Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання правочину дійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 листопада 2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна № 1315/К на квартиру №69 в будинку №149 корпус 1 на проспекті Добровольського в м. Одеса. Вказана квартира належала Відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №13874 від 24 квітня 1996 року. Договір був укладений на Одеській товарній біржі. Вказана квартира у відповідача куплена за 10120.00 грн. (десять тисяч сто двадцять гривен), які були одержані відповідачем повністю до підписання договору. Право власності на квартиру було зареєстрована за [PERSON] в «Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 07 грудня 2001 року під № 47 стр.120, кн.. 17 доп.к. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачем була звільнена квартира, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою. [PERSON] помер 29 березня 2016 року (актовий запис № 3346 від 29.03.2016 року, свідоцтво про смерть серія І-ЖД №445386. Позивачка, [PERSON], була дружиною [PERSON] (актовий запис №163 від 27 квітня 1991 року, зареєстрований Ленінським райРАЦС м.Одеси, свідоцтво про шлюб ІІІ-ЖД №307190. Позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], проте не може оформити спадщину, оскільки договір купівлі-продажу був оформлений на біржі. На підставі викладеного, позивачка просить визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна № 1315/К від 26.11.2001р., відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав квартиру №69 в будинку №149 корпус 1 по проспекту Добровольського в м. Одеса, посвідчений Одеською товарною біржею -дійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, а також не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 26 листопада 2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна № 1315/К на квартиру №69 в будинку №149 корпус 1 на проспекті Добровольського в м. Одеса. Вказана квартира належала Відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №13874 від 24 квітня 1996 року. Договір був укладений на Одеській товарній біржі. Вказана квартира у відповідача куплена за 10120.00 грн. (десять тисяч сто двадцять гривен), які були одержані відповідачем повністю до підписання договору. Право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] в «Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 07 грудня 2001 року під № 47 стр.120, кн.. 17 доп.к. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачем була звільнена квартира, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою. [PERSON] помер 29 березня 2016 року (актовий запис № 3346 від 29.03.2016 року, свідоцтво про смерть серія І-ЖД №445386. Позивачка, [PERSON], була дружиною [PERSON] (актовий запис №163 від 27 квітня 1991 року, зареєстрований Ленінським райРАЦС м.Одеси, свідоцтво про шлюб ІІІ-ЖД №307190. Позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], проте не може оформити спадщину, оскільки договір купівлі-продажу був оформлений на біржі. Суд вважає, що сторони по справі уклали угоду, передбачену законом, оформили її у письмовій формі, як того вимагає ст. 44 ЦК України в редакції 1963 р., угода відповідає вимогам закону і інтересам сторін. Після оформлення предмет угоди фактично перейшов в користування [PERSON], однак сторонами був порушений обов'язок нотаріального посвідчення вказаного договору, що передбачено ст. 227 ЦК України в редакції 1963 р.. У відповідність з вимогами ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 р., якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На підставі викладеного, суд вважає, що позов про визнання угоди дійсною підлягає задоволенню.

Outcome: approved