Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 27 жовтня 2006 року у Другому відділі реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 572. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 27 жовтня 2006 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалось, що в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Також позивачка зазначає, що примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Вказує, що у неї з відповідачем різні погляди на життя, виховання дитини, плани на майбутнє. Протягом чотирьох років вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Майнового спору між сторонами немає, та вони дійшли згоди щодо місця проживання дитини. [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні її позовних вимог. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 27 жовтня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] у Другому відділі реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси був зареєстрований шлюб, актовий запис № 572, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Також судом встановлено, що примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. У позивачки з відповідачем різні погляди на життя, виховання дитини, плани на майбутнє. Протягом чотирьох років вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Майнового спору між сторонами немає, та вони дійшли згоди щодо місця проживання дитини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимогі на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Outcome: approved