Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, третя особа: Первинна профспілкова організація Богодухівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди, в якому після уточнення просить: визнати незаконним та скасувати наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області «Про звільнення» №132-к від 26.12.2017 в частині пункту 4, поновити її на роботі у Богодухівському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на раніше займаній посаді з дня незаконного звільнення 29.12.2017, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 37 729 грн. 32 коп., яка підлягає оподаткуванню згідно чинного законодавства, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 12 565 грн. 13 коп., яка підлягає оподаткуванню згідно чинного законодавству. Свої вимоги мотивує тим, що з 05.12.2002 року вона працювала у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Богодухівському районі (правонаступником якого є Богодухівське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області). З 01.10.2014 працювала на посаді завідувача сектора профілактики виробничого травматизму, страхових виплат та обліку страхувальників. Наказом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області №132-к від 26.12.2017 її звільнили з 29.12.2017 із формулюванням «згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України». Позивач вважає наказ про її звільнення незаконним, та таким що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав. Обов'язком роботодавця у разі скорочення чисельності чи штату працівників та звільнення у зв'язку з ліквідацією установи є повідомлення працівника про наступне звільнення за два місяці. Повідомлення про звільнення, яке б відповідало змісту п. 1 ч. 1 ст.40, ч.2 ст. 40, ст.. 49-2 КЗпП України позивачу не надходило. Натомість роботодавець листом № 10-22-1473 від 25.10.2017 повідомив «про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення». У листі роботодавець зробив оціночне припущення, щодо можливого майбутнього звільнення, при цьому зробивши посилання на початку листа на дві різні за суттю і підставами для звільнення працівників статей Кодексу законів про працю України (ст.32 і ст.40). У частині третій статті 32 КЗпП України йдеться про можливість змінити істотні умови праці за раніше укладеним трудовим договором, якщо така необхідність викликана змінами в організації виробництва і праці. У цій статті наведено перелік умов праці, які можна вважати істотними, але визначення поняття «зміни в організації виробництва і праці» немає. Отже, згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП України, роботодавець може за два місяці попередити працівників про зміну істотних умов праці, а в разі їх відмови від продовження роботи - звільнити за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. З боку позивача відмови від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці до роботодавця не надходило. Бажання переривати трудові відносини вона не мала. Тому застереження про «можливе майбутнє звільнення», яке навів роботодавець у своєму листі не може до неї застосовуватись виходячи із змісту п 6 ст. 36 КЗпП України. Проте відповідач затвердив наказ №132-к від 26.12.2017 р. про звільнення позивача на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України . Таким чином, позивач вважає, що роботодавець звільнив її зненацька без належних на те причин, фактично не попередивши у встановленому порядку, не пересвідчившись чи користувалася вона переважним правом на залишення на роботі, як наслідок - грубо порушивши трудове законодавство. Намагаючись вирішити питання у досудовому порядку, позивач 28.12.2017 направила листа до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, в якому звернула увагу свого роботодавця про порушення Закону як за процедурою прийняття рішення, так і за його сутністю. Порівняно з іншими спеціалістами, які залишилися працювати в установі, позивач вважає, що має не менший рівень кваліфікації і продуктивності праці. До того ж вона довше них працює в установі і має на утриманні двох неповнолітніх дітей: [PERSON] 2003 року народження, і [PERSON] 2013 року народження. Позивач вважає, що переважне право на залишенні на роботі у зв'язку із скороченням штату повинно було б бути надано їй, але цим її правом роботодавець знехтував. У разі незаконного звільнення з роботи працівник, згідно ст. 235 КЗпП України повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Крім того, у зв'язку із вчиненням відповідачем протиправних дій щодо звільнення позивача, безпідставного порушення її прав, позивач вважає, що їй завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідно до ст.