Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], у якій просить розірвати шлюб та відновити дошлюбне прізвище, мотивуючи її тим, що між ними 22.11.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області укладено шлюб за актовим записом № 198, від якого мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружжя виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя і сімейні відносини. Вважає, що шлюбні відносини між ними існують тільки формально, відтак подальше збереження шлюбу є неможливим. З урахуванням наведених обставин, просить строк на примирення не давати. Позивач у судове засідання не з'явилася, подавши нотаріально засвідчену заяву від 02.08.2017 року про розгляд справи без її участі, згідно з якою підтримує позовні вимоги повністю. Відповідач, повідомлений належним чином про розгляд справи, у судові засідання 31.07.2017 року, 04.08.2017 року та 13.09.2017 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Разом з тим, відповідно до клопотання від 25.07.2017 року просив відкласти розгляд справи для ознайомлення з позовними матеріалами та подальшого захисту. Згідно з клопотанням від 04.08.2017 року, яке надійшло факсограмою, відповідач заперечив проти позову, вважаючи, що наведені позивачем обставини не є достатніми підставами для розірвання шлюбу, оскільки вони є молодою сім'єю, а непорозуміння бувають у кожній сім'ї. Вказує, що в шлюбі прожили нетривалий проміжок часу, у них немає сімейного досвіду, а зважаючи на наявність спільної дитини він бажає продовжити шлюбні відносини. Одночасно клопотав відкласти розгляд справи, надати термін на примирення строком на шість місяців. У судовому засіданні 04.08.2017 року представник позивача категорично заперечувала на застосуванні примирення. З огляду на неявку відповідача судове засідання було відкладено в порядку ст. 169 ЦПК України. Згідно з клопотанням представника відповідача - адвоката Лозан Б.В. від 08.09.2017 року останній клопотав про відкладення розгляду справи, призначеної на 08.10 год., у зв'язку з його знаходженням на розгляді справи в Тячівському районному суді, яка була призначена раніше, вказуючи, що і відповідач не може з'явитися на згадану дату. У задоволенні даного клопотання судом відмовлено, оскільки на підтвердження поважності причин неявки як його, так і відповідача жодного доказу надано не було, а справу розглянуто на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони, а саме, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 22 листопада 2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області, про що 22.11.2014 року зроблено актовий запис № 198 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (прізвища чоловіка, дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON]). У позивача з відповідачем є спільна дитина: дочка - [PERSON], [INFO], що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із ст. 56 СК України вбачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно з якою позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент шлюб між ними є лише формальним, протягом останнього року за твердженням представника позивача, остання з відповідачем разом не проживає, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Зокрема, дослідженими доказами: довідкою спеціалізованого навчально-виховного комплексу «Ялинка» від 17.05.2017 року вих. №122 підтверджено, що [PERSON], донька [PERSON], виховується у ясельній групі «Грибочки» СНВК «Ялинка», місцезнаходження якого є м. Ужгород, вул. Нахімова, 3; довідкою ФОП [PERSON], [ADDRESS], підтверджено, що [PERSON] працює у даного підприємця на посаді бухгалтера. Крім того, зі змісту позовної заяви та заяви, засвідченої нотаріально за №498, вбачається, що фактичне місце проживання [PERSON] є [ADDRESS]. Місцем проживання відповідача є [ADDRESS]. Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. Що стосується вимоги позивача про відновлення за позивачкою дошлюбного прізвища «[PERSON]», то вирішення питання щодо прізвища особи, яка змінила своє прізвище внаслідок укладення шлюбу, яким вона буде іменуватися після розірвання шлюбу, виключно залежить від її бажання. У відповідності до вимог ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм іменем. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із Закону, звичаю національної меншини, до якої вона належить. Згідно з главою 22 ЦК України право на ім'я, на його зміну є особистими немайновими правами, що забезпечують соціальне буття фізичної особи, та регламентуються ст. ст. 294, 295 ЦК України. За ч. 5 ст. 295 ЦК України прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Так, відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, відтак, суд вважає позовну вимогу про відновлення позивачці прізвища «[PERSON]» підставною та такою, що підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved