Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду (л.с.1-2) з позовними вимогами до [PERSON] про примусове вселення та встановлення порядку користування квартирою. Свої вимоги бгрунтовує тим, що 27 лютого 201 року Суворовський районний суд міста Одеси (справа № 1527/14641/12) ухвалено рішення, яким відмовлено [PERSON] у визнанні [PERSON] втратившей право користування [ADDRESS] та виселенні. Зазначена квартира належить відповідачці, але позивачка за нею зареєстрована, та не має іншого житла.Позивачка посилається на те, що в неї не має ключей від вхідних дверей, тому що відповідачка самовільно змінила замки, а також що відповідачка впускає незнайомих для неї людей, і зазначені обставини є порушенням прав позивачки.Позивачка посилається на те, що її добровільно відповідачка не впускає до квартири, та через [PERSON] позивачка не може користуватись , як вона вказує в позові спірна квартира належить сторонам на праві власності, а позивач не може користуватись своєю власністю через дії відповідачки. Позивач посилаючись на норми ст..ст. 150, 155 ЖК України, ст..ст.391,1167 ЦК України, ст..48 ч2 Закону України «Про власність», просить позов задовольнити. 03 березня 2014 року , ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси [PERSON] залучена в якості співвідповідача (л.с.25). 12 березня 2014 року відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву (л.с.38-40), яка прийнята судом .Свої зустрічні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 25.07.2012 року вона з [PERSON] уклали договір довічного утримання (догляду) за [PERSON], згідно якого [PERSON] передала їй у власність квартиру [ADDRESS].24.04.2013 року проведено державну реєстрацію даного договору. З 24.04.2013 року законним власником кв. [ADDRESS] є [PERSON]. На даний час [PERSON] та її родина має намір проживати у даній квартирі, проте [PERSON] чинить перешкоди у здійсненні права власності. [PERSON] вказує на те, що [PERSON] не мала і не має жодних прав по відношенню до спірної квартири Одесі, тобто а ні права користування, а ні права власності. [PERSON] є племінницею померлого чоловіка [PERSON], якій помер у [INFO]. У 2001 році [PERSON] дозволила [PERSON] проживати у даній квартирі поки вона не придбає собі житла та зареєструвала за даною адресою, про що свідчить виписка з домової книги. [PERSON] ні є родичем [PERSON], ні коли не була членом її родини, договорів найму [PERSON] з [PERSON] не укладала, тобто [PERSON] за аналогію права має статус тимчасового мешканця у даній квартирі. Крім того, [PERSON] також жодних правочинів стосовно проживання у даній квартирі з [PERSON] не укладала, родинних зв'язків з нею не маю, вона не є членом моєї родини, тому вважає підстави звернення з первісним позовом позивачки [PERSON] є надумані, а саме твердження позивача про право власності на дану квартиру, що свідчить про намагання позивача ввести суд в оману. [PERSON] , вважає , що вона як приватний власник квартири кв. [ADDRESS] вимагає усунути перешкоди у здійсненні права власності, висилити [PERSON] з квартири [ADDRESS] який належить мені - [PERSON] на праві приватної власності. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги, зустрічний позов не визнав, подав заперечення л.с.60-61. В судовому засіданні представник відповідачів первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, зустрічний позов повністю підтримає, а позов [PERSON] не визнає повністю, про що є заперечення на л.с.32-33. З,ясував обставини , заслухав пояснення сторін, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], а зустрічний позов [PERSON] задовольняє в повному обсязі. Судом встановлено, що 25.07.2012 року вона з [PERSON] уклали договір довічного утримання (догляду) за [PERSON], згідно якого [PERSON] передала їй у власність квартиру [ADDRESS].24.04.2013 року проведено державну реєстрацію даного договору. З 24.04.2013 року законним власником кв. [ADDRESS] є [PERSON]. ( Л.с. 22, 34,41 ) [PERSON] є племінницею чоловіка [PERSON] - це [PERSON], який помер [INFO] ( л.с.36), а [PERSON] тимчасово її зареєструвала за своєю квартирою за її проханням , поки вона не придбає собі житла. [PERSON] не є родичкою [PERSON] , ні коли не була членом її родини, жодних договорів найму [PERSON] з [PERSON] не укладала. Ствердження позивачки [PERSON] що вона є власницею квартири, сплачує комунальні послуги, допомагала у веденні спільного господарства, нічим не підтверджуються, проте спростовуються доказами які надали відповідачі. Обгрунтування первісного позову також спростовується запереченнями на л.с.60-61, наданими саме представником позивача [PERSON], де зазначено , що [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], який помер в [INFO], залишила спірну квартиру за вимогами відповідачки, поясненнями представника [PERSON] в судовому засіданні, що позивачка залишила спірну квартиру в 2008-2009 роках та чому раніше не зверталась до суду для захисту своїх прав і інтересів представник пояснити не міг, а в позові і запереченнях це не вказано. Інших обґрунтувань, чим ті що визначені в первісному позові і запереченнях від 13 травня 2014 року , позивачкою [PERSON] суду не надано. З урахуванням встановленого, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими , що не ґрунтуються на законі, не підтверджені жодними доказами, тому суд відмовляє в їх задоволенні. Навпаки, зустрічні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, доказаними, тому суд їх повністю задовольняє. Відповідно до норм статті 748 ЦК України, - «Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.» Згідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, - «Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.». Стаття 41 Конституції України зазначає, що - «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.» Відповідно до ст. 317 ЦК України, - «Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна». Згідно ст. 319 ЦК України, - «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.». За правилами ст. 321 ЦК України, - «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ». На підставі ст. 391 ЦК України,- «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном» Згідно ст. 818 ЦК України, - «Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом». Згідно ст. 98 ЖК України, - «Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення». Відповідно до ст. 150 ЖК України, - «Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.».

Outcome: approved