Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання останніх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обґрунтування вимог позову покликається на те, що являється власницею спірного житла, в якому проживає разом з чоловіком [PERSON] [PERSON] являється для неї донькою, яка не проживає у житлі з 2002 року, а [PERSON] - її братом, не проживає у житлі з 2012 року, про що можуть ствердити свідки. Оскільки договору про найм житлового приміщення з відповідачами не укладала, останні не проживають у спірній квартирі, однак плата за комунальні послуги нараховується і на останніх, просить позов задовольни та визнати останніх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, позивачка подала заяву про слухання справи у її відсутність, дала згоду на винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, тому суд вважає можливим заочний розгляд справи за наявними у справі доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про таке належно та вчасно, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення заяви, виходячи з наступного. Згідно довідки про склад сім'ї та прописку ОСББ «Луганська 36» № 19 від 22 квітня 2014 року в квартирі [ADDRESS] прописані [PERSON], [PERSON], [PERSON], та відповідачі [PERSON], [PERSON] (а.с.5). Як вбачається з акту ОСББ «Луганська 36» відповідачі хоча зареєстровані у спірному житлі, однак не проживають у такому, а саме, [PERSON] з 2000 року, [PERSON] з 23 жовтня 2012 року (а.с.4). Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. З положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як вбачається з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Відповідно до п.14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб від 16 січня 2003 року, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням чи права власності на квартиру, особа знімається з реєстраційного обліку. Враховуючи те, що відповідачі не проживають у спірному житлі, однак продовжують бути зареєстрованими у ньому, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. А у задоволенні позову в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом слід відмовити, оскільки остання являється співвласником спірного помешкання. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про зняття з реєстрації, оскільки зняття з реєстрації віднесено до компетенції органів державної влади та відсутні дані про порушення ними прав позивача. У разі відмови Марганецьким МВ УМВС України в Дніпропетровській області здійснити зняття з реєстрації відповідача на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені в порядку, встановленому КАС України. Судові витрати підлягають стягненню з Відповідача на підставі ст.. 88 ЦПК України. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial