Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 30 липня 1993 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований в Стебницькій міській Раді Львівської області, актовий запис № 86. Від даного шлюбу у них народилося дві дочки: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] Стосунки, що склались між ними протягом останніх трьох років, складно назвати нормальними, та такими, що відповідають поняттям злагоди, взаєморозуміння та любові. Від самого початку подружнього життя стосунки між ними були досить складними: відсутність взаєморозуміння та гармонії у відносинах призводило до конфліктних ситуацій, які завжди переростали у гучні скандали, з приниженнями та образами в її сторону з боку відповідача. Однак такі траплялись не дуже часто і була надія на те, що згодом вони припиняться. Вона прощала чоловікові його нестерпний, агресивний характер, прощала його неодноразові зради, про які їй було відомо, проте, вірила в його обіцянки і в те, що останній зміниться на краще. При цьому, у всіх своїх гріхах відповідач вміло звинувачував її, а вона у свою чергу, нехтувала власними почуттями, душевним спокоєм заради збереження сім'ї та дітей. Проте, невиправдана агресія з боку чоловіка та його вимоги, які вона не в силах була виконувати, постійні крики, образи та докори призвели до суттєвого погіршення їхніх стосунків, що стало причиною її звернення до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою про розірвання між ними шлюбу. 24 березня 2014 року, шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований в Стебницькій міській Раді Львівської області, актовий запис № 86 - рішенням Дрогобицького міськрайонного суду був розірваний. Оскільки ні вона, ні відповідач після розірвання шлюбу не мали іншого житла для окремого проживання, вони, разом із дітьми були змушені проживати за однією адресою в буд. [ADDRESS]. Спільний побут, наполегливі переконання відповідача про налагодження їхніх стосунків та позитивні зміни в поведінці колишнього чоловіка, в деякій мірі стали причиною їхнього повторного шлюбу, який вони уклали 27 січня 2015 року та який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис за № 34 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Та як з'ясувалось вже за декілька тижнів після одруження, такий крок був помилковим: їм не слід було повторно укладати шлюб, оскільки відсутність взаємної поваги, взаєморозуміння та любові призвели до поновлення гучних скандалів, образ, нервових зривів, тощо. На сьогоднішній день їхні стосунки набули критичної межі - агресія з боку чоловіка переросла в шантаж та реальні погрози: відповідач в тверезому, цілком свідомому стані обіцяє переслідувати та позбавити її життя, якщо після розлучення з ним вона не виїде за межі Львівської області на постійне проживання. Тим самим останній застосовує психологічний тиск, моральні знущання та фізичне насильство. Відповідач не усвідомлює того, що позбавляє її права на вільний вибір місця проживання, позбавляє її постійного місця праці та заробітку. Його не цікавлять інтереси їхньої молодшої доньки [PERSON], яка відвідує Стебницьку школу, гуртки і переїзд на нове, невідоме місце проживання, відсутність її друзів нанесе їй додаткову психологічну травму. Такий стан речей та відсутність між нею та відповідачем подружніх відносин призвели до необхідності розірвання повторно укладеного шлюбу, оскільки подальше збереження сім'ї, в якій неможливо жити в спокої та гармонії, є неможливим та недоцільним, а також може зашкодити здоров'ю і психіці малолітньої дитини, в присутності якої відповідач регулярно висловлює погрози вбивством. За наведених обставин їхній шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення не можливі, а тому в неї виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд Сторони в судове засідання не з?явилися, однак в матеріалах справи маються заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності, позивач позов підтримує, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України - не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, серії [NUMBER], вбачається, що 27 січня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. (а.с. 4) Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, що підтверджуються платіжними дорученнями. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved