Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

[PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості по аліментах та пені. Позов мотивований тим, що сторони з 26.08.2003 рорку перебували у шлюбі, який 27.07.2010 року був розірваний за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці. За час спільного проживання, сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.02.2011 року з відповідача на користь [PERSON], стягнуто щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.12.2010 року до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи, що станом на 31.03.2018 року заборгованість відповідача становить 34 304,55 грн., позивач вважає, що відповідач має також сплатити 12 983,57 грн - пені. У зв'язку з вищевикладеним [PERSON], просить суд стягнути з [PERSON], на її користь заборгованість по аліментах в розмірі 34 304,55 грн. та пеню у зв'язку з несплатою аліментів в розмірі 12 983,57 грн., та покласти на відповідача судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON], не з'явились. Від представника позивача [PERSON], до суду надійшла письмова заява, в якій він просить справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментах просив не розглядати та залишити їх без розгляду. В решті позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON], до судового засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач та її представник не заперечували проти такого порядку вирішення спору. Судом встановлено, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 27.07.2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 26.08.2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1822 - розірвано (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], від 21.08.2015 року, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.02.2011 року стягнуто з відповідача на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09.12.2010 року до досягнення дитиною повноліття, на підставі чого видано виконавчий лист (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про зміну імені, серії [NUMBER] виданого 11.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, позивач змінила своє прізвище із «[PERSON]» на дошлюбне - «[PERSON]» . Судом встановлено, що відповідач повністю свого обов'язку зі сплати аліментів не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 31.03.2018 року становить 34 304,55 грн. Враховуючи заяву представника позивача, якою він зменшив заявлені позовні вимоги, та позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментах просив не розглядати і залишити їх без розгляду, суд вважає за необхідне в цій частині позовні вимоги не розглядати та залишити їх без розгляду, оскільки відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд вважає за можливе зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення пені від суми несплачених аліментів від 11.09.2013р., зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до положень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнство та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. До суду не надано доказів, що відповідачем надавались державному виконавцю будь-які документи, які свідчать про неможливість своєчасно сплачувати аліменти у тому обсязі, який визначений судом та державним виконавцем, тому суд вважає, що заборгованість за аліментами утворилася саме з вини відповідача. За змістом ст. 196 СК України, пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість, неустойка за прострочення сплати аліментів нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Позивачем до позовної заяви додано розрахунок пені у період з грудня 2010 року по березень 2018 року, відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 12 983,57 грн. При розрахунку розміру пені позивачем дотримано вимог діючого законодавства та проведено розрахунок відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому провадженню № 50208164 та враховано часткові проплати відповідачем заборгованості по аліментах, а тому суд вважає за можливе позовні вимоги про стягнення пені задовольнити в повному обсязі. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України, у звязку із чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved