Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач просила поділити між нею та відповідачем спільне майно подружжя: визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 26.09.1992 року по 25.11.2004 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] (відповідачем по справі), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Під час шлюбу вони з чоловіком придбали квартиру [ADDRESS], яку за спільною згодою зареєстрували на ім'я чоловіка. Разом з чоловіком вони проживали у зазначеній квартирі, після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати з дочкою у спірній квартирі і не мала підстав для поділу майна. Нещодавно відповідач повідомив її про те, що їй потрібно виїхати з квартири, оскільки вона належить йому. Вона пропонувала відповідачу поділити квартиру у добровільному порядку, але [PERSON] на дану пропозицію не погоджується, у зв'язку з чим позивач змушена була звернутися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] , які належним чином повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26.09.1992 року, виданого відділом ЗАГС Токмацького міськвиконкому Запорізької області, 26 вересня 1992 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого 25.11.2004 року Токмацьким міськвідділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, 25 листопада 2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу серії АЕЕ № 412207 від 24.09.2001 року, посвідченого 24.09.2001 р. державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори та зареєстрованого Токмацьким БТІ 29.10.2001 р. за № 8386, між [PERSON], який діяв від свого імені та імені [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким останній купив квартиру [ADDRESS]. Таким чином, судом встановлено, що спірне майно було придбане сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, право власності зареєстроване за відповідачем [PERSON] Відповідно до письмової довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Заможна родина» за № 2 від 22.08.2017 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до висновку із звіту про незалежну оцінку нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], станом на дату оцінки 14.08.2017 року, визначена ринкова вартість зазначеної квартири, яка складає 206200,00 гривень, ? частина оціненої квартири становитиме - 103100,00 гривень. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладення договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (ст. 65 СК України). Статтею 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружися, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя (статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані. Будь-якої домовленості між сторонами не існує, як не існує шлюбного контракту або договору, а тому, суд вважає, що частки позивачки та відповідача в праві спільної сумісної власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є рівними і повинні бути визначені в розмірі 1/2 за кожним. Таким чином, судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1992 року по 25 листопада 2004 року, квартира [ADDRESS] була придбана 24.09.2001 року за договором купівлі-продажу, тобто зазначена квартира була придбана під час шлюбу, а тому, вона належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу по справі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір 1031,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved