Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої будівлі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки площею 0,1739 га по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування, державним актом на право власності на земельну ділянку. Частину земельної ділянки самовільно захопила та використовує в своїх особистих цілях [PERSON] , яка в 2008 році без відповідних дозволів, документації та погоджень із державними органами та нею, як власником земельної ділянки, побудувала будівлю, чим спричинила своїми незаконними діями порушення її конституційних прав, а саме порушення права власності. Просить усунути перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою за кадастровим номером 6822484200:03:001:0596, що розташована за адресою [ADDRESS] шляхом знесення самочинно збудованої будівлі. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Ткачук А.О. про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсним та визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , який є батьком її та [PERSON] . На користь матері відмовиласть від своєї частки в спадковому майні. В 2003 - 2004 рр. зі згоди та дозволу матері [PERSON] , яка була власником домоволодіння та земельної ділянки, та відома [PERSON] на території домоволодіння по [ADDRESS] , побудувала житловий будинок розміром 8,24 м х 4,84 м загальною площею 27,0 кв. м. з дотриманням відповідних норм та правил, не порушуючи права та інтереси інших осіб в тому числі [PERSON] 13 лютого 2008 року [PERSON] та [PERSON] , укладаючи договір дарування вступили в злочинну змову, обманним шляхом повідомили приватному нотаріусу [PERSON] неправдиву інформацією про те, що житловий будинок та земельна ділянка по [ADDRESS] належить [PERSON] одній на праві особистої власності і не є спільною власністю з [PERSON] відповідно до ст..ст. 65, 74, 97 СК України, що не відповідало дійсності, оскільки вже був побудований ще один будинок на спірній земельній ділянці, а [PERSON] і [PERSON] було відомо про існування будинку [PERSON]. Новозбудований житловий будинок є придатним для проживання, відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам, будинок газифікований та електрифікований з дозволу матері та сестри. На даний час між нею та [PERSON] склались неприязне ні відносини і остання заперечує оформлення будівлі за [PERSON] . Просить визнати договір дарування житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 6822484200:03:001:0596, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Ткачук А.О. 13 лютого 2008 р., зареєстрованого за № 244 недійсним згідно ч. 1 ст. 232 ЦК України та визнати за нею право власності на самочинно збудований житловий будинок загальною площею 27 кв. м. по [ADDRESS] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у справі № 676/956/19 та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Ткачук А.О. про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсним та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 серпня 2019 р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2019 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Ткачук А.О. про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсним об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок та присвоєно № 676/4740/19. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2019 року справа призначена до розгляду. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2020 року цивільні справи № 676/956/19 та 676/4740/19 об`єднані в одне провадження № 676/956/19. В суді позивач [PERSON] та її представники позов підтримали, просять задовольнити. В суді відповідач [PERSON] та її представник позови [PERSON] , підтримали, просять задовольнити, позов [PERSON] не визнали, подали відзив на позов, з мотивів, якими обгрунтовують позовні вимоги. Просять [PERSON] в позові відмовити. Приватний нотаріус Ткачук А.О. в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, подала письмові пояснення, заперечує проти задоволення позову, мотивує тим, що договір дарування укладвся сторонами особисто, а не їх представниками, заява [PERSON] підтверджувала, що спірний будинок не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, з поданих для укладення угоди документів не вбачалось порушення прав [PERSON] , договір вчинений з дотриманням вимог чинного законодавства, сторони підтвердили що цей договір не носить уявного та удаваного правочину, не є фіктивним, укладається не про людське око, не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки, що підтверджується особистими підписами сторін в договорі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступне. Матеріалами справи підтверджується, що на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 13 лютого 2008 року [PERSON] отримала у власність земельну ділянкуплощею 0,1739 га по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за цією ж адресою. Право власності на житловий будинок зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно 13.03.2008, реєстр.№ 372. Право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ № 035240 від 06.05.2008 р, зареєстрованого в низі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 018755420156. Судом встановлено, що в 2004 році на спірній земельній ділянці [PERSON] побудувала будівлю розміром 8,24м х 4,84 м загальною площею 27,0 кв. м. для проживання її та членів її сім`ї. На час будівництва житловий будинок з господарсько-побутовими будівлямита земельна ділянка по [ADDRESS] належали [PERSON] , матері [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.12.2003 р. Згідно технічного паспорту на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, виготовлений 28.01.2008 р. на ім`я [PERSON] , по [ADDRESS] розміщені житловий будинок з верандою А-1 житловою площею 29,0 кв. м., загальною площею 37,3 кв. м., шлакоблочна літня кухня-сарай літ. Б, кам`яний погріб В. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , виготовлений ФОП [PERSON] , житловий будинок [PERSON] самочинно переобладнаний з кухні під житловий будинок. Згідно звіту обстеження літньої кухні по [ADDRESS] , ззатвердженого ФОП [PERSON] 03.04.2019 р., об`єкт збудований [PERSON] в 2004 році, проектна та робоча документація відсутня, об`єкт одноповерховий, розміром 4,84 х 8,24 м., електропостачання проведено, опалення автономне, газове. За результатами проведеного технічного обстеження літньої кухні по [ADDRESS] загальною площею 27,0 кв. м. встановлена можливість його надійної та безпечної експлуатації. Згідно акта обстеження земельної ділянки № 455/02-22 від 10.06.2019 року, складеного комісією Колибаївської сільської ради на земельній ділянці по [ADDRESS] розташований житловий будинок з верандою, літня кухня-сарай, кам`яний погріб належать [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 13.02.2008 р. № 244 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.03.2008 року, реєстраційний номер 4059552. Крім того зліва від входу на господарство [PERSON] зі сторони [ADDRESS], розташована житлова будівля, яка зі слів [PERSON] побудована її сестрою [PERSON] . Будь-які відомості про будівлю в Колибаївській сільській раді відсутні, згідно даних по господарського обліку сільської ради по господарський номер на [PERSON] не заводився. Згідно інформації АТ «Хмельницькобленерго» № 24 від 14.01.2019 р. за адресою: [ADDRESS] , постачання електричної енергії здійснювалось Кам`янець-Подільським РЕМ на підставі укладених договорів № 012134 від 28.09.2009 р. з [PERSON] та № 012164 від 18.08.2015 р. з [PERSON] . Згідно інформації ПАТ «Хмельницькгаз» № 290007.2-Лв-174-0119 від 15.01.19 р. [PERSON] є користувачем послуг ПАТ «Хмельницькгаз» за адресою [ADDRESS] . Робочий проект газифікації будівлі [PERSON] погоджений 17.08.2009 р. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] зі згоди матері та сестри побудувала будинок на земельній ділянці, яка належала матері. Свідок [PERSON] суду показала, що проводила в 2003 році оздоблювальні роботи в будинку [PERSON] . Матір та сестра не заперечували щодо будівництва. Свідок [PERSON] суду показав, що разом з дружиною в 2003 року побудував будинок з будівельних матеріалів тестя. Теща сама сказала, щоб будувались. В 2006 році підвели газ і світло до будинку. Свідок [PERSON] суду показала, що проводила оздоблювальні роботи в будинку [PERSON] в 2003 році. Ні матір, ні сестра не заперечували щодо будівництва. Свідок [PERSON] суду показала, що спірний будинок будувався в 2002 - 2004 рр., баба не заперечувала матері будуватись на подвір`ї, допомагала будуватись. Свідок [PERSON] суду показала, що допомагала [PERSON] в будівництві будинку. Будівельні матеріали придбала [PERSON] , ні матір, ні сестра не заперечували щодо будівництва. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] будувалась в серпні 2008 р., коли велось будівництво сестри не конфліктували. [PERSON] на час будівництва було відомо, що земельна ділянка подарована [PERSON] . Але ні матір, ні [PERSON] не заперечували щодо будівництва. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] побудувала будинок на земельній ділянці, яка вже належала сестрі, з будівельних матеріалів, які ще придбав їх батько. [PERSON] не заперечувала будівництву будинку сестрою, допомагала. В 2008 році до будинку [PERSON] підвела світло, газ. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] самовільно без згоди баби та матері [PERSON] , побудувала будинок. Проживати поруч з [PERSON] не бажає, так як між ними виникають конфлікти. Свідок [PERSON] суду показав, що в 2004 році виконував монтажні роботи в будинку [PERSON]. Ні матір [PERSON] , ні сестра не заперечували щодо будівництва. Свідок [PERSON] суду показав в 2003 році проводив монтажні роботи в будинку [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] зі згоди матері і сестри в 2003 р. побудувала будинок. Він проводив в будинку електромонтажні роботи. Свідок [PERSON] суду показала, що мати, [PERSON] , будувала будинок протягом 2002 - 2004 р., ні баба, ні тітка [PERSON] не заперечували, щоб мати будувалась на подвір`ї. Баба говорила, щоб в кожної доньки була окрема хата. Свідок [PERSON] суду показав, що в 2003 році виконував в будинку роботи щодо підлогового покриття. Свідок [PERSON] суду показав, що в 2003 році проводив оздоблювальні роботи в будинку [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показала, що в 2006 році виготовляла кадастровий план земельної ділянки. Виїздом на місце на земельній ділянці по [ADDRESS] , виявила два житлові будинки, які відмітила в кадастровому плані літ. «кж». Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16. Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України. Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Підставою для подання позову згідно з цією нормою є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. Зібраними у справі доказами підтверджується шо на час будівництва будинку власник земельної ділянки [PERSON] не заперечувала щодо будівництва на її земельній ділянці [PERSON] будинку. Після укладеного договору дарування [PERSON] , як власник земельної ділянки, також не заперечувала щодо будівництва та користування [PERSON] побудованим будинком, тривалий час не ставила питання про звільнення самовільно занятої земельної ділянки від будівельних матеріалів. З таким позовом [PERSON] звернулась в 2019 році, обґрунтовуючи порушення свого права власності неприязненими відносинами, які склались з відповідачкою. Інших порушень права власності [PERSON] не заявлялось. Таким чином, за відсутності дійсного реального цивільно-правового спору між сторонами справи, вимоги первісного позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу (знесення) спірної будівлі відповідача не підлягають задоволенню, крім того позивач просила вжити крайніх заходів по усуненню порушень її прав. Щодо вирішення позовів [PERSON] суд приходить до наступного висновку. За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Тлумачення статті 232 ЦК України свідчить, що під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен втілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. Для кваліфікації правочину як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості потрібно встановити, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють. Відповідно до частин першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина третя статті 238 ЦК України). Із змісту договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 13 лютого 2008 року вбачається що договір укладений між [PERSON] , дарувальником, та [PERSON] , обдарованою, які усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, діючи добровільно, за відсутністю будь-якого примусу фізичного і психічного, уклали зазначений договір особисто без участі представників сторін. Згідно із приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, [PERSON] на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не надала належних і допустимих доказів, які вказують на злочинну домовленість між собою сторін договору дарування, неправильне сприйняття ними фактичних обставин правочину, що вплинуло на їх волевиявлення, і даним договором були порушені права [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його до експлуатації в установленому законодавством порядку. За змістом частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Виходячи зі змісту статей 331, 375, 376, 380 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 376 ЦК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам. Позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів відповідності побудованого нею об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам. Згідно звіту обстеження літньої кухні по [ADDRESS] , ззатвердженого ФОП [PERSON] 03.04.2019 р, об`єкт збудований [PERSON] в 2004 році, для забезпечення надійної та безпечної експлуатації необхідно усунути виявлені недоліки та дефекти. З урухванням наведених норм законодавства та зібраних у справі доказів, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Судові витрати покладаються на сторони. На підставі ст.ст. 16, 331, 376, 201, 232 ЦК України,

Outcome: dismissed