Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з відповідачем по справі 20.04.2017 року у Золотоніському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис за №25. Від вказаного шлюбу 18.09.2017 року у сторін народився син [PERSON], який на час звернення до суду проживає разом із позивачем та перебуває на його повному утриманні. Позивач наполягає, що сімейні стосунки між сторонами не склалися та вони проживають окремо один від одного, разом з тим малолітній син сторін по справі проживає разом із позивачем та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач добровільно не надає допомоги на утримання свого сина та ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо придбання дитячого одягу, продуктів харчування, ліків, тощо. Добровільно про сплату аліментів сторонам домовитись не вдалось, а тому позивач змушена звернутись до суду з вимогами задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., щомісяця до досягнення сином повноліття. Відповідно до ухвали суду від 07.02.2019 року дана справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач по справі направив до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого проти заявленого позивачем розміру аліментів заперечував зазначаючи про те, що він не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, часто хворіє, а тому заявлена позивачем сума аліментів буде для нього не посильною. За таких обставин відповідач вважає за можливе стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд зважає, що позивач по справі відповідь на відзив у порядку визначеному ст. 179 ЦПК України до суду не надала, доводи та підстави відповідача не заперечила, не спростовувала та не стверджувала, а тому суд вважає за необхідне здійснювати розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (серії І-СР №250268 від 22.09.2017 року) [PERSON] народився 18 вересня 2017 року, а його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається судом із змісту відзиву відповідача, останній визнає факт шлюбу із позивачем та факт свого батьківства відносно [PERSON], визнає необхідність сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, однак заперечує проти розміру аліментних платежів, які заявлені позивачем та просить суд стягувати аліменти із нього в частці від його доходу але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак задоволення таких вимог відповідача, на переконання суду, буде фактично зміною способу стягнення аліментів, який зазначений в позовній заяві позивача, тобто фактично суд змінить позовні вимоги позивача та порядок стягнення аліментів про які останній не просив. Так нормами ст. 12 та ст. 13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. \~Кожна\~сторона несе\~ризик настання\~наслідків,\~повязаних із\~вчиненням чи\~не вчиненням\~нею процесуальних\~дій. Суд,\~зберігаючи обєктивність\~і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивач до суду із відповідними заявами про уточнення позовних вимог чи відповіддю на відзив не звернулася, хоча на її адресу був направлений вказаний відзив, що стверджується відповідними квитанціями доданими до матеріалів справи, суд вважає за необхідне здійснювати розгляд даної справи саме в межах заявлених позовних вимог [PERSON] Також суд бере до уваги норми ч. 3 ст. 181 СК України, відповідно до якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Факт проживання дитини разом із матірю стверджується довідкою про склад сімї від 04.01.2019 року №16 виданою Новодмитрівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач є батьком [PERSON], а тому, згідно вимог чинного законодавства та міжнародних правових актів на нього також покладається обовязок щодо належного його утримання та матеріального забезпечення. Як вбачається із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач наполягає, що відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим адже хоч і не має постійного стабільного заробітку, однак має нерегулярний мінливий дохід , адже займається будівельними роботами, а тому у нього є всі фізичні можливості, щоб заробляти кошти в необхідному розмірі та сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, який заявлений позивачем. Відповідно до змісту ст. ст.\~12, 13, 81 ЦПК України, \~суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Належних доказів отримання відповідачем достатньої суми доходів для виконання всіх зобовязань та можливості повної сплати заявленої суми аліментів позивачем надано не було. Однак суд при вирішенні вказаної категорії спорів має враховувати матеріальне становище як позивача так і відповідача та розмір його доходів, які мають бути достатніми для виконання заявлених позовних вимог. Окрім того згідно з ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так суми прожиткового мінімуму для певних категорій громадян України, станом на дату подання позову встановлені ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік», відповідно до якого прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, станом на дату подання позову становить 1626 гривень. Таким чином вбачається, що чинним законодавством визначений відповідний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку достатній для забезпечення нормального функціонування дитини з урахуванням соціально-економічної ситуації в країні. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. За таких обставин вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 2000 грн. є, на думку суду, завищеними та враховуючи не доведення позивачем достатності розміру доходів відповідача для виконання вказаних зобовязань та забезпечення особистого нормального проживання, підлягають зменшенню. Суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі, оскільки відомостей про постійне місце роботи відповідача матеріали справи не містять, та виходячи з принципів розумності та справедливості, суд стягує аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначено нормами ст. 182 СК України та буде відповідати вимогам чинного законодавства, справедливому та обєктивному вирішенню справи на підставі саме тих доказів, які подані позивачем. Також суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що нормами ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів,\~визначений за\~рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 та ст. 181 СК України\~зміна розміру\~аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). На підставі\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України судових витрат. На підставі зазначеного та

Outcome: partial