ст. 23, 216 Цивільного Кодексу України та яка полягає у наступному: у спричиненому тяжкому психологічному шоці у момент, коли вона дізналась про своє звільнення без попередження і належних законних підстав. Даний психологічний шок можна порівняти зі втратою значної суми грошових коштів. За декілька секунд вона згадала майже всі свої зусилля, які прикладала для здійснення та сумлінного виконання своїх обов'язків; в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій відповідача та нехтувань останнім її намаганнями довести протилежне у досудовому порядку. Такі дії відповідача щодо протиправного звільнення вимагає від позивача додаткових зусиль по організації свого життя. Порушенням її прав їй завдано душевних страждань: вона постійно знаходиться в пригніченому стані, втратила спокій, її самопочуття та психологічний стан погіршився. Вона хвилюється та нервує з приводу ситуації що мала місце щодо неї. Її постійно переслідують думки про вчинене відповідачем щодо неї, що, в свою чергу, призводить до роздратованості, до замикання в собі та своїх проблемах, а відповідно погіршує відносини з оточуючими людьми, близькими та рідними. Вона також вимушена витрачати свій час на те, щоб поновити свої порушені права, що викликає також від додаткових, непередбачених раніш, зусиль. Незважаючи на наявність порушення трудового законодавства, відповідач відмовився добровільно поновити її законні права, тому вона змушена захищати свої законні права в суді. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, при цьому пояснила, що дійсно в кінці жовтня 2017 року їй було надано попередження, проте оскільки такі попередження отримали всі працівники, також в ньому було зазначено про можливе майбутнє вивільнення, тобто не зазначено кого саме буде звільнено, а хто залишиться на роботі, у неї не виникало думки, що її можуть звільнити, вона не мала бажання змінювати роботу. Зазначила, що вона має кваліфікацію не меншу ніж ті працівники, що залишились працювати, її неодноразово було нагороджено подяками та грамотами за високий рівень роботи, останній раз на початку листопада 2017 року, тобто майже перед самим звільненням, тому вона вважає цинічним, те що керівництво знаючи про те, що її буде звільнено, нібито, щоб згладити ситуацію, підписує розпорядження про її нагородження. Акт про відмову від запропонованої посади було складено 18.12.2017, при цьому там не вказано на яку саме посаду їй було зроблено пропозицію, крім того їй не було відомо про його складання до того часу, доки вона не отримала відзив на позов. Зазначила, що їй ніхто не пропонував жодної посади. Наголосила, що роботодавцем не було проведено атестацію, як того вимагає законодавство, жодним чином не було доведено, що у неї нижчий рівень кваліфікації. Всі висновки це особиста думка керівника, про яку вона дізналась лише при ознайомленні з матеріалами справи. Повідомила, що на засіданні профспілки, що відбулось 21 грудня 2017 року було повідомлено про скорочення та про те, що всі кадрові питання вже вирішено, керівник у неї запитав, на якій посаді вона хоче працювати, при цьому будь - яких пропозицій не надходило. Вона вважає, що має переважне право на залишення на роботі, перед іншими працівниками, які залишились працювати, оскільки працює довгий час, відповідально відносилась до своїх посадових обов'язків, неодноразово була нагороджена грамотами та подяками, має на утримані двох неповнолітніх дітей. Вона зазначала керівництву про те, що має переважне право, але це не було прийнято до уваги. Вказала, що їй дуже образливо, що її звільнили через неналежне виконання її посадових обов'язків, за те, що вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, на лікарняних, має низьку кваліфікацію, зменшення премії, при цьому жодного разу не було обґрунтування зменшення їй премії, при цьому жодних зауважень до її роботи у керівництва не було. Зазначила, що їй відомо про те, що посади, на якій вона просить її поновити, немає у новому штатному розписі, але вважає, що це не її питання і наполягає на поновленні саме на посаді на якій вона працювала до незаконного звільнення. Представник позивача [PERSON] в судовому зсіданні позивні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі. Пояснив, що [PERSON] працювала у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Богодухівському районі з 05.12.2002, з 01.10.2014 на посаді завідувача сектору профілактики виробничого травматизму, страхових виплат та обліку страхувальників. Згідно наказу від 26.12.2017 її було звільнено із займаної посади, вони вважають, що наказ та саме звільнення є незаконними. Згідно вимог чинного законодавства роботодавець повинен попередити працівника по зміни в роботі за два місяці, при цьому повідомлення повинно бути персональним і одночасно працівнику повинно бути запропоновано іншу роботу в установі чи повідомити, що іншої роботи немає та з'ясувати чи є у працівника переважене право на залишення на роботі. Повідомлення, яке б відповідало вимогам п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, позивачу не надходило. Те повідомлення, що було надано [PERSON] для ознайомлення містило оціночне припущення щодо можливого звільнення працівників відділення, тобто повідомлення не містило інформації про те,кого саме планується звільнити. При цьому повідомлення містить дві різні за суттю статті 32 та 40 КЗпП України. Для позивача, відсутність відмови від продовження роботи, було виявлення бажання продовжувати роботу при новій оплаті праці чи стимулюючих виплат, які мали вступити в дію у зв'язку з реорганізацією з 01.01.2018. Таким чином перед нею не стояло питання про пошук нової роботи, ст.. 49-2 КЗпП України, зобов'язує роботодавця запропонувати іншу роботу чи повідомити про відсутність посад. Позивачу не надходило письмових пропозицій обійняти іншу посаду чи іншу роботу. Згідно ст.. 42 КЗпП України , при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Згідно вищевикладеного перевірка продуктивності праці, кваліфікація працівників, повинна була проводитись роботодавцем на початку проведення процедури скорочення. Законодавством визначена процедура визначення відповідності працівників кваліфікаційним вимогам, це атестація. Тому, перед початком процедури скорочення, відповідачу необхідно було створити атестаційну комісію, яка б об'єктивно проаналізувала рівень кваліфікації кожного працівника, при цьому безпосередній керівник, Тризна В.І., не міг бути в атестаційній комісії. Відповідач при звільненні [PERSON] керується пропозицією по розстановці кадрів, які надані начальником відділу, вказує що начальником проведено співбесіду з кожним працівником, і покладався лише на його суб'єктивну думку, на те з ким йому краще буде працювати, що є незаконним. При цьому не було враховано професіоналізм [PERSON], те що вона більше 15 років працювала в дані установі, до неї не застосовувались дисциплінарні стягнення, проходила атестацію, регулярно отримувала заохочення, премію, надбавки, має позитивні характеристики, нагороджувалась грамотами. На час попередження, 25.10.2017 позивач працювала під керівництвом Тризни В.І. два місяці, тому він не міг об'єктивно оцінити її професійні якості, рівень роботи. Ним було складено характеристику [PERSON] з метою її дискредитації і вона була покладена в основу визначення переважного права позивача на залишення на роботі. Відповідач розуміючи протиправність своїх дій використовує декілька порівняльних таблиць професійних якостей працівників відділення, які грунтуються на його думці. При цьому, підписуючи розпорядження про нагородження, на початку листопада 2017 року, начальник зазначає, що [PERSON] є гарним працівником. Відповідач зазначає, що звільнили з мотивів того, що [PERSON] часто перебуває на лікарняному через хвороби дітей, при цьому не доведено того, що вона має нижчий професійний рівень порівняно з іншими працівниками. Роботодавцем не було зроблено жодного аналізу щодо того хто має переважне право на залишення на роботі, вважає, що докази надані відповідачем є безпідставними . Позивач мала переважне право на залишення на роботі. У зв'язку з тим, що [PERSON] була звільнена із займаної посади з порушенням всіх вимог чинного законодавства , вона повинна бути поновлена на роботі, на раніше зайнятій посаді, тому просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Хорошилова О.В. в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі, пояснила, що Управління позовні вимоги [PERSON] не визнає, та вважає, що вони є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на неналежних доказах. Позивача було персонально ознайомлено з наказом від 25.10.2017 №83-к «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників», про що свідчить її особистий підпис, проставлений 26.10.2017 на аркуші ознайомлення працівників Богодухівського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області з цим наказом, також, позивача 26.10.2017 під особистий підпис було персонально попереджено листом від 25.10.2017 за №10-22-1473 про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 та про можливе майбутнє вивільнення. Тому позивач була попереджена про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 та про можливе майбутнє вивільнення, не пізніше ніж за два місяці, що відповідає вимогам ст. 49-2 КЗпП України. На