Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON], в якому після подачі заяви про збільшення позовних вимог остаточно просила розірвати договір про надання інформаційно-посередницьких послуг, укладений між позивачем та Агентством нерухомості «Ривєра» в особі директора [PERSON] щодо купівлі-продажу земельної ділянки № 322, яка розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, та стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь позивача грошові кошти в сумі 22254 грн. 40 коп., сплачені згідно з розпискою від 08.10.2013 року за договором про надання інформаційно-посередницьких послуг, укладений між позивачем та Агентством нерухомості «Ривєра» в особі директора [PERSON] щодо купівлі-продажу земельної ділянки № 322, яка розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область. Позов обґрунтований такими обставинами. Між [PERSON] та Агентством нерухомості «Ривєра» в особі директора [PERSON] підписано договір про надання інформаційно-посередницьких послуг щодо купівлі-продажу земельної ділянки № 322, яка розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, яка належала на праві власності [PERSON]. Бланк договору був заповнений особисто [PERSON], але нею не підписаний. Згідно розписки від 08.10.2013 року [PERSON] отримала від позивача 1000 доларів США, що еквівалентно 8000 грн. 08.10.2013 року між позивачем та третьою особою [PERSON] за посередництвом [PERSON] укладено попередній договір, згідно з яким сторони прийняли на себе взаємні зобовязання у строк до 01.11.2013 року укласти основний договір купівлі-продажу, обєктом якого є земельна ділянка № 322, розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область. Позивачем зазначено, що вказаний правочин є нікчемним у звязку з недодержанням сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення. Також, згідно з договором, укладеним між позивачем та АН «Ривєра», його предметом є інформаційне обслуговування замовника, повязане з купівлею-продажем нерухомого майна земельної ділянки № 322 в смт Затока, яка належить [PERSON] на праві власності. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку її площа становить 0,087 га, але як виходить з кадастрового плану земельної ділянки, складеного на підставі її контрольного обміру, фактична площа становить 0,0758 га., що на 0,0112 га менше. Таким чином, на думку позивача, відповідач не надала жодних послуг, передбачених п. 1.2. договору. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, подала письмові заперечення, зазначивши, що договір про надання інформаційно-посередницьких послуг, укладений позивачем з Агентством нерухомості «Ривєра» не може бути доказом порушення відповідачем прав позивача, так як він не підписаний; стороною попереднього договору, укладеного між позивачем та [PERSON], відповідач не являється, тобто [PERSON] не є учасником правовідносин, що виникли за цим договором. Крім того, як зазначає відповідач, гроші, отримані від [PERSON] за розпискою від 08.10.2013 року не є ні позикою, ні завдатком, ні авансом чи іншим видом забезпечення зобовязань, які у певних випадках згідно законодавства можуть підлягати поверненню. Треті особи [PERSON] та АН «Ривєра» в судове засідання не з'явились, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні обставини та визначено до них відповідні правовідносини. Відповідно до договору, укладеного між [PERSON] та АН «Ривєра», в особі директора [PERSON], яка діяла на підставі свідоцтва про державну реєстрацію від 13.03.2007 року в жовтні 2013 року, АН «Ривєра» прийняло на себе обовязок по інформаційному обслуговуванню [PERSON], повязаному з відчуженням або придбанням земельної ділянки № 322, яка розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область. Пунктом 1.2 договору передбачено надання АН «Ривєра» наступних послуг: первісні консультації фахівців; інформаційно-довідкове обслуговування; постійне супровід правочину по відчуженню обєкта нерухомості; підготовка передпродажного пакету документів. Суд зауважує на тому, що зазначений договір не підписаний жодною із сторін. Відповідно до розписки від 8 жовтня 2013 року [PERSON] взяла у [PERSON] суму в розмірі 1000 доларів США на оформлення документів для продажу земельної ділянки № 322, яка розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область. 8 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір про наміри купівлі-продажу обєкта нерухомості земельної ділянки № 322, яка розташована за адресою: СК «Рассвет», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область. 28 травня 2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 24450 грн., сплачені за нікчемним правочином 08.10.2013 року. В ході розгляду справи судом було встановлено, що у відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України попередній договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] 08.10.2013 року є нікчемним у звязку із недодержанням сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення. У звязку із тим, що позивач просить розірвати договір про надання послуг та стягнути кошти в звязку із невиконанням умов договору, суд вважає, що спірні правовідносини регулюються главами 53 та 64 Книги пятої ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 3 ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовились укласти договір у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відсутність у спірному договорі підписів обох сторін дає суду можливість дійти висновку про те, що договір між АН «Ривєра» та [PERSON], який позивач просить розірвати, є неукладеним, що унеможливлює його розірвання за рішенням суду в порядку, передбаченому ст. 651 ЦК України. Разом із тим, відмовляючи [PERSON] в позові в частині стягнення з фізичної особи підприємця [PERSON] грошових коштів, сплачених за розпискою від 08.10.2013 року суд керується наступним. При проведенні правового аналізу розписки, наданої [PERSON] 08.10.2013 року суд не вважає цю розписку договором про надання послуг, так як відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Разом із цим, в судовому засіданні, під час пояснень, наданих представником позивача, було встановлено, що сторони домовились укласти договір у письмовій формі, а не в формі розписки, наданої [PERSON], що також не дає можливість розцінити дії [PERSON] як такі, що направлені на невиконання зобовязання. Вирішуючи спір, суд зауважує на тому, що в звязку із тим, що спірний договір не був укладеним, у [PERSON] були відсутні достатні правові підстави для набуття грошових коштів за рахунок [PERSON] Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи із зазначеного принципу диспозитивності цивільного процесу та не предявлення позивачем позовних вимог, які б відповідали спірним правовідносинам, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed