Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] у шлюбі з [PERSON] народилась донька, [PERSON] , про що в Книзі записів актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис за номером 1 -ЖС 151885 від 08.06.2004 року, видано свідоцтво про народження (копія додається). На даний момент дитина проживає з позивачем [PERSON] , що підтверджується довідкою з місця реєстрації № 04-2817-542 від 08.01.2020 року, № 04-2817-542 від 08.01.2020 року. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини у відповідності до ст. 185 Сімейного кодексу України. Це, зокрема, виявилося у відсутності постійного матеріального (грошового) утримання спільної дитини [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 180 батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так як відповідач не бажав добровільно приймати участі в утриманні малолітньої доньки, вона була змушена звернутись до суду. Жовтневим судом було розглянуто справу та винесено на її користь рішення за позовом про стягнення аліментів. 18.06.2015 року було видано виконавчий лист № 2/331/983/15 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя. Згідно з цим листом з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] , підлягали стягненню аліменти в розмірі однієї четвертої частини заробітку щомісячно, починаючи з 24.07.2015 року. Олександрівським державним Виконавцем Запорізького Міського відділу Державної виконавчої служби було винесено постанову ВП № 48264010 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню зазначеного листа. З листопада 2018 року відповідач припинив виплачувати аліменти. На 01 жовтня 2019 року сума заборгованості склала 18580 грн. 32 коп., що підтверджується довідкою з виконавчої служби. Через те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, дитина знаходилась на її забезпечені. Саме її дохід був єдиним джерелом фінансового забезпечення родини, так середньомісячна заробітна плата складає 9646 грн. 90 коп., що підтверджується довідкою про дохід. З жовтня 2019 року надходження аліментів поновилось і в середньому сума виплати в місяць складає 2004,00 грн. До цієї суми входить заборгованість і нараховані на цей час кошти, що підтверджується довідкою з виконавчої служби. Таким чином, спільна сума расходів на доньку не покриває додаткові витрати. З лютого 2019 року доньку зарахували на підготовчі курси до Економіко-правового коледжу Запорізького національного університету, щоб надалі вступити до коледжу, вартість підготовчих курсів становить 2300,00 грн., що підтверджується копією квитанції. У вересні донька вступила до Запорізького Гуманітарного Коледжу «Запорізької політехніки» на платну основу навчання за Договором № 55-19 від 30.07.2019 року, що підтверджується копією Договору. Навчання розраховане на три роки, перший рік вартість навчання склала 9220,00 грн., другий 10840,00 грн., третій 15615,00 грн., в цілому за три роки навчання сума 31230,00 грн., також в цьому коледжі за Договором № 132-19 від 01.10. 2019 року донька бере додатково факультатив з іноземної мови, вартість складає за рік 2010 гривень, що підтверджується копією квитанції. Вважає, що данні витрати були необхідними, адже донька потребувала належного навчання. На день подання позовної заяви фактично зазначені додаткові витрати на доньку разом становлять 1353.00 грн. Вказану суму необхідне розділити цю суму порівну між нею та відповідачем Згідно зі ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед, або після їх фактичного понесення разове, періодично, або постійно. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути 35540,00грн (тридцять п`ять тисяч п`ятсот сорок гривень 00 копійок) фактичних витрат на дитину, які складаються з наступного: 1) 2300,00 грн. підготовчі курси; 2) 31 230,00 грн. три роки навчання; 3) 2010,00 грн. факультатив з іноземної мови. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачка [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] [INFO] , на її користь додаткові витрати на навчання доньки [PERSON] [INFO] в розмірі 35540,00 грн (тридцять п`ять тисяч п`ятсот сорок гривень 00 копійок). В судовому засіданні позивач [PERSON] на позові наполягала та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Пояснив суду, що не має постійного місця роботи, на даний час не в змозі сплатити заборгованість по аліментах. Договір на платне навчання доньки позивачка уклала самостійно, на власний розсуд, з ним з цього приводу не радилась. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Позов підтверджується письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні: довідкою про склад сім`ї [PERSON] від 08.01.2020 р.; свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] ; постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 48264010; довідкою від 09.01.2020 р. про неотримання аліментів; розрахунком від 09.01.2020 р. заборгованості зі сплати аліментів; договором з Запорізьким гуманітарним коледжем Національного Університету «Запорізька політехніка» від 30.07.2019 р. про надання освітніх послуг; договором № 132-19 від 01.10.2019 р. про надання платної освітньої послуги на проведення факультативу з іноземної мови; копіями чеків. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Позивачка [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відвідування [PERSON] підготовчих курсів та отримання нею спеціальності «Право» за освітньо професійною програмою «Правознавство» у Запорізькому гуманітарному коледжі Національного Університету «Запорізька політехніка» безпосередньо пов`язано з розвитком її певних здібностей. Відповідно до ч.-ч.1,2 статті 4 Закону України «Про освіту» держава забезпечує безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти відповідно до стандартів освіти. Право на безоплатну освіту забезпечується для здобувачів позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та післядипломної освіти - у закладах освіти чи інших суб`єктів освітньої діяльності за рахунок фінансування з державного та/або місцевого бюджетів у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі статтею 73 Закону України «Про фахову передвищу освіту», державні та комунальні заклади фахової передвищої освіти, які мають статус бюджетних установ або неприбуткових закладів освіти, мають право надавати платні освітні та інші послуги, перелік яких затверджує Кабінет Міністрів України. Оцінюючи здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] , маючи можливість вільного вибору, гарантованого Законом України «Про освіту», на власний розсуд уклала із закладом освіти договір на платне навчання доньки, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed