Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Органу опіки і піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області. У позові вказувала, що 26.11.2002 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Іспаською сільською радою Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №30. У шлюбі народилося двоє дітей син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] . Посилалася на те, що з відповідачем прожили у спільному шлюбі майже 17 років і вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Але останні роки не можуть проживати разом та виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати поточні проблеми, а постійно сперечаються. Все неодноразово відбувалося в присутності їх дітей, звертала увагу на це свого чоловіка, але він повністю ігнорував зауваження. Фактично спільне життя з відповідачем не склалося по причині розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Відповідач влаштовує постійні скандали, в тому числі в присутності сторонніх людей і в громадських місцях, що ображає її честь і гідність. Постійно пред`являє необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним. У вихованні дітей участі не приймає. Вважає, що збереження сім`ї та подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, суперечить їхнім інтересам та дітей, тому шлюб необхідно розірвати. Усвідомлюючи відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дітей. Переконана, що діти повинні проживати разом з нею. Вживала заходів щодо врегулювання спору про визначення місця проживання дітей шляхом переговорів з відповідачем, однак дане питання не вирішили у досудовому порядку. Зазначила, що любить дітей, піклується про них, постійно слідкує за їх станом здоров`я та розвитком. З дітьми є психологічний контакт та прив`язаність один до одного. З огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дитини саме з нею є більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації, можливостей та часу приділяти дитині увагу. Має можливість забезпечити дітям належні умови проживання, повною мірою займатися їх вихованням, чого відповідач забезпечити не в змозі та не має бажання. Поведінка відповідача до членів своєї сім`ї характеризується грубістю і постійним униканням вирішення різних питань разом. Він емоційно не врівноважений та схильний до фізичних образ. Робить все для того, щоб їх син [PERSON] не бачився з нею. Змушує його до домашньої роботи, що призводить до не відвідування школи. Син не харчується в потрібних кількостях для його віку. Не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо дітей, і дуже сподівається на те, що він почне це робити. Вважає, що спільні діти: син [PERSON] , який на даний час проживає з батьком та донька [PERSON] , яка проживає з нею, повинні проживати з нею. Також між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей, у зв`язку чим змушена ставити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Просила: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований Іспаською сільською радою Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №30; визначити місце проживання з нею дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення сином [PERSON] повноліття, а в подальшому стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою [PERSON] повноліття; після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] ; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені у позові обставини просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтримав відзив на позов, у якому зазначив, позовна вимога про визначення місця проживання дітей з матір`ю не може бути задоволені, оскільки з моменту одруження та народження дітей вони зареєстровані та проживають у належному йому житловому будинку в [ADDRESS] . Проте перед пред`явленням позову позивач перейшла проживати в житловий будинок своїх батьків, забравши з собою дочку [PERSON] , а син [PERSON] сам визначився з місцем свого проживання та продовжує проживати з ним. Тому посилаючись на ч.3 ст.160 СК України просив закрити провадження в цій частині позовних вимог. Зазначив, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання обох дітей має бути відмовлено, оскільки син [PERSON] є шістнадцятирічним і з часу народження по даний час постійно проживає з ним. Потребує батьківської підтримки, спілкування та участі батька у його становленні і житті, хоче жити і вчитися працювати разом з ним. Повністю покладає на себе матеріальні, побутові та майнові обов`язки по утриманню та вихованню сина і дочки. Зважаючи на малолітній вік дочки і більшу потребу в материнській турботі, не заперечує проживання дочки з матір`ю, але і йому має бути надана можливість спілкуватися та брати участь у її виховуванні і піклуванні. Стягнення аліментів з нього при тому, що син проживає з ним та утримується, а дочка живе з матір`ю, - буде неправомірним. Вважає, що також має право на побачення з дочкою, догляд за нею, її виховання та утримання. Просив у задоволенні позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дітей [PERSON] і [PERSON] відмовити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримала позицію відповідача. У разі залишення дочки з матір`ю, а сина з батьком, просила відмовити у задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, а на дочку стягувати аліменти згідно закону. У судовому засіданні представник третьої особи Усова В.П. заявлений позов підтримала, але покладалася на суд. За клопотанням позивача судом допитано свідка [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач її дочка. Вони проживали з чоловіком біля 15 років. На даний час дочка з онукою проживає у неї. Відповідач проживає у своєму будинку з онуком. У будинку неналежні умови для проживання дітей. Зазначила, що дочка постійно скаржилася на чоловіка, який нічого не купляв і не приділяв уваги. Постійно приходила додому побитою. Відповідач дітям нічого не дає і не купляє. До сина застосовує фізичне насильство і той його боїться. 18.07.2019 року відповідач прийшов до них у будинок, де застосував фізичне насильство до дочки. У судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що хоче проживати з обома батьками. Але оскільки це неможливо, то хоче проживати з батьком [PERSON] . Заперечив, що батько б`є його та заставляє працювати по господарству. Комп`ютер для його потреб придбав дід, коли йому було дев`ять років. Ухвалою суду від 16.08.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] , про роз`єднання позовних вимог, надання строку на примирення та зупинення провадження по справі. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , його представника [PERSON] , представника третьої особи Усову В.П., свідка [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. На підтвердження позовних вимог позивачем суду надані такі докази: оригінал свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого 26.11.2002 року Іспаською сільською радою Вижницького району Чернівецької області, з якого встановлено, що 26.11.2002 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб у Іспаській сільській раді Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №30. Після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище [PERSON] ; копію свідоцтва про народження від 12.06.2003 року, виданого виконкомом Іспаської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, з якої встановлено, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] ; копію свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 21.03.2013 року, виданого виконавчим комітетом Іспаської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, з якої встановлено, що [INFO] у сторін народилася дочка - [PERSON] ; копію протоколу про адміністративне правопорушення серія ГР 154040, складеного 28.11.2018 року поліцейським Вижницького ВП Гонтарем Л.Т., з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , о 21.00 год., перебуваючи по місцю проживання в [ADDRESS] , повторно (протягом року був підданий адміністративному стягненню), вчинив суперечку зі своєю дружиною [PERSON] , в ході якої ображав її нецензурною лайкою та вдарив. Дії [PERSON] кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП; копію характеристики Іспаської ЗОШ І-ІІІ ступенів на [PERSON] , з якої вбачається, що за період навчання в школі програмовий матеріал засвоїв на середньому рівні; виховується в повній сім`ї; мати приділяє багато уваги вихованню сина; спілкується з класним керівником та вчителями - предметникам, відвідує батьківські збори; проте, учень з часом втратив інтерес до навчання, почав пропускати уроки (від 1 вересня пропущено - 19 днів, з них 16 по хворобі); у класі близьких друзів не має, з однокласниками не конфліктує; [PERSON] трудолюбивий, щирий, не агресивний, акуратний; за складом характеру замкнутий, мало-емоційний, некомунікативний; у позакласному житті школи участь бере дуже рідко, не з власної ініціативи; дитина потребує спілкування та розуміння його інтересів та вподобань з боку дорослих; копії пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 18.07.2019 року, відібраних поліцейським СРПП №2 Вижницького ВП Семенюк Г.П., копію заяви [PERSON] від 18.07.2019 року, копію протоколу допиту свідка [PERSON] від 18.07.2019 року та копію протоколу допиту потерпілої [PERSON] від 18.07.2019 року, складених слідчим СВ Вижницького ВП Фартушняком В.М. у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12019260060000289 від 18.07.2019 року, копію протоколу допиту потерпілої [PERSON] від 18.07.2019 року, складеного слідчим СВ Вижницького ВП Фартушняком В.М. у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12019260060000290 від 18.07.2019 року, копію висновку СМЕ №38 від 23.07.2019 року та фотографії позивача та її матері, з яких встановлено, що 18.07.2019 року за ініціативою відповідача [PERSON] між сторонами виник конфлікт, під час якого відповідач застосував фізичне насилля до позивача та її матері [PERSON] , внаслідок чого спричинив позивачу легкі тілесні ушкодження, що привели до короткочасного розладу здоров`я; фотографії з місця проживання відповідача, зроблені до 12.07.2019 року, з яких встановлено, що в будинку не прибрано, брудний посуд, розкидані особисті речі та речі домашнього вжитку. На спростування позовних вимог відповідачем суду надані такі докази: довідку про склад сім`ї №3-2296 від 12.07.2019 року, видану в.о. старости с. Іспас Вижницької міської ради Гордійчуком О.Т. , з якої встановлено, що в житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - власник; [PERSON] , [INFO] - дружина; [PERSON] , [INFO] - син; [PERSON] , [INFO] - син; [PERSON] , [INFO] - дочка; копію акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №3-603 від 12.07.2019 року, складеного комісією Вижницької міської ради у складі соціального працівника [PERSON] , власника [PERSON] , в.о. старости с. Іспас [PERSON] . та поліцейського Вижницького ВП [PERSON], з якого встановлено, що у належному [PERSON] житловому будинку разом з ним проживає син [PERSON] . На час обстеження в будинку прибрано за попередженням. Є належні умови для проживання та виховання дітей. [PERSON] має право брати на вихідні дні меншу дочку [PERSON] , 2013 року народження. Під час відвідування батьки збирали речі для поїздки в табір сина [PERSON] , 2003 року народження. При вирішенні позовної вимоги про розірвання шлюбу суд застосовує норми права. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз`яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У судовому засіданні позивач довела, а відповідач визнав, що шлюб між ними існує формально, шлюбні відносини фактично припинено, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Під час підготовчого засідання суд не знайшов підстав для надання строку для примирення, оскільки встановив, що таке суперечило б інтересам позивача та моральним засадам суспільства. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, сім`я розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу обґрунтована та підлягає задоволенню. Доводи відповідача про намір зберегти сім`ю, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач [PERSON] бажає іменуватися шлюбним прізвищем [PERSON] . При вирішенні позовної вимоги про визначення місця проживання дітей суд застосовує норми права. Відповідно до ст.7 СК України, суд при розгляді справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції прав людини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року закріплено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З досліджених у судовому засіданні доказів судом установлено, що сторони проживають окремо і не дійшли згоди, з ким буде проживати малолітня дочка [PERSON] , [INFO] ; неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] проживає з батьком і виявив бажання проживати з ним надалі; позивач [PERSON] проживає з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] у своїх батьків, де може створити необхідні умови для проживання та розвитку малолітньої дитини, задоволення гармонійного розвитку її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; виняткових обставин, за яких малолітня дитина [PERSON] , [INFO] могла бути розлучена зі своєю матір`ю, судом не встановлено. За встановлених обставин, враховуючи принцип 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю обґрунтована та підлягає задоволенню. Разом з тим судом установлено, що неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] проживає з батьком [PERSON] і виявив бажання проживати з ним надалі, що відповідає вимогам ч.3 ст.160 СК України. Тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з матір`ю безпідставна та задоволенню не підлягає. Доводи відповідача та його представника про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з сімейних правовідносин та наявний предмет спору - між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] . При вирішенні позовної вимоги про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей суд застосовує норми права. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до чч.1-3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , оскільки він вирішив проживати з батьком, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання у суду немає, а тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів у цій частині необхідно відмовити. Разом з тим суд визначає місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] з матір`ю, яка довела, що відповідач допомоги у необхідному розмірі на утримання дитини не надає, аліменти нікому не платить, на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не має, працює офіційно, має у власності житловий будинок. Зазначених обставин відповідач не спростував належними, допустимими та достатніми доказами. Враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Щодо судових витрат по сплаті судового збору. Позивачем сплачено судовий збір: за позовну вимогу про розірвання шлюбу - 768,40 грн. згідно квитанції №59 від 31.05.2019 року; за позовну вимогу про визначення місця проживання дітей - 768,40 грн. згідно квитанції №63 від 11.06.2019 року. Від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей позивач звільнена відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Тому на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1152,60 грн. за задоволену позовну вимогу про розірвання шлюбу та частково задоволену позовну вимогу про визначення місця проживання дітей. Також на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн. за частково задоволену позовну вимогу про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. На підставі принципу 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, ст.ст.7, 110, 112-114, 141, 153, 157, 160, 161, 180-183, 191 СК України, ч.1 ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial