Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом, в якому просила визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири [ADDRESS], яка належала її сину - [PERSON], померлому [INFO]. У судове засідання сторони не з'явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, від позивачки надійшла до суду заява, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності та задовольнити позов. Від представника відповідача надійшла заява, згідно якої просили справу розглядати за відсутності їх представника, в задоволенні позову відмовити у зв'язку зі сплином строків позовної давності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З наданих суду матеріалів судом встановлено, що 11 червня 2005 року Другим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №201 свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. 27.10.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 27.10.2009 року виданим Другим Приморським відділом РАЦС Одеською міського управління юстиції, актовий запис №257. [INFO] помер [PERSON], свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 04.08.2010 року, видане Другим відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис №621, який був сином позивачки. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2606/02-31 від 19 липня 2016 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Ю.О. Вахненко позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], померлому [INFO]. Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було те, що позивачкою не було надано оригіналів правовстановлюючих документів. Виходячи з вищевикладеного позивачка просила позов задовольнити, визнати за нею право власності в порядку спадкування. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Тобто, після отримання від нотаріуса постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва на частку у спільному сумісному майні спадкоємець може звернутись до суду і просити визначити частку померлого у спільній сумісній власності та відповідно визначити свою частку в такому майні. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України обов'язок доведеності обставин, на які посилається сторона як на підставі своїх вимог, покладається саме на сторону, та у відповідності до частини сьомої зазначеної статті визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Представником відповідача заявлено вимогу про застосування позовної давності, яку він мотивує тим, що позивач в позові не підтвердив поважність пропуску строку позовної давності, та вважає що початок перебігу позовної давнини розпочався з моменту розлучення подружжя - 27.10.2009 року, а до суду позивачка звернулась у 2017 році. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є необґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. З огляду на те, що підстави позову не знайшли свого підтвердження в досліджених в судовому засіданні доказах, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог, а не за сплином строку позовної давності. Суд також звертає увагу на те, що суд не може визнати право власності на частку майна за спадкоємцем без попереднього визначення на момент смерті частки померлого у такому спільному майні. Також при зверненні до суду з таким позовом необхідно довести суду, коли саме було набуте майно, на яких підставах, чи дійсно таке майно має бути віднесене до спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2, 3 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним , неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За вимогами ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності. Згідно з п.п.5 п.1 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно ст.11 ЦК України цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду. Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повно і всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, вирішив справу згідно із законом. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються фактичними обставинами справи та зібраними доказами, тому вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed