Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.09.2016 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого вона передала [PERSON] \~у позику\~грошові кошти\~у розмірі\~6000\~доларів США\~на купівлю\~автомобілю зі\~строком повернення\~грошових коштів\~до 15.12.2016\~року,\~про що\~останній написав\~відповідну розписку.\~Проте відповідач,\~у строки,\~обумовлені договором\~та розпискою,\~позивачу позику\~не повернув,\~на її\~неодноразові вимоги\~на протязі\~більше 2\~років не\~реагує та\~зобов`язання не\~виконує.\~ Враховуючи\~наведене,\~просить стягнути\~з відповідача\~суму боргу\~в розмірі\~6000 доларів США та судового збору в розмірі 1589,400 грн. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 17.12.2019 року, прийнято відмову позивача [PERSON] від частини позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 500 доларів США, в цій частині провадження закрито. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та просили позов задовольнити. Позивач пояснила, що 08.12.2016 року надала відповідачу в борг грошові кошти на купівлю автомобілю в розмірі 6000 доларів США, які він обіцяв повернути до 15.12.2016 року. Однак в обумовлений час відповідач борг не повернув та лише восени 2017 року передав 500 доларів США через свою дружину, станом на час розгляду справи сума боргу складає 5500 доларів США. Відповідач заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі. Зазначив, що кошти не повернув своєчасно через тяжкі життєві умови. В травні 2017 року особисто передав позивачу грошові кошти в розмірі 2600 доларів США, але доказів на підтвердження факту передачі цих коштів не має. Восени 2017 року передав позивачу через свою дружину 500 доларів США. Тому визнає лише неповернутою частину боргу в сумі 2900 доларів США. Допитана в якості свідка в порядку ст.234 ЦПК України позивач [PERSON] пояснила, що відповідач 8.09.2016 позичив у неї 6000 доларів США на купівлю авто, обіцяв повернути 15.12.2016 або повернути автомобіль. Написав розписку. Гроші вчасно не повернув. Пізніше дружина [PERSON] восени 2017 року передала 500 доларів через чоловіка [PERSON] , більше нічого не повертали. [PERSON] винен їй ще 5500 доларів. [PERSON] не говорив їй, що повертав ще гроші 2600 доларів через чоловіка [PERSON] . Допитаний в якості свідка в порядку ст.234 ЦПК України відповідач [PERSON] пояснив, що позичив гроші у [PERSON] для придбання авто. Життєві обставини не дозволили вчасно повернути гроші. Від боргу не відмовляється. Повертав частково, коли продав автомобіль повернув частину 2600 доларів особисто чоловіку позивачки [PERSON] , і ще 500 доларів через дружину. Підтвердити повернення цих грошей документально не може, бо ніяких документів не складали. Визнає решту боргу 2900 доларів. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що дружина позичила гроші Конишеву 6000 доларів, про що є розписка. [PERSON] , дружина [PERSON] повернула 500 доларів восени 2017 року. Більше ніяких грошей [PERSON] не повертав, 2600 доларів не передавав, сам особисто не повертав. Винен дружині ще 5500 доларів. Суд, вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та надані доказі у їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено та вбачається зі змісту розписки, що 08.09.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 6000 доларів США на купівлю автомобілю зі строком повернення грошових коштів до 15.12.2016 року (а.с.12). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно статті 16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Тлумачення частини другої статті 1047\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Відповідачем [PERSON] в рахунок погашення вищевказаної суми позики було повернуто позивачу 500 доларів США. Суд критично оцінює твердження відповідача [PERSON] про часткове виконання свого зобов`язання з повернення боргу у сумі 2600 доларів США, оскільки воно спростовується показаннями допитаної в якості свідка в порядку ст.234 ЦПК України позивача [PERSON] та свідка [PERSON] . Відповідно до ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частиною 3 ст.12 ЦПК, частинами 1 та 5 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, встановивши, що долучена до матеріалів справи копія розписки від 08.09.2016 року про отримання коштів, є належним і допустимим доказом виникнення боргового зобов`язання, цей договір позики сторони уклали відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, та що вказана розписка є не лише підтвердженням укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 5500 доларів США. Позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1589 грн. 40 коп.

Outcome: approved