Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про надання дозволу на тимчасовий вивіз дитини за кордон,без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між нею та відповідачем розірвано шлюб, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона належним чином піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Син [PERSON] відвідує танцювальний колектив «Час Пик», тому в період з 19.05.2018 по 31.08.2018 разом із колективом має їхати за кордон на конкурс. Крім того, в літку 2018 року для відпочинку та оздоровлення дитина збирається відвідати Туреччину, Грецію, Чехію, Російську Федерацію та інші країни Шенгенської зони. Відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України без рішення суду. Жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову не наводить. Тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про часта місце розгляду справи повідомлено належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, судом вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 06 вересня 2008 року (а.с.10) Сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.9) З 22 лютого 2011 року [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, що підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда (а.с.12). Після розірвання шлюбу відповідач перестав спілкуватися із сином, не приймає участі у вихованні своєї дитини та не надає будь-яких коштів на утримання дитини, і в тому числі не сплачує аліменти за рішенням суду. З заяви НМТ 022083 від 28 вересня 2017 року вбачається, що відповідач відмовляється від подальшого виховання та утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та надає згоду на його усиновлення іншими громадянами(а.с.13). На теперішній час позивач перебуває в шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають сина [PERSON]., 2015 року народження (а.с.10) Позивач проживає разом з синами в [ADDRESS], що підтверджується довідкою з місця проживання №1000 від 19.03.2018 року (а.с.11). У позивача з'явилась можливість та потреба виїхати з сином за межі України для оздоровлення та відпочинку дитини. У літній період дитини має відвідати наступні країни: Чехію, Туречинну, Грецію, Російську Федерацію. Спілкуватися з позивачем відповідач не бажає, відповідно позивач не може отримати від нього нотаріально засвідчену згоду на виїзд малолітнього сина за межі України. У зв'язку з цим вимушена звернутися до суду для отримання дозволу на виїзд сина за межі України без письмової згоди та супроводу батька. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону. Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа , якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим із батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.16 Правил оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.95. № 231, самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків (законних представників), а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд враховує те, що у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також бере до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України, а тому вважає, що позов слід задовольнити. У зв'язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню кошти в сумі 704.80 грн на відшкодування понесених нею судових витрат. Враховуючи наведене та

Outcome: approved