Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], Луцької міської ради про визнання нечинним рішення Луцької міської ради від 23.07.2008 року №29/34 та недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку від 17.10.2008 року. Свій позов обгрунтовує тим, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину є власником квартири [ADDRESS] та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,0301 га за тією ж адресою, на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 21.12.1999 року серії ВЛ №2038. Відповідач [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] та згідно рішення Луцької міської ради від 23.07.2008 року № 29/34 ««Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та надання в оренду»» [PERSON] передано у власність земельну ділянку, площею 0,0102 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №330133 від 17.10.2008 року. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2011 року власником квартири [ADDRESS] став [PERSON], з яким з 2012 року почали виникати суперечки з приводу користування земельною ділянкою. В 2013 році з відповідей на її заяви з цього приводу у Держсільгоспінспекцію у Волинській області та прокуратуру м.Луцька та наданих їй копій документів, вона дізналась, що земельна ділянка, яка перебувала в спільному користуванні власників квартир [ADDRESS] і [ADDRESS] повністю передана у власність [PERSON] Вказує також, що в акті погодження в натурі зовнішніх меж землекористування попереднього власника квартири [ADDRESS] [PERSON] від 19.06.2007 року підпис її матері [PERSON], як суміжного землекористувача, вчинений не нею. Покликаючись на викладені обставини, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач [PERSON] просить визнати нечинним рішення Луцької міської ради від 23.07.2008 року № 29/34 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0102 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 330133 від 17.10.2008 року щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0102 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 10.09.2014 року залучено до участі в справі як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідачів управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області. В судовому засіданні позивач та її представники заявлені вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві та просять задовольнити їх. Відповідачі, представники відповідачів, представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів проти позову заперечили. Суду пояснили, що підстави для визнання нечинним рішення Луцької міської ради та недійсним оспорюваного Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON], відсутні. В задоволенні позову просять відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. З пояснень в судовому засіданні учасників судового розгляду, матеріалів справи судом встановлено, що будинок [ADDRESS] є одноповерховим, чотирьохквартирним будинком. Земельна ділянка, якою користувалися мешканці зазначеного будинку передана власникам квартир у приватну власність, кожному зокрема, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Власником квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,0301 га, яка розташована на території [ADDRESS] була [PERSON] - мати позивача [PERSON] Після смерті [INFO] року [PERSON], позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину та 07.05.2009 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене майно(6,7,10,11,12). Квартира [ADDRESS], власником якої стала [PERSON] складається з однієї кімнати житловою площею 10,6 кв.м., загальна площа квартири становить 13,3 кв.м., тобто в загальну площу квартири входить частина земельної ділянки під коридором площею 3,2 кв.м. та кухнею площею 2,1 кв.м., які перебувають в спільному користуванні з квартирою [ADDRESS](а.с.8,9). Спадкодавцем [PERSON] земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд була отримана у власність площею 0,0301 га без врахування площі приміщень, які перебувають у спільному користуванні з квартирою [ADDRESS](а.с.12-20). Земельну ділянку саме такої площі та саме в таких межах успадкувала позивач [PERSON] 07.05.2009 року, володіє та користується нею по даний час. Власником квартири [ADDRESS] була [PERSON], з 21.12.2007 року на підставі договору купівлі-продажу - відповідач [PERSON] і з 27.10.2011 року на підставі договору купівлі-продажу власником квартири, яка знаходиться на земельній ділянці площею 0,0102 га, є відповідач [PERSON].(а.с.23,24,108). Квартира [ADDRESS] за вказаною адресою складається з однієї кімнати житловою площею 13,2 кв.м., загальна площа квартири становить 15,8 кв.м., тобто в загальну площу квартири входить частина земельної ділянки під коридором площею 3,2 кв.м. та кухнею площею 2,1 кв.м., які перебувають в спільному користуванні з квартирою [ADDRESS](106,107). На підставі рішення Луцької міської ради від 23.07.2008 року №29/34 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0102 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на [ADDRESS] та 17.10.2008 року видано Державний акт серії ЯД №330133(а.с.108). [PERSON] земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд була отримана у власність площею 0,0102 га, в тому числі 5,3 м - під приміщеннями, які перебувають у спільному користуванні з квартирою [ADDRESS](а.с.12-20). З 27.10.2011 року власником земельної ділянки площею 0,0102 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу є [PERSON], про що в Державному акті серії ЯД №330133, виданому попередньому власнику земельної ділянки [PERSON] 17.10.2008 року, зроблено відповідну відмітку(а.с.108). Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], якій у приватну власність передана земельна ділянка площею 0,0106 га для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд за вказаною адресою, що посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 №111788 від 28.05.2002 року. Дані обставини сторонами не оспорюються. В даному випадку спір виник між власником квартири [ADDRESS] [PERSON] та власником квартири [ADDRESS] [PERSON] з приводу спільного користування належною йому земельною ділянкою. Порушенням її прав позивач вважає передачу у приватну власність [PERSON] частини земельної ділянки під приміщеннями, які перебувають у спільному користуванні квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS]: коридор площею 3,2 кв.м. та кухня площею 2,1 кв.м. та іншої частини земельної ділянки, яка повинна була би залишитися у їх спільному користуванні для влаштування проходу до спільних вхідних дверей у будинок, оскільки саме таким чином був влаштований прохід до будинку до передачі земельних ділянок у власність власникам квартир. Крім того вказує, що її мати [PERSON] не погоджувала в натурі зовнішні межі землекористування попереднього власника квартири [ADDRESS] [PERSON], оскільки у відповідному акті від 19.06.2007 року підпис за неї виконаний іншою особою. Саме з цих підстав позивач [PERSON] просить визнати нечинним рішення Луцької міської ради від 23.07.2008 року №29/34 про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0102 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] та недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №330133, виданий [PERSON] 17.10.2008 року. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ст.126 ЗК України, в редакції, яка діяла на час отримання [PERSON] оспорюваного Державного акта на право власності на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Що стосується підстав позову: передачі у приватну власність [PERSON] частини земельної ділянки під приміщеннями, які перебувають у спільному користуванні квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] та не погодження в натурі зовнішніх меж землекористування матір'ю позивача [PERSON], то земельну ділянку саме площею 0,0301 га та саме в таких межах отримала у власність спадкодавець [PERSON] у 1999 році, володіла та користувалася нею до дня смерті [INFO] року. Тому суд не вбачає в даному випадку порушення прав позивача [PERSON], яка 07.05.2009 року успадкувала зазначену земельну ділянку такою ж площею та в тих же межах, володіє та користується нею по даний час. Посилання позивача на те, що [PERSON] перешкоджає їй користуватися коридором та кухнею, які перебувають у спільному користуванні саме з тих на підстав, що вхідні двері та спільні приміщення находяться на земельній ділянці, суд до уваги не приймає. [PERSON] заперечив такий факт. Жодного доказу в підтвердження таких обставини позивачем не надано. В технічній документації на квартири як позивача [PERSON] так і відповідача [PERSON] чітко зазначено, що коридор площею 3,2 кв.м. та кухня площею 2,1 кв.м. перебувають у їх спільному користуванні, тому створення будь-ким перешкод у такому користуванні може бути підставою для відповідного позову про усунення таких перешкод. Позивач вказує також, що така ситуація може порушувати її права на користування спільними приміщеннями у майбутньому. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд не вирішує справи щодо захисту прав, свобод чи інтересів осіб, які можуть бути порушені, невизнані або оспорювані в майбутньому. Посилання позивача на те, що інша частина земельної ділянки, яка була передана у власність [PERSON] повинна була залишитися у спільному користуванні для влаштування проходу до спільних вхідних дверей у будинок, оскільки саме таким чином був влаштований прохід до будинку до передачі земельних ділянок у власність власникам квартир, на думку суду, також не є підставою для задоволення позову. З пояснень учасників судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] є власником двох квартир в будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] та земельної ділянки для обслуговування цих квартир, господарських будівель і споруд. Той факт, що до передачі земельних ділянок у приватну власність, прохід до спільних дверей будинку був саме з певної сторони і по земельній ділянці, яка пізніше була передана у приватну власність [PERSON] не є підставою залишення такої земельної ділянки у спільному користуванні. Крім того, у передбачених законом випадках, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, види яких передбачені ст.99 ЗК України. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Маючи власну земельну ділянку, позивач має можливість влаштувати прохід до вхідних дверей будинку по своїй земельній ділянці, про що повідомляли відповідачі. Про те, що така технічна можливість в даному випадку відсутня, доказів суду позивачем не надано. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З повідомлення Державної інспекції сільського господарства у Волинській області №01-21/910/1 від 18.04.2013 року вбачається, що спеціалістами цієї інспекції проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при спільному користуванні земельною ділянкою за адресою [ADDRESS]. В ході перевірки порушень земельного законодавства не виявлено (а.с.30). З повідомлення прокуратури міста Луцька від 13.06.2013 року на звернення [PERSON] щодо законності приватизації земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS] вбачається, що підстав для прокурорського реагування встановлено не було(а.с.31). Крім того, суд зазначає, що власником спірної земельної ділянки на даний час є не [PERSON], а [PERSON], який придбав цю земельну ділянку встановленої площі та у встановлених межах. Відповідно до ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. На основі встановлених обставин суд приходить до висновку, що при прийнятті Луцькою міською радою рішення від 23.07.2008 року №29/34 та видачі [PERSON] Державного акта на право власності на земельну ділянку від 17.10.2008 року, відповідачами жодним чином не були порушені права позивача, яка станом на 2008 рік не була ні власником квартири в будинку по [ADDRESS], ні власником земельної ділянки за вказаною адресою, тому немає підстав для захисту її порушених, невизнаних або оспорюваних прав і, відповідно, відсутні підстави для задоволення позову до [PERSON], [PERSON], Луцької міської ради про визнання нечинним рішення Луцької міської ради від 23.07.2008 року №29/34 та недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку від 17.10.2008 року. На підставі ст.ст.12, 78, 91,116, 126, 152, 158 ЗК України,

Outcome: dismissed