Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є інвалідом 1 групи, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1497 грн. 00 коп. Проживає разом із своїм чоловіком [PERSON] , який є пенсіонером за віком та отримує пенсію у розмірі 2186 грн. 87 коп., інших доходів не мають. Відповідно до довідки МСЕК вона потребує постійної сторонньої допомоги, догляду, лікування, коштів які вони отримують із чоловіком практично вистачає тільки на комунальні послуги. Їх син [PERSON] матеріальну допомогу надавати добровільно не бажає, тому просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і довічно. Ухвалою суду від 04.08.2020 року заочне рішення суду від 21.10.2019 року по цивільній справі позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - скасовано, справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 07.10.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. В позовній заяві позивач зазначила про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглядати у її відсутності. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. Представник відповідача надав суду заяву про часткове визнання позову, заперечував проти стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно. Вважав, що розмір аліментів підлягає зменшенню. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Матеріалами справи встановлено, згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.12.1991 року, батьками відповідача [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та позивач [PERSON] (а.с. 4). [PERSON] , [INFO] є інвалідом 1 групи (а.с. 8, 9), отримує пенсію за період з серпня 2018 року по січень 2019 року по інвалідності у розмірі 8802 грн. 00 коп. (а.с. 12), проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм чоловіком [PERSON] (а.с. 10), який є пенсіонером за віком та отримує пенсію у розмірі 2186 грн. 87 коп. Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА № 715408 [PERSON] потребує постійної сторонньої допомоги (а.с. 8). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Таким чином, тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19. Частиною 1 ст. 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення від виконання батьківських обов`язків обов`язково означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов`язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі. Зазначені вище обставини мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і бути всебічно оцінені судом під час розгляду справи. Такими доказами, зокрема, можуть бути судове рішення у кримінальному провадженні за ст. 164 КК України або документи, які стали підставою для призначення дитині тимчасової державної допомоги, відповідно до положень Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року № 189. Наявність факту ухилення також може бути підтверджена рішенням суду про стягнення заборгованості за аліментами або довідкою органу ДВС про наявність такої заборгованості. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2019 року у справі № 466/8913/16-ц, провадження № 61-39422св18. Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат, суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Як встановлено під час судового розгляду, позивач є інвалідом першої групи, потребує сторонньої допомоги, переважну частину отриманої нею пенсії, витрачає на комунальні послуги та ліки, а тому враховуючи часткове визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів з відповідача на її утримання. Разом з тим, як зазначила позивач у позовній заяві, вона проживає разом із чоловіком, який постійно отримує пенсійні виплати, приймає участь у комунальних витратах. Згідно матеріалів справи відповідач перебуває на обліку як безробітний в Вовчанській районній філії Харківського обласного центру зайнятості з 09.04.2020 року, проживає за адресою: [ADDRESS] , має склад сім`ї у кількості чотирьох осіб (а.с. 124-125). Таким чином, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу), щомісячно. Посилання позивача на те, що аліменти з відповідача на її користь слід стягнути починаючи з дня подачі позову до суду - суперечить вимогам закону, оскільки відсутні підстави для стягнення аліментів у спірних правовідносинах за попередній час. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01.01.2019 року складає 1921 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 172, 202, 205 СК України,

Outcome: partial