор «LG», кухонну стінку, а також духову шафу «Piramida», оскільки у його власності залишається кухонна стінка, а також стелаж металевий розміром 2500 х 2000 мм, а всього рухомого та нерухомого майна загальною вартістю 297312 грн. Разом з тим, оскільки вартість виділеного [PERSON] майна перевищує вартість майна виділеного [PERSON] , суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] різницю його вартості, в сумі 10000 грн. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ч.10 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що первісний позов та зустрічний позов задоволені частково, а також те, що розмір судового збору [PERSON] пропорційно задоволеній частині вимог, становить 93 % від сплаченої суми судового збору, а [PERSON] - 40%, то зі [PERSON] на користь [PERSON] , слід стягнути різницю, в сумі 790,58 грн. Застосовані ухвалою судді від 29.11.2020 року заходи забезпечення позову, підлягають скасуванню, відповідно до ст. 158 ЦПК України.

Outcome: partial