Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 27 жовтня 2001 року між ними було укладено шлюб, від якого мають двох неповнолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені внаслідок зловживання чоловіком наркотиками, постійними його проблемами з законом, втрату почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, вони разом не проживають, так як чоловік знаходиться в СІЗО, їх шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати, залишивши їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу, оскільки з 22 травня 2017 року чоловік знаходиться в слідчому ізоляторі, вони разом не проживають, спілкуються рідко, наданий судом час для примирення не дав позитивного результату й збереження шлюбу між ними неможливе. Відповідач відзиву на позов не подав, в судовому засіданні з вимогами позивачки погодився й не заперечував проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 27 жовтня 2001 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Головеньківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом №12. Сторони від шлюбу є батьками двох спільних неповнолітніх дітей дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. З 22 травня 2017 року сторони разом не проживають, оскільки відповідач знаходиться в місцях попереднього ув`язнення (Чернігівському СІЗО), спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, наданим судом часом для примирення не скористалися для збереженню шлюбу, обоє вважають за можливе припинити подружні відносини, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved