Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб таким, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Заводської районної ради депутатів Запорізької області № 170 від 26.05.1977 про відселення мешканців, які проживають в аварійних бараках. Позивач з того часу зареєстрована та проживає у зазначеній квартирі, житло є неприватизованим. Крім того, у квартирі значаться зареєстрованими, але не проживають відповідачі: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Витрати по утриманню житла відповідачі не несуть, їх особистих речей в квартирі немає. Оскільки позивач змушена сплачувати надмірно нараховані рахунки за комунальні послуги за осіб, які фактично не проживають за адресою її проживання, вона вважає, що її права є порушеними та просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження; розгляд справи вирішено проводити з повідомленням сторін. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Позивач під час розгляду справи пояснила, що вона з 1977 року проживає за адресою: [ADDRESS] , є наймачем вказаного житла. У 2009 році голова Заводської райадміністрації, де вона працювала секретарем, звернувся до неї із проханням зареєструвати відповідачів у своїй квартирі. Він пояснив, що вказана родина є неблагонадійною, мати [PERSON] відсторонилась від виховання та опіки над своїми дітьми - [PERSON] та [PERSON] . Діти хворіли, тому потрібна була реєстрація їх у житлі з метою влаштування до протитуберкульозного закладу. Позивач прониклась цією ситуацією, оскільки сама зростала у дитячому будинку, тому надала свою згоду на реєстрацію відповідачів у квартирі. Однак, [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] не вселялись до її квартири та жодного дня в ній не проживали. Вони навіть не цікавились цим житлом, їх речей у квартирі немає.. Відповідачі про дату, час і місце судового засідання неодноразово були повідомлені судом в установленому законом порядку, шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання та останньою відомою адресою місця проживання відповідача [PERSON] (а.с. 37-40, 57-60, 73-76, 95-99), а також - шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті суду (а.с. 33-35, 47-49, 68-70, 87-89). Проте повторно в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. З урахуванням викладених обставин, судом за згодою позивача та її представника, висловленою у судовому засіданні, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно з копією рішення виконавчого комітету Заводської районної ради депутатів Запорізької області № 170 від 26.05.1977 про відселення мешканців, які проживають в аварійних бараках, позивач разом з чоловіком, сином та племінником були вселені до квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с 4-5). З копії довідки № 2871 від 28.11.2012 р., виданої Міським комунальним підприємством «Основаніє» наймачем жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , 1945 року народження. Також за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказане житло є комунальним.(а.с. 13). Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] у 2009 році. З доводів позивача випливає, що у 2009 році вона на прохання голови Заводської райадміністрації зареєструвала відповідачів у своїй квартирі, оскільки родина була неблагонадійною, мати [PERSON] відсторонилась від виховання та опіки над своїми дітьми - [PERSON] і [PERSON] . Діти хворіли, тому потрібна була реєстрація їх у житлі з метою влаштування до протитуберкульозного закладу. Позивач прониклась цією ситуацією, оскільки сама зростала у дитячому будинку, тому надала свою згоду на реєстрацію відповідачів у квартирі. Однак, [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] не вселялись до її квартири та жодного дня в ній не проживали, вони навіть не цікавились цим житлом. Вказані доводи підтвердили допитані судом свідки. Так, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її сусідкою та проживає з 1977 року за адресою: [ADDRESS] . Спочатку вона проживала із чоловіком та дітьми, а потім залишилась сама. Відповідачів свідок ніколи не бачила у квартирі [PERSON] , вони там не проживали та не проживають, їх речей у квартирі немає. Зі слів позивача свідку стало відомо, що [PERSON] через співчуття зареєструвала у своїй квартирі сторонніх осіб - [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , оскільки діти потребували лікування та для їх влаштування до медичного закладу потрібна була прописка. Вказані особи не є родичами позивача і вони навіть не вселялись до житла. Свідок [PERSON] дала суду покази аналогічні показам свідка [PERSON] та також підтвердила факти невселення та непроживання відповідачів у квартирі [PERSON] . З матеріалів цивільної справи № 332/1634/16-ц, які були досліджені судом за клопотанням представника позивача випливає, що відповідач [PERSON] при заповнені Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку 25.05.2010 року адресою свого місця проживання вказав: [ADDRESS] . Також [PERSON] у вказаній анкеті зазначив про те, що за вказаною адресою він проживає разом із батьками (а.с. 95), що також підтверджує доводи позивача про непроживання відповідачів у її квартирі. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачі після їх реєстрації за адресою: [ADDRESS] , до вказаного житла фактично не вселились, це приміщення не було місцем їх проживання, спільне господарство з наймачем [PERSON] вони не вели, певний порядок користування житлом між ними не встановлювався. Протягом останніх одинадцяти років відповідачі не заявляли про свої права на житло, не намагались вселитись до нього. За таких обставин, відповідачі фактично не набули права користування спірною квартирою, оскільки не вселялись до вказаного житла та ніколи в ньому не проживали, а їх реєстрація у даному випадку не може бути підставою для визнання за ними права користування житлом, оскільки вона носила формальний характер. Крім того, відповідачі не є та не були членами сім`ї позивача, а наявність чи відсутність їх реєстрації у житлі сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там не проживала та не вселилась туди. Отже, вимогист. 71 ЖК Української РСР, яка встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми у житлі громадянами не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. На підставі викладеного, оцінюючи докази, що були дослідженні у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, тому підлягає задоволенню у повному обсязі, а відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову до суду судовий збір.

Outcome: approved