виконання вимог частини 3 статті 49-2 КЗпП України позивачу було запропоновано іншу посаду, а саме, посаду головного спеціаліста відділу з організації медичної реабілітації Богодухівського відділення, яка була передбачена новим штатним розписом Богодухівського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, затвердженим Управлінням 31.10.2017. Зазначена посада відповідала кваліфікації та досвіду роботи [PERSON] Станом на 01.01.2018 у Богодухівському відділенні вакансії були відсутні. Факт пропонування позивачу посади головного спеціаліста відділу з організації медичної реабілітації також засвідчується протоколом профспілкових зборів колективу Богодухівського відділення від 21.12.2017 №5, на якому позивач була присутня особисто. В протоколі зазначено, що на профспілкових зборах колективу було заслухано начальника відділення Тризну В.І., який наголосив на тому, що у зв'язку зі змінами в штатному розписі відділення була проведена усна співбесіда з кожним працівником. [PERSON] була запропонована посада головного спеціаліста відділу з організації медичної реабілітації, яка включає в свої обов'язки організацію медичної реабілітації, в тому числі роботу, пов'язану з виїздом до іншого району. [PERSON] відповіла відмовою від запропонованої посади у зв'язку з частими хворобами дітей. Інша посада в штатному розписі, яку б вона могла обіймати виходячи з попереднього досвіду роботи, освіти та кваліфікації відсутня, а посада завідувача сектору профілактики виробничого травматизму, страхових виплат та обліку страхувальників в новому штатному розписі Богодухівського відділення, на якій перебувала позивач, новим штатним розписом не передбачена. Також, в листі-відповіді зазначається, що [PERSON], з дотриманням вимог ст. 42 КЗпП України, було запропоновано посаду головного спеціаліста відділу з організації медичної реабілітації, від якої вона відмовилась, мотивуючи відмову тим, що виконання обов'язків передбачає відрядження до іншого району. Також, факт відмови від запропонованої посади зафіксовано актом від 18.12.2017, складеним та підписаним працівниками Богодухівського відділення. Актом зазначається, що 18.12.2017 в 16 год. 30 хв. завідувачу сектору профілактики виробничого травматизму, страхових виплат та обліку страхувальників Богодухівського відділення [PERSON] у зв'язку з затвердженням нового штатного розпису та відсутністю в ньому посади яку вона обіймає, було запропоновано посаду головного спеціаліста відділу з організації медичної реабілітації, яка відповідає її кваліфікації та досвіду роботи. Зазначена посада включає в свої обов'язки роботу з питань організації медичної реабілітації, в тому числі обов'язки, пов'язані з виїздом до Краснокутського, Валківського та Коломацького районів, які обслуговуються Богодухівським відділенням. Однак від пропозиції на переведення на запропоновану посаду [PERSON] відмовилась. Таким чином, твердження позивача про те, що їй не було запропоновано іншої роботи, не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується наявними у справі доказами. Крім того, відповідно до пункту 1 статті 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників» роботодавці можуть проводити атестацію працівників. Категорії працівників, які підлягають атестації, та періодичність її проведення визначаються колективним договором, тобто Законом не покладено на роботодавця обов'язку проводити атестацію працівників. Проведення атестації працівників є виключно правом роботодавця. Крім того, атестацію не слід розглядати як одноразовий захід. Це складний процес, який не обмежується процедурою визначення відповідності працівників займаним посадам. Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області Наказом від 26.09.2017 №90-ос було створено Адміністративну комісію управління, на засіданні якої й були розглянуті викладені у листі від 01.11.2017 №01-16/227 пропозиції начальника Богодухівського відділення щодо залишення на посадах працівників відповідно до рівня продуктивності праці, кваліфікації та професійних якостей. Не знаходить свого підтвердження й посилання позивача на те, що вона має вищу кваліфікацію і продуктивність праці у порівнянні з іншими працівниками, які залишились працювати та має переважне право на залишенні на роботі на підставі пунктів 1 та 2 частини другої статті 42 КЗпП України. Начальником Богодухівського відділення з метою визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці здійснено порівняльний аналіз продуктивності і кваліфікації кожного працівника, у тому числі й позивача. Рівень кваліфікації і продуктивність праці працівників, визначався документами про освіту, підвищення кваліфікації, відсутністю дисциплінарних стягнень, отриманням премій за продуктивне виконання працівником своїх посадових обов'язків, обсяги виконуваних робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних, показників виконання працівником своїх посадових обов'язків, наявність заохочень за успіхи у роботі, здатність виконувати доручення керівника. працівників, було взято до уваги й те, що позивач впродовж 3,6 років знаходилась у відпустках у зв'язку із вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, по догляду за дитиною без збереження заробітної плати. Перебування впродовж значного терміну часу без професійного розвитку безперечно призводить до втрати навичок та кваліфікації працівника. Крім того, в 2017 році позивач, знаходилась періодично на лікарняних по догляду за хворою дитиною. На низький рівень кваліфікації та продуктивності праці позивача вказує й той факт, що позивачем на неналежному рівні виконувались покладені на неї посадові обов'язки. Наказом Богодухівського відділення [PERSON], завідувача сектора профілактики виробничого травматизму, страхових виплат та обліку страхувальників, було призначено відповідальною за ведення та підтримання в актуальному стані бази даних. Відповідно до. цього наказу позивач повинна була забезпечити постійну перевірку Бази даних на наявність невідповідностей та/або помилок у її веденні. Станом на 30.10.2017 позивачем була допущена розбіжність в обліках інформативних баз ЄІАС та технологічному реєстрі страхувальників АС «Доходи», яка не була нею усунена та відкорегована. Не знаходить свого підтвердження й посилання позивача на отримання нею заохочень, премій, надбавок за високі досягнення праці, які, як вона зазначає, не були роботодавцем враховані під час визначення її рівня кваліфікації і продуктивності праці. Наказами Богодухівського відділення «Про встановлення надбавок за високі досягнення у праці» встановлено надбавки за високі досягнення у праці (% до посадового окладу) завідувачу сектору профілактики виробничого травматизму, страхових виплат та обліку страхувальників [PERSON] у розмірі 45 %, що на 5% менше від встановлених надбавок іншим працівникам керівного складу та, у порівнянні з іншими працівниками, є однаковою. Зазначений факт доводить низький показник в роботі позивача, як працівника керівного складу, в порівнянні з іншими працівниками відділення. Крім того, зазначила, що порівняння кваліфікаційного рівня було не між всіма працівниками, а працівниками керівного складу, це між [PERSON], яка багато років очолювала дану установу, [PERSON] та [PERSON], яку також було звільнено. Твердження позивача про те, що вона має переважне право на залишенні на роботі, оскільки у неї на утриманні є двоє неповнолітніх дітей, вважають безпідставним. Положення пункту 1 частини другої ст. 42 КЗпП України застосовується до працівників, які мають рівні умови продуктивності і кваліфікації. Тобто, лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, які мають додаткові переваги визначені частиною 2 ст. 42 КЗпП України. Відповідач керувався вимогами частини 1 ст.. 42 КЗпП України, оскільки здійснивши аналіз характеристик працівників відділення було зроблено висновок про те, що позивач, як працівник, який перебував на керівній посаді, не зважаючи на чималий стаж роботи в органі Фонду, в порівнянні з результатами роботи інших працівників за своїми діловими та особистими якостями поступається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, які мають відповідні переваги перед позивачем. Вказала, що позивачу тричі пропонувалась інша посада, вперше в кінці жовтня 2017 при ознайомленні з попередженням, при співбесіді та на засіданні профспілки. Кожного разу позивач відмовлялась від пропозиції, при цьому не заперечувала, що пропозиція позивачу надходила в усній формі, оскільки законодавством не передбачено надавати її виключно у письмовому вигляді. Також вказала, що оскільки позивач була присутня на зборах профспілки, не зважаючи на те що не був присутній на зборах її представник, рішення профспілки є законним. Позивач звернулась до Первинної профспілкової організації з заявою в якій зазначила про те, що згідно з п.1 ч.2 ст. 42 КЗпП України вона має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та будь-які подання роботодавця щодо розірвання з нею трудового договору, просила розглядати дане питання в присутності її представника [PERSON] Позивача було усно попереджено про день та час проведення засідання та запропоновано запросити її представника. На початок проведення засідання представник позивача не з'явився. Крім того, 21 грудня 2017 року був останній день проведення зборів профспілкового комітету, тому чекати коли на них зможе бути присутнім представник [PERSON] не мали можливості. На засідання трудового колективу первинної профспілкової організації було розглянуто питання про надання погодження на звільнення за скороченням штату працівників Богодухівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області згідно листа начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області №10-22-2628 від 08.12.2017 та розглянуто звернення позивача. На засіданні Позивач підтвердила свою відмову від запропонованої посади головного спеціаліста відділу з організації медичної реабілітації. Начальник Богодухівського відділення повідомив, що іншої посади в штатному розписі, яку б вона могла обіймати виходячи з попереднього досвіду роботи, освіти та кваліфікації відсутня, а посада завідувача сектору профілактики виробничого травматизму, страхових виплат та обліку страхувальників в новому штатному розписі Богодухівського відділення не передбачена. Питання про звільнення Позивача було поставлене на відкрите голосування на якому ухвалили рішення дати згоду на звільнення Позивача за скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з наданням їй гарантій і компенсацій передбачених чинним законодавством. Також не погодились з припущенням позивача про «підміну» характеристики начальника відділення. Позивачем надано копію листа від 01.11.2017 №01-16/227 про надання пропозицій щодо кадрової розстановки та текст електронного поштового повідомлення, при цьому, слід зауважити, що копія зазначеного вище тексту, не містить підпису посадової особи, а отже, не є належним доказом. Враховуючи вищевикладене , просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі . Така ж позиція викладена і у відзиві Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, на позовну заяву [PERSON] та письмових поясненнях щодо позову. Представник відповідача Тризна В.І. в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечив, пояснив, що процедура реорганізації управління триває і на даний час, Богодухівське відділення є лише структурним підрозділом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. При оцінці особистісних якостей та переважного права на залишення на роботі керувались листом Міністерства соціальної політики від 21.05.2012 « Про переважне право залишення на роботі», було проведено вивчення особових справ працівників , перевірка продуктивності праці кожного робітника. На даний час законодавством не передбачено критерії і порядок визначення працівників з більш високою кваліфікацією, роботодавець сам визначає ці критерії, це: кваліфікація, стягнення, заохочення, перебування на лікарняних, зауваження щодо якості виконання робот, обсяг виконуваної роботи. Саме ці критерії було враховано керівництвом Богодухівського відділення. У жодного працівника не було дисциплінарних стягнень, тому брали до уваги, хто як виконує свою роботу. Вказав, що співбесіда з кожним працівником була усна, протокол при цьому не вівся, висновки робились на підставі особових справ та питань, що стосувались роботи працівника, порівнювали продуктивність праці, оскільки після злиття чотирьох районів обсяг роботи значно зріс, необхідно було працювати і понаднормово і у вихідні дні. Рішення, за результатами співбесіді приймалось колегіально. Також вказав, що дійсно [PERSON] отримувала меншу надбавку ніж інші працівники керівного складу, при цьому з усіма наказами її було ознайомлено, та жодного разу вона їх не оскаржувала. Не заперечив той факт, що дійсно ним було підписано розпорядження про вручення [PERSON] грамоту, але зазначив, що це було зроблено для того, щоб морально підтримати людину. Вказав, також , що позивач зверталась до нього з проханням ввести іншу посаду для неї, але їй було роз'яснено, що у Богодухівського відділення таких повноважень немає. Просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник Первинної профспілкової організації Богодухівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, [PERSON], пояснила, що про час проведення зборів всіх працівників було повідомлено заздалегідь. [PERSON] було запропоновано посаду головного спеціаліста відділу з надання медичної реабілітації, але вона відмовилась. Пропозиція про вищевказану посаду прозвучала від начальника відділу і було питання від [PERSON], на яку посаду [PERSON] претендує. Зазначила, що як їй відомо [PERSON] тричі пропонували зайняти іншу посаду, але вона відмовлялась. Не заперечувала того факту, що [PERSON] не була присутня на зборах, проте від неї була заява де вона просила розглядати питання без її участі які саме питання будуть розглядатись їй було відомо і просила відмітити, що вона згодна із звільненням даних працівників. Також вказала, що [PERSON] надходили усні зауваження від керівництва за використання комп'ютерної техніки в особистих цілях. В минулому році через вірус пропали всі дані з комп'ютерів, відділення два тижні не могло працювати повноцінно. Після цього начальником відділення було видано наказ, щоб вона ( [PERSON]), як особа, що має певну освіту, слідкувала за використання працівниками комп'ютерної техніки. На підставі цього наказу нею було проведено обстеження всіх комп'ютерів і встановлено, що [PERSON] в робочий час виходила з робочого комп'ютера на сайти, які не пов'язані з роботою. Крім того, було виявлено розбіжності в даних двох баз, які вносились [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно [PERSON] було запропоновано посаду головного спеціаліста відділу медичної реабілітації. Пропонували їй декілька разів, на співбесіді, та на засіданні профспілки, пропозиція звучала в усній формі . Запитували, яку посаду вона хоче зайняти, вона сказала, що ця посада її не влаштовує і просила, щоб ввели іншу посаду. За Богодухівським відділенням закріплено чотири райони: Богодухівський, Краснокутський, Коломацький та Валківський, [PERSON] було запропоновано посаду з виїздами до інших районів. Акт було складено після повторної відмови [PERSON] від запропонованої посади. Підтвердила, що позивач працювала в установі з 2002 року та була в її безпосередньому підпорядкуванні. З роботою вона справлялась, в її посадові обов»язки входило реєстрація страхування, збір внесків, приймала щоквартальні звіти, цим вона займалась до 2011 року. Потім вона займалась базовою реєстрацією, це не складна ділянка роботи , вона не була дуже завантажена, тому їй часто давали інші доручення. Як завідувач сектору вона ініціативи не проявляла, консультативну роботу не вела, виконувала суто свої обов»язки. Надбавки обговорювались щомісячно, позивачу зменшувалась надбавка на 5 відсотків порівняно з іншими працівниками керівного складу, було виявлено, що вона використовує техніку в особистих цілях , також виявлено розбіжності в базі по реєстрації нещасних випадків і тимчасової втрати. Повідомила, що попередження про можливе майбутнє вивільнення було отримано 26.10.2017 всіма працівниками відділення, з нею також проводилась співбесіда, при цьому письмового протоколу не велось. Зазначила, що на зборах профспілки було присутніх 9 чоловік, всі працівники відділення, окрім [PERSON], яка написала заяву та приймала участь у голосуванні письмово. Коли саме було повідомлено про збори вона не пам»ятає, але на зборах не був присутнім представник [PERSON], вона погодилась розглядати питаня у його відсутність. Всі проголосували за звільнення [PERSON] оскільки в штатному розписі її посади не було, а на запропоновану вона не погодилась, крім того зазначила, що на даний час у відділенні немає тієї ділянки роботи, якою займалась позивач. Суд заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Як встановлено в суді та згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] від 23.02.2001, [PERSON] 05.12.2002 управлінням виконавчої дирекції у Харківській області Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, прийнята на посаду спеціаліста І категорії по збору внесків та реєстрації страхувальників відділення виконавчої дирекції Фонду в Богодухівському районі. 01.10.2007 в зв'язку з реорганізацією структури відділення, переведена на посаду провідного спеціаліста сектору збору внесків, реєстрації страхувальників і профілактики нещасних випадків на виробництві та профзахворювань. 01.01.2010 переведена на посаду завідувача сектору збору внесків, реєстрації страхувальників і профілактики нещасних випадків на виробництві та профзахворювань. 01.01.2011 переведена на посаду завідувача сектору по роботі з роботодавцями і профілактики НВ на виробництві та ПЗ відділення ВД Фонду в Богодухівському районі Харківської області у зв'язку з реорганізацією структури. 01.10.2014 переведена на посаду завідувача сектору профілактики виробничого травматизму, страхових виплат та обліку страхувальників відділення у зв'язку з реорганізацією. 31.07.2017 звільнена з роботи в порядку переведення до Богодухівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області п.5 ст. 36 КЗпП України. 01.08.2017 прийнятий на посаду завідувача сектору профілактики виробничого травматизму, страхових випадків та обліку страхувальників Богодухівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в порядку переведення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в Богодухівському районі Харківської області ( наказ №47-к від 27.07.2017) ( том 1 а.с.6-9,47). Відповідно до витягу з наказу №132-к від 26.12.2017 « Про звільнення», на виконання наказу управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Харківській області від 25.10.2017 року №83-к «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників», у зв'язку з введенням з 01.01.2018 року нового штатного розпису Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Харківській області, звільнено [PERSON], завідувача сектору профілактики виробничого травматизму, страхових виплат та обліку страхувальників Богодухівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, 29 грудня 2017 року , згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України ( том 1 а.с. 11). Відповідно до пункту 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Пунктом 4 Розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.03.1999 ухвалено: «Утворити Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності». Згідно пункту 17 ст. 7 Закону №1105-ХІV, правління Фонду соціального страхування України приймає рішення про створення та реорганізацію робочих органів виконавчої дирекції Фонду та їх відділень відповідно до затвердженої правлінням структури органів Фонду. Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», затверджено з 01.01.2018 граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5 192 штатних одиниць, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції фонду 188 штатних одиниць ( том 1 а.с. 53). Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №50 «Про затвердження структури органів Фонду» постановлено затвердити та ввести в дію з 01.01.2018 структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та затвердити до 01.11.2017 штатні розписи управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та місті Києві відповідно до затвердженої структури та граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду (том 1 а.с. 54) . 3 метою виконання Постанови Правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», виконавча дирекція Фонду соціального страхування України наказом від 23.10.2017 №574 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області» затвердила граничну чисельність працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Харківській області та його відділень у кількості 257 штатних одиниць (а. с. том 1 а.с. 56). Начальником Управління виконавчої дирекції Фонду в Харківській області листом від 29.09.2017 №01-11-1010 було доведено до відома голів первинних профспілкових організацій, начальників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, що 12.09.2017 правлінням Фонду соціального страхування України видана постанова «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» №47, якою з 01.01.2018 року затверджена гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць, а на сьогодні гранична чисельність працівників Фонду складає 7988 штатних одиниць. На виконання вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», попереджено про майбутні можливі зміни у структурі Фонду з 01.01.2018 року та заплановане скорочення працівників, про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці (том 1 а.с. 76). Згідно наказу Управління виконавчої дирекції фонду в Харківській області від 25.10.2017 №83-к «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників», введено з 01.01.2018 граничну чисельність працівників управління та його відділень у кількості 257 штатних одиниць і зазначено, що у термін до 01.11.2017 необхідно попередити працівників управління та його відділень про зміни в організації виробництва і праці, про зміну істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступають в дію 01.01.2018 та про можливе майбутнє вивільнення, у термін до 01.11.2017 ознайомити під розпис всіх працівників управління та його відділень з цим наказом ( том 1 а.с. 57). Матеріали справи містять аркуш ознайомлення працівників Богодухівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області з наказом «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників» від 25.10.2017 №83-к, з якого вбачається, що 10 працівників, серед яких і [PERSON], ознайомлені 26.10.2017 під особистий підпис про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників ( том 1 а.с. 58). Також, завідувачу сектору профілактики виробничого травматизму, страхових виплат та обліку страхувальників Богодухівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області [PERSON] 26 жовтня 2017 року під особистий підпис, що підтверджується текстом написаним власноруч на звороті попередження, було вручено письмове попередження №10-22-1473, яким відповідно до вимог статей 32, 36, 40 КЗпП України,

Outcome: dismissed