Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення аліментів з моменту звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. В позовній заяві позивачка покликається на те, що 15 серпня 2011 р. між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 7. за час спільного проживання в сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти часто хворіють. Старший син [PERSON] має хворобу Гіршпрунга, у зв'язку з чим йому встановлено інвалідність дитинства до 18 років. Молодший син [PERSON] також хворіє з дитинства, діагноз - гідроцеле зліва. Враховуючи вказане, позивачка щомісяця самостійно витрачає значні кошти для лікування та реабілітації синів. Відповідач з 2015 р. не приймає участі в матеріальному забезпеченні сім'ї, зокрема в утриманні неповнолітніх дітей, через що між сторонами виникають сварки. Після чергового скандалу відповідач залишив сім'ю та переїхав жити до своїх батьків в с. Чернятин. Обоє дітей потребують постійного догляду та опіки, тому позивачка не може працевлаштуватися, а матеріальні витрати щороку збільшуються. Відповідач фізично здоровий, працює в Сирзаводі м. Городенка, де отримує хороший дохід, приблизний середньомісячний розмір якого становить 4000 грн. За таких обставин відповідач має матеріальну можливість сплачувати кошти на утримання дітей, проте свідомо переклав виконання своїх батьківських обов'язків виключно на позивачку. Позивачка в судовому засіданні підтримала позов з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що кошти на утримання дітей буде давати тільки тоді, коли буде проживати з позивачкою. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 15 серпня 2011 року виконкомом Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, вбачається, що шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 15.08.2011 року виконкомом Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 7. У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19 червня 2012 р. виконкомом Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 3 від 19 червня 2012 р., та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 30 жовтня 2014 р. виконкомом Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 8 від 30 жовтня 2014 р. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що відповідач, який проживає окремо від сім'ї, кошти на утримання дітей не дає. Діти часто хворіють, старший син сторін є інвалідом дитинства до 18 років, що підтверджується медичними документами. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 07.06.2018 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved