Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи вимоги тим, що її мама [PERSON] була власником земельної ділянки №28, площею 0, 0499 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, у садовому товаристві «Дружба», розташованому на території Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області. Зазначена ділянка їй була надана у користування, а згодом приватизована. На зазначеній земельній ділянці [PERSON] було побудовано: у 1990 році колодязь питний; у 1990 році садовий будинок; у 1996 оці огорожа з металевої сітки; у 1996 році бетонне вимощення частини подвіря; у 1996 році убиральня; у 1996 році мансарда; у 1996 році сарай; у 1996 році навіс; у 1996 році літній душ; у 1998 році огорожа металева; у 2000 році прибудова. Через необізнаність з чинним законодавством, [PERSON] не оформила належним чином документи на самочинно побудовану нерухомість. 01.12.2012 року [PERSON] склала заповіт, в якому все належне їм майно на день смерті заповіла позивачці. 12.12.2012 року [PERSON] померла, у встановлений законом строк позивачка звернулась із заявою про вступ у спадщину та отримала лише свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. Оскільки садовий будинок з надвірними будівлями у встановленому законом порядку не оформлені, а є самочинним будівництвом, на зазначене майно свідоцтво про право на спадщину видане не було. 31.07.2015 року позивачка виготовила технічний паспорт на садовий будинок та звернулась до Фастівської РДА із листом щодо оформлення самочинної забудови на території СТ «Дружба», однак у відповіді від 25.09.2015 року голова Фастівської РДА повідомив про неможливість такого оформлення, через що вона позбавлена реалізувати право власності, тому просить визнати право приватної власності її матері [PERSON] на самочинно побудоване нерухоме майно та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері на самочинно побудовані споруди, розташовані на земельній ділянці №28 у садовому товаристві «Дружба» у Фастівському районі Київської області, площею 0,0499 га., кадастровий номер 3224981200:01:004:0073. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просить суд задовольнити позов повністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву згідно з якою не має заперечень проти позову [PERSON] і просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, справу розглядати за його відсутністю. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-АВ №448440, виданого 09.03.1972 року, [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] ( а.с.11). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу 07.08.1993 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та їй було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.12). 12.12.2012 року померла [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №739 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області 12.12.2012 року видано свідоцтво про смерть серії І-ОК №265106 ( а.с.9). 01.12.2012 року [PERSON] склала заповіт, в якому все належне їй майно на день смерті заповіла [PERSON], [INFO] (а.с.8). 25.09.2014 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, спадщина складається з земельної ділянки площею 0, 0499 га, яка знаходиться на території СТ «Дружба» Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області (а.с.5). 31.07.2015 року виготовлений технічний паспорт на садовий будинок №28 у СТ «Дружба» (а.с.13-18). Позивач звернулась до Фастівської РДА Київської області з вимогами щодо проведення державної реєстрації права власності на самочинне побудоване нерухоме майно, однак листом від 25.09.2015 року №14-04/437 було розяснено порядок оформлення самовільної забудови та рекомендовано звернутись до суду для підтвердження права власності на таке майно в порядку спадкування. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частин 1-3, 5\~статті 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При вирішенні справи суд враховує правову позицію викладену в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року з питання застосування норм процесуального та матеріального права, які підлягають застосуванню в даній справі. Згідно з абз.7 п. 3.2 зазначеного інформаційного листа - право власності на обєкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або право постійного користування земельною ділянкою, що видані на імя спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Відповідно до п. 6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень\~ст. 1218 ЦК\~України та з урахуванням розяснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». За змістом зазначених розяснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5\~ст. 376 ЦК\~України і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті\~1216,\~1218 ЦК України). Таким чином, якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3, 5\~ст. 376 ЦК України) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5\~ст. 376 ЦК\~України є субєктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей\~1216,\~1218 ЦК України. Суд вважає, що за життя спадкодавець [PERSON] мала право звернутися з вимогою про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва. Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно перейшло до позивача у порядку спадкування, відповідно до норм статей\~1216,\~1218 ЦК. На даний час, у зв'язку зі смертю матері, позивач можливості отримати дозвіл на узаконення самочинних будівель не має. Власником земельної ділянки, що розташована на земельній ділянці №28 у садовому товаристві «Дружба» у Фастівському районі Київської області, де знаходяться вказані будівлі, була мати позивача, яка отримала її на підставі рішення Великоснітинської сільської ради народних депутатів від 02.06.1995 року. [PERSON] у встановленому законом порядку оформила спадкові права на вищезазначену земельну ділянку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Самочинні будови не шкодять стороннім особам. Порушень будівельних норм та правил, які б перешкоджали визнанню права власності на самочинні будови не має. Ввести в експлуатацію самочинне будівництво від імені матері позивача, також вже не можливо, у зв'язку з її смертю. Оформити спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], позивач не має можливості, оскільки при житті мати не узаконила самочинне будівництво та не провела його відповідну реєстрацію, тобто право власності на самочинно збудоване майно може бути визнане тільки рішенням суду. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Отже, враховуючи, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що за позивачем необхідно визнати право власності на самочинно побудовані споруди в порядку спадкування за заповітом. Разом з тим, суд відмовляє у задоволені вимог щодо визнання права приватної власності [PERSON], яка померла 12.12.2012 року, на самочинно побудоване нерухоме майно, оскільки відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 Цивільного Кодексу України право власності припиняється у разі смерті власника, а тому після смерті [PERSON] визнавати за нею право власності на будь-яке майно, факт володіння будь-яким майном є незаконним.

Outcome: partial