Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.07.1979 року. Шлюбні відносини між ними не склалися. Спільне їх життя вважає неможливим, втрачені почуття поваги та любові. З квітня 2015 року разом не проживають, не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинені. Відповідач проживає окремо від неї, спільні діти досягли повноліття. Розірвати шлюб в державному органі реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, яке не має не повнолітніх дітей (ст.106 Сімейного кодексу України), відповідач категорично відмовляється. Подальше примирення та сумісне життя і збереження шлюбу вважає неможливим. Заходів з боку суду до примирення подружжя застосовувати не потрібно (ст.111 Сімейного кодексу України), бо обидва остаточно впевнені у прийнятому рішенні про розлучення, залишилося тільки документальне його оформлення. Майновий спір буде вирішуватися в окремому провадженні. Просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, відповідач позов визнав повністю. Відповідно до ч.2 ст. 197 КПК України, в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у розгляді справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, факт знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі з 14.07.1979 р. підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4), згідно з яким [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.07.1979 р., дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.07.1979 року, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки з квітня 2015 року, спільне господарство не ведуть, спору про поділ майна немає, що дає суду підстави для розірвання шлюбу, так як подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і буде суперечити інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище [PERSON], оскільки клопотань про відновлення дошлюбного прізвища не заявлялося. На підставі ст. ст.104, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України і

Outcome: approved