Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та штрафних санкцій. В позові зазначає, що 12.01.2013 року між нею та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачка отримала позику від неї у розмірі 9000 Євро, з виплатою 12% річних. На підтвердження укладеного договору позики відповідачка власноручно склала розписку. Сторони у договорі визначили строк виконання зобовязання 12.01.2015 року, який відповідачка зазначила у розписці. Також сторони договору визначили суму коштів, які підлягають поверненню 10080 євро. Однак у вказаний термін та до часу звернення її до суду відповідачкою не вжито заходів до належного виконання зобовязання. Сума позики та відсотків за користування коштами не повернута позивачці. Крім того зазначає, що на час її звернення до суду з позовом офіційний курс гривні до євро становив 3017, 0306 грн. за 100 євро, тому сума позики з урахуванням 12% річних становить 304116, 68 грн., три проценти річних склали 8498, 37 грн. Зазначені вище суми заборгованості, а також понесені судові витрати позивачка просить стягнути з відповідачки на свою користь. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили обставини викладені в позову, просили суд позов задовольнити. Відповідачка та її представник проти позову заперечували. При цьому відповідачка сам факт отримання в борг грошових коштів від позиваки не оспорювала, але пояснила, що нею за період з грудня 2014 року по січень 2016 року було повернуто позивачці грошові кошти у розмірі 6900 євро (208\~173 грн.), у звязку з чим її заборгованість перед позивачкою підлягає зменшенню. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї 208\~173 грн. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснив, що його мати (позивачка по справі) неодноразово позичала гроші відповідачці, з якою вона була добре знайома. Мати виїхала за кордон та доручила йому отримувати від відповідачки грошові кошти в рахунок погашення боргу. Він дійсно отримував від відповідачки в кошти в загальній сумі 6900 євро в рахунок погашення боргу за розпискою, яка була складена 12.04.2013 року, згідно якій відповідачка отримала в борг від позивачки 47000 доларів США. Ніякого відношення до погашення заборгованості за розпискою від 12.01.2013 року ці суми не мають. Борг за цією розпискою відповідачка не повертала. Заслухавши пояснення сторін, свідка, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення позову. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] отримала від позивачки [PERSON] грошові кошти у розмірі 9000 євро, з виплатою 12% річних на строк 2 роки з виплатою відсотків за один рік вперед в сумі 1080 євро, а в строк до 12.01.2015 року відповідачка повинна була повернути борг та проценти в загальній сумі 10080 євро. Зазначене підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачкою по справі (а.с.26). В установлений строк відповідачка грошові кошти позивачці не повернула та не сплатила обумовлені сторонами проценти за користування. Станом на 17 лютого 2016 року (на момент звернення позивачки з даним позовом до суду) за даними Національного Банку України офіційний курс гривні до євро становив 3017,0306 за 100 Євро (а.с.7). Три проценти річних вирахувані за формулою: Бг (сума боргу) х 3 (три відсотки річних) х К(кількість днів простроченого боргу) : Кр(кількість календарних днів у році) : 100 = відсотки, тобто 10080*3*340:365:100=281,68 Євро ( за курсом НБУ - 8498,37 грн.). До посилань відповідачки суд ставиться критично, оскільки достовірних доказів повернення боргу за розпискою від 12.01.2013 року суду не надано. Зробити висновок, що повернуті кошти мають відношення до погашення заборгованості саме за цією розпискою суду не надано. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та підписаний його стороною. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. На підставі вищевикладеного суд вбачає всі підстави для задоволенні позовної заяви. Також, відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір (сплачений за подання позову до суду у сумі 3126, 16 грн., та за подання заяви про забезпечення позову у сумі 275, 61 грн.) на користь позивачки. На підставі ст.ст. 207, 526, 530, 612, 625, 629, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved