Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності. В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що будинок [ADDRESS] на праві власності належав [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. В квітні 2005 року з дозволу доньки померлої [PERSON] вона заселилась в будинок, з останньою було досягнуто усної домовленості про укладення між ними договору купівлі-продажу даного будинку, після оформлення нею спадщини. Проте з того часу [PERSON] не з`являлась, договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] між ними так і не був укладений. Весною 2018 року до неї додому приїхали [PERSON] та [PERSON] , які повідомили її що вони є дітьми [PERSON] та є спадкоємцями за заповітом даного домоволодіння, попросили її сплатити кошти в сумі 2000 доларів США в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу даного будинку. В рахунок укладення в майбутньому договору купівлі-продажу зі спадкоємцями даного домоволодіння вона передала [PERSON] 2000 доларів США, проте договір купівлі-продажу між ними укладений так і не був. У зв`язку з тим, що вона з 2005 року і по теперішній час проживає у вказаному будинку, користується ним і продовжує відкрито, добросовісно та безперервно володіти та користуватись будинком, доглядає та утримує його, спадкоємці після смерті власниці будинку [PERSON] своє право власності на спадкове майно так і не оформили, просить визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Відповідач Вишнівська селищна рада П`ятихатського району Дніпропетровської області свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду листа з проханням справу розглядат без участі їх представника/а.с./ Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, інформація про виклик у справі третіх осіб розміщувалася судом на її офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причину неявки до суду не повідомила/а.с./. Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Будинок [ADDRESS] на праві власності належав [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та копією реєстраційного посвідчення/а.с.6,7/. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть/а.с.11/. Відповідно до розписки від 27.04.2018 року, посвідченої секретарем Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області Назаров І.О. отримав від [PERSON] авансовану суму коштів в розмірі 1100 доларів США за житловий будинок по [ADDRESS] /а.с.16/. Згідно копії розписки від 11.05.2018 року, посвідченої секретарем Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, зареєстрованої в реєстрі за №38 [PERSON] отримав від [PERSON] залишкову суму коштів в розмірі 900 доларів США за житловий будинок по [ADDRESS] , який за заповітом належить його матері [PERSON] /а.с.15/. Згідно акту депутата про встановлення фактичного проживання від 16 січня 2020 року [PERSON] , [INFO] зареєстрвоана в [ADDRESS] , а фактично проживає в [ADDRESS] з квітня 2005 року/а.с.17/. З довідки довідки № 125 від 21.02.2020 року, виданої виконавчим комітетом Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області слідує, що [PERSON] , дійсно зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проте з квітня 2005 року проживає по [ADDRESS] /а.с.18/. Відповідно до копії договору №0210733 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 19.08.2014 року [PERSON] є споживачем електричної енергії на житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно листа П`ятихатської державної нотаріальної контори №93/01-16 від 12.04.2021 року спадкова справа до майна [PERSON] не заводилась/а.с./. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17. Встановлені судом обставини, свідчать про те, що позивач була обізнана відносно того, що власником спірного будинку була [PERSON] , а спадкоємицею майна померлої є її донька [PERSON] , яка спадщину після смерті матері не оформила та зі згоди якої позивач вселилась у вказаний будинок, тобто позивач при поселенні у спірний будинок та передачі коштів за житловий будинок [PERSON] в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу достовірно знала про відсутність підстав для набуття цього домоволодіння у власність, а тому не можна вважати володіння позивачем будинком добросовісним. Встановивши зазначені обставини та докази в їх підтвердження, суд приходить до висновку, що фактично між сторонами виникли правовідносини щодо угоди купівлі-продажу зазначеного будинку, а відтак положення ст. 344 ЦК України на правовідносини, що склались між сторонами, не поширюються. З урахуванням встановлених обставин та зазначених вимог закону, суд прийшов до висновку, що обраний [PERSON] спосіб захисту прав та інтересів не відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини, у зв`язку з чим позовні вимоги не є законними та обгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed