Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

\~\~\~ [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька. \~ \~ \~ \~В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Згідно рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 грудня 2010 року шлюб між ними було розірвано, із залишенням їй прізвища [PERSON] . Від шлюбу мають дітей доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . В теперішній час неповнолітні діти проживають з нею, вона матеріально утримує їх, належним чином піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні доньок не бере, розвитком дітей не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. У теперішній час у зв`язку з поганим економічним станом і відсутністю роботи вона вимушена була поїхати до Російської Федерації в пошуках роботи. Вона відмовилася від примусової виплати аліментів на дітей замість дозволу відповідача на вивіз дітей за межі України. Заява про дозвіл на вивіз дітей за межі України була надана відповідачем на строк з 25 серпня 2015 року до 25 серпня 2016 року. В м. Люберці Московської області РФ її доньки пішли до школи та навчались 2015-2016 навчальний рік, планують продовжити навчання в подальшому. В червні 2016 року вони повернулась з дітьми до м. Старобільська, і вона спробувала звернутися до відповідача з проханням надати їй заяву про дозвіл на вивезення дітей. Відповідач на телефоні дзвінки не відповідав, місце його знаходження їй не відоме. Тому, вона просить суд надати їй дозвіл на виїзд дітей до Російської Федерації без супроводу та згоди батька дітей до 16 річного віку дітей. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву [PERSON] визнав повністю та просив суд її задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час, місце та дату судових засідань повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, телефонограмами тощо. З телефонограм було з`ясовано, що [PERSON] з позовом не згоден, з`явитися до суду не має можливості, перебуває на військовій службі та не має можливості надати суду будь-які докази на підтвердження свого не визнання позову. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи служби у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації Луганської області в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача [PERSON] та просив в подальшому судові засідання проводить у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача [PERSON] знає, в неї є неповнолітні діти, які зараз проживають з прабабусею. Мати їздить до Російської Федерації на роботу, діти з нею були, навчались в школі в Російській Федерації. Батько не цікавиться дітьми, не утримує їх. Діти бажають бути з матір`ю та поїхати до неї в Росію. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала аналогічні пояснення. Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Старобільського районного управління юстиції Луганської області 30 вересня 2004 року, [PERSON] народилась [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Старобільського районного управління юстиції Луганської області 09 серпня 2005 року, [PERSON] народилась [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] . З наданої копії постанови державного виконавця від 26.08.2015 року, вбачається що провадження по стягненню аліментів на неповнолітніх дітей на користь [PERSON] припинене за заявою стягувача. Із копії заяви [PERSON] до нотаріальних органів вбачається, що [PERSON] не заперечує проти тимчасової поїздки його неповнолітніх дітей до Російської Федерації у супроводі матері на період з 25 серпня 2015 року по 25 серпня 2016 року. Згідно довідок середньої школи № 21 Люберецького району Московської області [PERSON] та [PERSON] навчалися в середній школі № 21 м. Люберці Московської області. Довідки надані станом на 28 травня 2015 року. Згідно довідки Муніціпальної загальноосвітньої установи середньої загальноосвітньої школи № 21 Люберецького муніципального району Московської області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] рахуються в 6 «А» класі СЗОШ № 21 муніципальної освіти Люберецького муніципального району Московської області. Згідно довідки ТОВ «Інтегра» м. Москви вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «Інтегра» менеджером по роботі з клієнтами по теперішній час. Згідно відповіді військового комісара Старобільсько-Новопсковського ОРВК від 10 листопада 2016 року вбачається, що інформації стосовно призиву до лав Збройних Сил України та місця перебування [PERSON] , у Старобільсько-Новопсковському об`єднаному районному військовому комісаріаті не міститься. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов`язком батьків. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене статтею 313 ЦК України. Згідно частини третьої даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, та передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст.\~25,\~33 Конституції України, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами. Кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у 2015 році надавав згоду на виїзд дітей за кордон у супроводі матері, діти навчались за кордоном, але строк сплинув, і відповідачем не надано жодного доказу неможливості виїзду дітей за кордон у теперішній час. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або на підставі рішення суду при відсутності згоди одного з батьків. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, які мають конституційне право на освіту, здоровий образ життя та право вільно залишати територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє їх цих прав, суд вважає, що виїзд неповнолітніх дітей за кордон України буде здійснений в їх інтересах, буде сприяти їх всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству. При цьому суд зазначає, що відповідно до чинного законодавства України надання дозволу на виїзд з України неповнолітньому громадянину України за рішенням суду надається до досягнення дитиною 16-річного віку. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Посилання відповідача про заборону виїзду дітей за кордон, суд не приймає, оскільки відповідач не надав доказів про особисту участь в житті дітей, не ставив питання про місце проживання з батьком, фактично не приймає участі у їх вихованні. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які брали участь у справі, мали рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З урахуванням того, що діти навчаються у навчальному закладі за кордоном, мати дітей працює теж за кордоном, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, докази щодо забезпечення належного матеріального утримання дітей, забезпечення повноцінного виховання та їх розвитку, та оскільки діти не повинні бути розлучені зі своєю матір`ю, суд прийшов до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного, Закону України «Про охорону дитинства», Конституції України, ст. 155 СК України,

Outcome: approved