Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в березні 2016 р. в суд до Микуличинської сільської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/16 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (загальною площею 84,4 кв.м., житловою площею 46,6 кв.м. по [ADDRESS] , в порядку спадкування по закону після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтований тим, що після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та був власником Ѕ частки (8/16) домоволодіння за заповітом 1969 року, вона подала заяву про прийняття спадщини у встановленому порядку. Однак, нотаріус відмовила у видачі Свідоцтва на прийняття спадщини по закону на 1/16 частки домоволодіння, оскільки померлий вступивши у права в 2013 році, не оформив правовстановлюючого документу на спадкове майно. Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи, визначено 02.04.2019р. головуючого суддю Польську М.В. Позивач заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві та наданих пояснень в судовому засіданні, просила позов задовольнити. Відповідач Микуличинська сільська рада подала заяву до суду про розгляд справи за відсутності представника, по суті позову не висловилась. Відповідач [PERSON] позов визнала, суду пояснила, що вона також є спадкоємцем по заповіту разом з батьком на Ѕ частки домоволодіння ( [ADDRESS] /16), а також на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] в частці 1/16. Решта частки домоволодіння після смерті батька а саме 6/16 належить ще одній сестрі відповідачу [PERSON] (в її користь відмовились інших п`ятеро членів родини). Будинок 1925 року будівництва, тому прабаба не зареєструвала належним чином свою власність, і її син (батько сторін) також не встиг переоформити правовстановлюючий документ на домоволодіння. Відповідач [PERSON] в судові засідання 20.05.2019р., 01.07.2019р. (повістку отримано особисто 31.05.2019 р.) та 21.08.2019р. (повістку отримала особисто 06.07.2019 р.) не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов до суду не направляла. Зважаючи на строки розгляду даної справи судом ще з березня 2016 року про що зазначила позивач, а також повторну неявку одного з трьох відповідачів без поважних причин та можливість розгляду судом даної справи за наявних доказів у матеріалах даної цивільної справи та отриманих пояснень, суд вважав за можливе завершити розгляд даної справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] батько позивача та двох відповідачів, що посвідчується Свідоцтвом про смерть (а.с.6), Свідоцтвом про шлюб позивача, дівоче прізвище якої [PERSON] (а.с.15) та Свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.60). Померлий був власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (загальною площею 84,4 кв.м., житловою площею 46,6 кв.м. по [ADDRESS] за заповітом від 15.12.1969 року, складеним [PERSON] , його бабусею (а.с.11-12), яка заповіла по Ѕ частці даного домоволодіння [PERSON] та [PERSON] на даний [PERSON] (а.с.10). Належність житлового будинку 1925 року будівництва з господарськими будівлями та спорудами 1960-1970 рр. будівництва (загальною площею 84,4 кв.м., житловою площею 46,6 кв.м. по [ADDRESS] [PERSON] підтверджується даними погосподарських книг з 1980 років, наявних у Микуличинській сільській раді (а.с.20-38) та випискою з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ», згідно архівних даних 2012 року (а.с.19), право власності якої належним чином не було зареєстроване за [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на Ѕ частку домоволодіння та зареєстровано спадкову справу 16.12.2013р., із заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулися троє позивач та два відповідача [PERSON] та [PERSON] , при цьому із заявами про відмову від прийняття спадщини за законом на користь [PERSON] звернулися діти померлого: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.100). Разом з тим, позивач звернулася на отримання спадщини за законом на 1/16 частки домоволодіння до нотаріуса, але не надала оригінал правовстановлюючого документу, тому їй було відмовлено 07.07.2014 р. у вчиненні нотаріальної дії (а.с.8). Стаття 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІУ від 01.07.2004 р. визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а підстави для державної реєстрації прав встановлені ст.19 вказаного Закону і до них, зокрема відносяться: договори, укладені в порядку, встановленому законом; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішення судів, що набрали законної сили; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно. Отже, позивач є першої черги спадкоємців за ст..1261 ЦК України, але відсутній оригінал правовстановлюючого документа на нерухоме майно, право на яке зареєстроване у встановленому порядку. Інших доказів, які б спростували доводи позову та висновок суду, в матеріалах справи відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі\~наведеного,\~відповідно до\~ст.\~331,\~1261,\~1297\~ЦК України\~та

Outcome: approved