Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати незаконною та скасувати довідку №88 ЖБК «Ленінський-36» від 26.06.2006 року, визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 30.06.2006 року на квартиру [ADDRESS], а також визнати за позивачем право власності на вказану квартиру. При цьому [PERSON] посилається на те, що вона була членом ЖБК «Ленінський-36», у червні 1993 року сплатила в повному обсязі пай і паєнакопичення за квартиру [ADDRESS] у розмірі 89246крб. і відповідно до Закону України «Про власність» стала власником. 23.04.1999 року оформила заповіт на ім'я сина - [PERSON], в подальшому переїхала проживати за іншою адресою, вважаючи себе власницею. Однак, у лютому 2016 року позивачка випадково дізналась, що право власності на спірну квартиру оформлено на [PERSON], а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. У задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] просив відмовити. Також представником позивача до суду подана заява про поновлення строків позовної давності по заявленим вимогам [PERSON] [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнав, у задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. 3-я особа: представник ЖБК «Ленінський -36» до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. 3-я особа з самостійними вимогами: [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, надала до суду заяву про застосування строків позовної давності, а також звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на ? частину спірної квартири. При цьому посилається на те, що з 29.11.1980 року вона перебуває в шлюбі з [PERSON], грошовий пай за вищезазначену квартиру сплачений під час перебування у шлюбі, а тому відповідно до ст.60 СК України вона звернулась до суду з вказаним позовом. Вислухавши учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 15.07.1992 року на ім'я [PERSON], зі складом сім'ї - [PERSON](син), [PERSON](невістка), [PERSON](онук) був виданий ордер № 274 серії ЛР від 15.07.1992 року на право зайняття трикімнатної квартирою за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення виконкому Ленінської ради народних депутатів м. Одеси № 172 від 10.07.1992 року. Згідно довідок ЖБК «Ленінський-36» від 20.04.1999 року та 26.06.2006 року пай та паєнакопичення за квартиру в сумі 89 246 крб. у повному обсязі сплачено в 1993 році. З довідки ЖБК «Ленінський-36» від 20.04.1999 року вбачається, що пай за квартиру [ADDRESS] сплачено [PERSON], а в довідці від 26.06.2006 року зазначено, що пай сплатив [PERSON] 20 квітня 1999 року [PERSON] надала до ЖБК «Ленінський-36» заяву з проханням виключити її із члені ЖБК і перевести особистий рахунок на сина - [PERSON] 23.04.1999 року позивачка оформила заповіт на ім'я відповідача заповівши йому спірну квартиру у спадок. 26 квітня 1999 року [PERSON] подав до ЖБК «Ленінський-36» заяву з проханням включити його в члени ЖБК і перевести на нього особистий рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» (якій діяв на час спірних правовідносин) , член житлово- будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на це майно. Ч.3 зазначеної статті встановлено, що громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Ч. 2 ст. 4 Закону України «Про власність» встановлено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Підставою для набуття права власності на квартиру члена житлово-будівельного кооперативу є внесення пайового внеску за квартиру. Переоформлення пайового внеску на квартиру є реалізацією права власності передбаченою ч. 4 ст.4. ч.3 ст. 15 Закону України «Про власність». Особа на яку переоформлений пайовий внесок стає власником квартири за яку пайовий внесок був сплачений попереднім власником. Таким чином, моментом виникнення права власності на таке майно є момент фактичного внесення платежів на погашення кредиту, використаного на будівництво квартири чи іншого об'єкта. Згідно довідки №12 від 20.03.2017 року вбачається, що пайовий внесок за спірну квартиру був внесений частками: на 01.11.1992 року - 7803 руб., січень 1993 року - 60000 руб., квітень 1993 року - 19400 руб., червень 1993 року - 2043,73 руб. Однак, ким були проведені оплати в довідці ЖБК «Ленінський-36» не визначено. При розгляді справи [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме вона сплатила пай у розмірі 89 246 крб. за квартиру [ADDRESS]. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги [PERSON] не доведеними та не підлягаючими задоволенню. Щодо довідки №88 від 26.06.2006 року виданої ЖБК «Ленінський-36», суд вважає, що оскільки вказана довідка не є актом нормативного характеру визнання її незаконною та скасування в судовому порядку не передбачено. Крім того, суд вважає, що [PERSON] пропущений строк позовної давності для подачі позову про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності від 30.06.2006 року, так як відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом не приймаються до уваги посилання позивачки на те, що про спірне свідоцтво вона дізналась у лютому 2016 року, оскільки [PERSON] не надано доказів на підтвердження вказаних обставин. Крім того, як вбачається з довідки №397 від 20.03.2017 року [PERSON], [INFO], з 1995 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], яка належить донці позивачки - [PERSON], і до 2016 року (до звернення до суду) будь-яких претензій до сина, або невістки щодо спірної квартири не заявляла. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позовні вимоги 3-ої особи з самостійними вимогами [PERSON] також задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою по зустрічному позову також не надано доказів сплати паю у розмірі 89 246 крб. за квартиру [ADDRESS]. Крім того, відповідач [PERSON] на час сплати паю - 1993 рік, не був членом ЖБК «Ленінський-36» і в заяві наданої до суду вказує, що ні він, ні [PERSON] коштів на придбання спірної квартири не давали. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed