Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO], за адресою місця реєстрації його матері [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами був зареєстрований 28.04.2018 року. В шлюбі у позивача з відповідачем [INFO] дитина [PERSON]. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30.11.2020 р. у справі № 554/10316/20 шлюб між сторонами було розірвано. 07.10.2020 року було видано судовий наказ Октябрським районним судом м.Полтава та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти у розмірі ј частини із усіх видів заробітку. Позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на дитину, не цікавиться життям сина. На даний час вона навчається та працює на посаді асистента в Українській медичній стоматологічній академії (УМСА) на аспірантурі очної (денної) форми на кафедрі пропедевтики терапевтичної стоматології Української медичної стоматологічної академії, та має стабільний дохід, який надає їй право утримувати малолітнього сина та забезпечувати його матеріально. Має постійне місце проживання, характеризується позитивно, вважає, що є всі підстави визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] за адресою місця її проживання : [ADDRESS]. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 20.01.2021 р. до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] , де останній уточнивши свої позовні вимоги просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідачку за зустрічним позовом [PERSON] усунути перешкоди у його спілкуванні із сином [PERSON] ([INFO]) та визначити такі способи його участі у вихованні дитини: безперешкодні спільні зустрічі із сином [PERSON] ([INFO]) не більше 3-х годин у присутності матері один із робочих днів тижня та один вихідний день два рази на тиждень, враховуючи погодні умови, не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про стан здоров'я, враховуючи епідеміологічну ситуацію у зв'язку з респіраторною хворобою COVID-19 за попередньою домовленістю з матір'ю дитини -[PERSON]; Зобов'язати [PERSON] повідомляти його про факти захворювання та лікування сина [PERSON] ([INFO]); Зобов'язати [PERSON] повідомляти його про від'їзд (обставини та напрям) сина [PERSON] ([INFO]), за межі міста Полтави більше ніж на 2 (два) дні; До досягнення їх сином [PERSON] ([INFO]) шкільного віку, повідомляти його про відвідування ним дошкільних закладів, гуртків, секцій тощо, з правом прийняття відповідних рішень щодо відвідування цих закладів в інтересах дитини; По досягненню їх сином [PERSON] ([INFO]) трьохрічного віку, дозволити йому відвідувати його місце проживання з можливістю залишення на ночівлю за погодженням з [PERSON]; По досягненню їх сином [PERSON] ([INFO]) шестирічного віку, проведення спільного відпочинку із сином, протягом 7 (семи) днів під час осінніх шкільних канікул та протягом 7 (семи) днів під час зимових шкільних канікул, а також протягом 14 (чотирнадцяти) днів літніх шкільних канікул; Зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у його щоденному спілкуванні з сином [PERSON] ([INFO]), шляхом телефонного чи іншого дистанційного зв'язку по досягненню сином відповідного віку. Вимоги зустрічного позову мотивує тим, що щодо визначення місця проживання їх дитини за вказаною адресою він не заперечує. Разом з тим, в силу негативного відношення відповідачки та її батьків до нього, з метою усунення можливого майбутнього негативного відношення дитини, змушений просити суд про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні з наступними умовами. Відповідачка відмовляється добровільно надавати можливість спілкування йому з дитиною. На телефонні дзвінки не відповідає. Дуже часто номер блокує у своєму апараті. У квартиру, де вона мешкає з дитиною, не впускає. Умисно створює інші перешкоди для його доступу до спілкування з сином. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.01.2021 року прийняти зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. 09.02.2021 року від представника позивача адвоката Омелай Н.М., надійшов відзив на зустрічну позовну заяву де остання просила суд у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною відмовити в повному обсязі за безпідставністю. В обґрунтування відзиву зазначила, що відповідач за зустрічним позов не звертався ні до відділу у справах дітей Шевченківської районної ради м. Полтави та відсутні відомості мирного урегулювання спору. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.04.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвоката Омелай Н.М. підтримала позовні вимоги первісного позову з підстав викладених у позовній заяві, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову, надали пояснення, викладені ними у поданих суду заявах з процесуальних питань. Відповідач та представник відповідача адвокат Дем'янова В.А. в судовому засіданні не заперечували проти задоволення первісного позову та просили задовольнити зустрічний позов, посилаючись на викладені у ньому обставини, Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.04.2018 року між сторонами укладено шлюб, від якого мають малолітню дитину [PERSON] [INFO] (т. 1 а.с. 10, 11). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30.11.2020 р. у справі № 554/10316/20 шлюб між сторонами було розірвано. 07.10.2020 року було видано судовий наказ Октябрським районним судом м.Полтава та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти у розмірі ј частини із усіх видів заробітку. Згідно ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] навчається та працює на посаді асистента в Українській медичній стоматологічній академії (УМСА) на аспірантурі очної (денної) форми на кафедрі пропедевтики терапевтичної стоматології Української медичної стоматологічної академії, згідно копії довідки № 26 від 03.12.2020 року ( а.с.18) та має стабільний дохід, ( довідка про доходи а.с. 15, 17). Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідач за первісним позовом визнає позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Відповідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення норми вищенаведеної ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. За вимогами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно витягу із рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві раді від 26 листопада 2020 року, було вирішено : «Визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO], разом із матір 'ю гр. [PERSON]». (а.с. 14). Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі № 185/6994/15-ц. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Судом встановлено, що дитина постійно проживає з матір`ю, яка опікується дитиною, приділяє багато уваги, її розвитку, навчанню, оздоровленню. [PERSON] постійно працевлаштована, має стабільний офіційний дохід, має житло, яким користується на законних підставах, займається вихованням, навчанням дитини, забезпечує необхідними побутовими умовами для її розвитку. Суду не доведено фактів, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови в первісному позові. З урахуванням вищевикладеного та обставин визнання [PERSON] заявлених позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю, первісний позов підлягає задоволенню. Частиною третьою ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно положень ч. ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Підстави та порядок судового вирішення спору про участь у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, визначено ст. 159 СК України. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що [PERSON] чинить йому перешкоди у зустрічах з дитиною, проти чого відповідач за зустрічним позовом заперечує. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, характер спірних правовідносин, з урахуванням наведеного судом встановлено, що між сторонами після розірвання шлюбу виникали конфлікти і непорозуміння, стосунки стали неприязними, носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносини і така ситуація не дає можливості мирним шляхом вирішити питання порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. З врахуванням віку дитини, виходячи з балансу інтересів дитини та її батька, суд приходить до висновку, що встановлення судом запропонованого позивачем за зустрічним позовом способу участі батька у вихованні дитини не буде максимально відповідати інтересам дитини, а тому приходить до висновку про визначення участі батька в спілкуванні з дитиною в порядку запропонованому Органом опіки та піклування. При цьому суд також враховує законодавче визначення місця проживання фізичної особи, яким є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу України визначено, що суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для часткового задоволення зустрічного позову. Згідност.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial