Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти у розмірі 25 відсотків від його заробітку (доходу) на утримання його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. 26.10.2014 року до Вільнянського районного суду Запорізької області від позивача [PERSON] надійшла заява згідно якової вона просить розглядати справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити позов в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 23.09.2006 року, який був зареєстрований у Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 10). Шлюбні відносини між ними припинені з липня 2014 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO] (а.с. 2), яка проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї виконавчого комітету Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 17.06.2009 року (а.с. 3). Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, батьком дитини є відповідач, а тому відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 СК України має обов'язок брати участь у її утриманні та вихованні до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст. ст. 180, 183 СК України, враховуючи те, що дитина проживає з матір'ю, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на її утримання у частці від доходу (заробітку) відповідача у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2014 р. до досягнення донькою повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved