Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та визнання недійсними актів та рішень органів міського самоуправління, а також суму понесених судових витрат. 03 липня 2017 року представником [PERSON]-[PERSON] була подана заява про зменшення позовних вимог в частині визнання недійсним рішення на підставі якого [PERSON], виданий державний акт на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Кустанайська,23, визнання недійсним державного акту виданого [PERSON] на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул.Кустанайська,23. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.1988 року, який було укладено з [PERSON], належить на праві приватної власності житловий будинок №6-а з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Одесі, вул. Елеваторна, розташованих на земельній ділянці розміром 308 кв.м. Однак, у 2009 році відповідачем у справі-Лукяновим [PERSON], який був власником суміжного будинку №23 у м. Одесі по вул. Кустанайська, було знесено існуючу огорожу, яка була межею між земельними ділянками позивача та відповідача по справі, та встановив нову, тим самим самовільно захопив 10 кв.м. земельної ділянки, яка належить [PERSON], внаслідок зміщення частини задньої межі суміжної з ділянкою [PERSON] у бік ділянки [PERSON] Також позивач зазначив, що [PERSON] на зазначеній, самовільно захопленій земельній ділянці, складає своє побутове сміття, нечистоти, що призводить до порушення правил добросусідства, та саме зазначеними діями відповідача завдано матеріальної шкоди [PERSON] у вигляді руйнування кімнати у будинку 6-а за адресою: м. Одеса, вул. Елеваторна. Відповідач у справі-Лукянов [PERSON], заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON], подав зустрічний позов про визнання недійсним договору купівлі\~продажу та приведення території земельної ділянки до попереднього стану, шляхом знесення частини домобудівництва, мотивуючи тим, що його площа земельної ділянки зменшилась на 23 кв.м. у звязку з неправомірними діями [PERSON], який у 1956 році самовільно побудував житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Елеваторна,6, тим самим захопив частину виділеної ділянки, яка належить [PERSON] Крім того, у своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що [PERSON] побудував вказаний будинок самовільно, без оформлення правовстановлюючих документів. При цьому у [PERSON] не було та не могло бути права відчуження самовільно збудованого будинку за адресою:м. Одеса, вул. Елеваторна, 6-а. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.12.2016 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Одеське міське управління земельних ресурсів про усунення\~перешкод\~у користуванні земельною ділянкою та визнання недійсними актів та рішень органів міського самоуправління, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі\~продажу та приведення території земельної ділянки до попереднього стану, шляхом знесення частини домобудівництва, зупинено до 22.02.2017 року для визначення правонаступників відповідача [PERSON], який помер 22.08.2016 року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.03.2017 року провадження у справі № 521/13899/15-ц було відновлено та залучено в якості правонаступника [PERSON], замінивши сторону з [PERSON] на [PERSON]. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] було подано клопотання про виключення відповідача, а саме [PERSON] у звязку із смертю останнього 21.07.2016 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, зустрічний позов не визнав. Представник відповідача первісний позов не визнав, вимоги свого зустрічного позову підтримав повністю.\~ В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши думку, пояснення та доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, а у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст.\~10,\~11,\~59,\~60,\~61 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.1988 року, який було укладено з [PERSON], належить на праві приватної власності житловий будинок №6-а з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Одесі, вул. Елеваторна, який складається в цілому з одного камяного житлового будинку, загальною житловою площею 27,9 кв.м., надвірних будівель: «Г»-сарая, №1-3-огорожень, 1-мостіння,11-колонки, розташованих на земельній ділянці розміром 308 кв.м. Земельна ділянка площею 308 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Елеваторна, 6-а, належала [PERSON] на праві постійного користування на підставі рішення виконкому Іллічівської райради депутатів трудящих №817 від 22.06.1262 року. Згідно рішення Виконкому Іллічівської райради депутатів трудящих від 22.06.1962 року за №817 було вилучено залишок вказаної земельної ділянки, площею 309 кв.м. з користування [PERSON], [PERSON], [PERSON] та залишено його в користуванні [PERSON] з побудованим вищезазначеним житловим будинком. У 1987 році Одеське АТП-15068 та [PERSON] звертались до Іллічівського райвиконкому м. Одеси, до начальника ЖЕО Іллічівського району з метою оформлення правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, що підтверджується копією листа Одеського АТП-15068 від 20.02.1987 року за №86 та копією заяви [PERSON] від 25.08.1987 року. Актом Державної прийомної комісії Іллічівського району м. Одеси від 22.01.1988 року №33 було прийнято в експлуатацію домобудівництво за адресою:м. Одеса, вул. Елеваторна 6-а,яке розташовано на земельній ділянці площею 309 кв.м. Зазначений акт було передано до Виконкому райради народних депутатів трудящих для затвердження. 22.01.1988 року Виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів було затверджено акт комісії про прийняття в експлуатацію домобудівництва за адресою: м. Одеса, вул. Елеваторна буд. 6-а. Крім того, даним рішенням було вирішено питання щодо оформлення права власності на житловий будинок №6-а по вул..Елеваторна, м. Одеса за [PERSON] 28.05.1988 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на вищевказаний будинок. Тобто, даний будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Житлово-комунальним відділом Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси 28.05.1988 року, зареєстрованого у Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації у книгу №204, на стор. 102, під №20802. Таким чином, суд приходить до висновку що зустрічна позовна вимога щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.07.1988 року не підлягає задоволенню, оскільки зазначений будинок, який був побудований [PERSON] у 1955-57 роках не є самовільним, так як у законному порядку був прийнятий в експлуатацію та оформлений за ним на праві приватної власності, а тому він міг розпоряджатись своїм законним правом щодо відчуження даного будинку. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.105 ЦК Української РСР (від 18.07.1963 року) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотним відхиленням від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати,дарувати,здавати в найом, тощо). За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів такий будинок або його частина можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до фонду місцевої Ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів знесені громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Знесення чи вилучення будинку, який побудовано чи будується із істотним відхиленням від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, провадиться,коли громадянин не привів його, після попередження, у відповідність з проектом чи зазначеними нормами і правилами. Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотним відхиленням від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.120 ЗК України та ч.1 ст.377 ЦК України, уразі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Стосовно позовної вимоги позивача за зустрічним позовом про приведення території земельної ділянки до попереднього стану, шляхом знесення частини домобудівництва, суд зазначає наступне. [PERSON], який являється спадкодавцем та батьком [PERSON], належав на праві особистої приватної власності сусідній та суміжний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під №23, що знаходиться у м. Одесі по вул. Кустанайська, 23. Цей будинок належав йому на підставі акту комісії про приймання будинку в експлуатацію від 29.07.1982 року. Згідно виписки із рішення виконавчого комітету Іллічівського районної Ради народних депутатів від 06.08.1982 року, №561, вбачається, що було затверджено акт комісії про приймання будинку в експлуатацію, побудованого [PERSON] по вулиці Кустанайська,23, який знаходиться на земельній ділянці загальною площею 577 кв.м. Таким чином, суд прийшов до висновку, що посилання позивача за зустрічним позовом на ч.4 ст.16 ЗК Української РСР (від 08.07.1970 року) щодо вилучення частини земельної ділянки [PERSON] є хибним та не застосовується до даних правовідносин, оскільки зазначений житловий будинок був введений в експлуатацію на земельній ділянці загальною площею 577 кв.метрів, а не на 600 кв.м. Тобто, на момент введення в експлуатацію будинку [PERSON] у 1988 році, права [PERSON] не були порушені, оскільки на той момент йому належала земельна ділянка загальною площею 577 кв.м. З цього виходить, що у 1988 році при затверджені акту комісії про приймання будинку в експлуатацію, побудованого [PERSON] та який знаходиться за адресою:м. Одеса, вул. Елеваторна 6-а, жодним чином не порушувались права [PERSON] Відповідно до ч.1,ч.4 ст.20 ЗК Української РСР (від 08.07.1970 року) відповідно до основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Зазначені документи видаються після відводу земельної ділянки в натурі. Згідно ст.21 ЗК Української РСР (від 08.07.1970 року) видача державних актів на право користування землею, а також провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів. Після 1982 року [PERSON] не отримував жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку в яких була б вказана інша площа., аніж 577 кв.м. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що Іллічівським районним судом від 06.08.1986 року було винесено ухвалу по справі №2-1069 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про переобладнання жилого приміщення, якою провадження по справі припинено, оскільки дані спірні правовідносини не підвідомчі суду. Іллічівським районним судом по вказаній справі було встановлено, що зустрічний позов [PERSON] обґрунтований тим, що [PERSON] самовільно збудував житловий будинок на земельній ділянці, у звязку з чим вікно одного з приміщень виходить у двір земельної ділянки [PERSON] і частина даної будови знаходиться на земельній ділянці, що належить [PERSON] Однак, у даній ухвалі зазначається про те, що сторони у судовому засіданні фактично вирішили спір мирним шляхом і домовились про переніс віконного отвіру на іншу сторону стіни. Таким чином, сторони встановили чіткий порядок користування земельними ділянками із збереженням фактичних площ, але із переносом вікна. Тобто, на сьогоднішній день, у кожного зі сторін по справі наявні правовстановлюючі документи на свої домоволодіння. При цьому, на момент оформлення даних документів ніяким чином не порушувались права сторін та був встановлений чіткий порядок щодо права користування суміжними земельними ділянками площею 577 кв.м., яка знаходиться у користуванні [PERSON], відповідно до акту від 29.07.1982 року, та на земельну ділянку площею 308 кв.м., яка на теперішній час знаходиться у користуванні [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу від 09.07.1988 року, який був укладений між нею та [PERSON] Даний порядок існував з моменту оформлення правовстановлюючих документів, а саме з 06.08.1982 року, коли рішенням виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів було затверджено акт комісії про прийняття будинку в експлуатацію, побудованого [PERSON] по вул. Кустанайській,23. Однак, у 2009 році [PERSON] самовільно зніс огорожу, яка була межею між зазначеними суміжними земельними ділянками, та встановив нову огорожу, тим самим самовільно захопив 10 кв.м. земельної ділянки [PERSON] внаслідок зміщення частини задньої межі суміжною з ділянкою [PERSON] у бік ділянки [PERSON] Згідно п.22 Пленуму Верховного Суду України постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. У резолютивній частині рішення в такій справі суд залежно від її обставин повинен вказати розміри й межі тих ділянок, які має використовувати кожна зі сторін, і тих, які виділено для спільного користування, а також зазначити, як сторони мають проходити до будинку, будівель, споруд та на вулицю. Відповідно до ч.12 ст. 79 ЗК України межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частиною 2 ст.95 ЗК України передбачено, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.96 ЗК України землекористувачі зобов'язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно ч.1,2 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно ч.1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Тобто, [PERSON] своїми діями у вигляді самовільного зносу огорожі, яка була межею між суміжними земельними ділянками та захоплення частини земельної ділянки, фактично були порушені права [PERSON], як власника суміжної земельної ділянки та як землекористувача, що підлягають відновленню у встановленому законом порядку. Тим самим були порушені правила добросусідства, які передбачені Земельним кодексом України. Крім того, у судовому засіданні було встановлено та підтверджено доказами по справі, а саме: актом СОН «Дзержинський» від 16.01.2009 року, актом інспекції з благоустрою міста ОМР від 25.02.2009 року, той факт що [PERSON] на зазначеній, самовільно захопленій земельній ділянці, складає своє побутове сміття, нечистоти, поливає водою задню стінку будинку [PERSON], перед якою він зніс огорожу, через що в кімнаті, яка на праві власності належить [PERSON], зявились сирість та грибок, шпалери відстають від стіни, підлога гниє та поступово руйнується стіна будинку. Також, згідно листа Малиновської районної адміністрації від 01.12.2009 року вбачається, що фахівцями райадміністрації та співробітниками управління земельних ресурсів ОМР встановлено, що шляхом встановлення некапітальної огорожі гр. [PERSON], який мешкає за адресою: м. Одеса, вул. Кустанайська, 23, збільшив площу земельної ділянки за рахунок земельної ділянки [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 95 Земельного кодексу передбачено, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ч.1 ст.96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані:\~не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства.\~ Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ст.104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Згідно ч.1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ч.1-3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною 2 ст.158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно п.3 висновку будівельно-технічної експертизи №1578/23 від 29.02.2012 року земельна ділянка при будинку №6а по вул. Елеваторна не відповідає документам першовідводу, а саме Рішенню №817 виконкому Іллічівської райради депутатів трудящих від 22.06.1962 року. Також не відповідає по площі договору купівлі-продажу будинку від 09.07.1988 року. При цьому в результаті зіставлення архівних даних ОМБТІ та РОН встановлено, що недоїмка площею 10 кв.м. сталася в результаті зсуву частини задньої межі суміжної з земельною ділянкою гр. [PERSON] у бік земельної ділянки гр. [PERSON] Дане зміщення суміжної межі за даними інвентаризацій ОМБТІ та РОН утворено в період з 06.05.1988 року по 19.03.2009 року. Вищезгадані зміни зовнішніх меж зумовили відсутність можливості обслуговування зовнішньої стіни і покрівлі житлового будинку літ. «Б», що не відповідає вимогам п.3.25 * ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» згідно якого «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому має бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок». Для відновлення суміжної межі відповідно до первинних документів необхідно змістити її у бік земельної ділянки, що знаходиться в користуванні [PERSON] з приведенням її до прямої лінії довжиною 21,20 м., з відступом від зовнішньої стіни будинку літ. «Б» і збільшенням довжини правої бічної межі до приведення її до первинної складової 45,30 м.,вказаний у архівних схематичних планах ОМБТІ та РОН. Згідно п.4 висновку будівельно-технічної експертизи №1578/23 від 29.02.2012 року пошкодження фасадної стіни з боку ділянки гр. [PERSON] житлового будинку №6-а по вул. Елеваторна і прим. «1-2, 1-4» виникли внаслідок відступу від нормативно-технічних вимог, що вимагаються при будівництві та ремонті житлового будинку, а саме: - відсутність гідроізоляції фундаменту; - відсутність отмостків із зовнішнього боку прим. «1-2,1-4»; - зростанням виноградника без відступу від стіни; - відсутність обробних покриттів; - відсутність доступу до зовнішньої стіни. Вищеперелічені причини,які вплинули на виникнення ушкоджень як зовні, так і усередині прим. «1-2, 1-4» можуть мати причинно-наслідковий зв'язок перенесенням огорожі земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] з одного метра від стіни будинку [PERSON] безпосередньо до стіни будинку [PERSON], оскільки відсутній вільний доступ до зовнішньої стіни будинку літ. «Б» орієнтованої на земельну ділянку гр. [PERSON] Зміни зовнішніх меж зумовили відсутність можливості обслуговування зовнішньої стіни житлового будинку літ. «Б», що не відповідає вимогам п.3.25* ДБН 360-392** «Планування і забудова міських і сільських поселень» згідно якого «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому має бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок» Незадовільний технічний стан капітальної стіни прим. «1-2,1-4», а також відсутність оздоблювальних покриттів і вимощення, робить негативний вплив на несучу конструктивну здатність будинку в цілому та санітарні умови проживання власників у жилих кімнатах (сирість,грибок). Для усунення причин, що роблять негативний вплив на будинок, необхідно виконати ремонтно-відновлювальні роботи, для приведення у відповідність з нормативно-технічними вимогами окремих конструктивних елементів будинку. Ремонтно-відновлювальні роботи по фасаду з боку ділянки гр. [PERSON]: - очищення фасаду вручну; - ремонт камяної кладки стін окремими місцями; - поліпшена штукатурка цементно-вапняним розчином стіни; - забарвлення вапняними складами; - пристрій вимощення. Ремонтно-відновлювальні роботи усередині прим. «1-2, 1-4»: - зняття шпалер; - відбиття штукатурки по каменю; - антисептування водними складами стін; - шпатлювання стін; - гідрофобізація стін водним розчином ГКЖ-10; - обклеювання стін шпалерами. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року за №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Враховуючи висновок будівельно-технічної експертизи №1578/23 від 29.02.2012 року, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично самовільно було захоплено 10 кв.м. земельної ділянки [PERSON], тим самим були порушені її права як землекористувача та власника вищевказаного будинку. Відповідно до ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України \~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому висновок судової будівельно-технічної експертизи від 22.04.2013 року, жодним чином не спростовує висновок судової будівельно-технічної експертизи від 29.02.2012 року щодо недоїмки площею 10 кв.м., яка сталася в результаті зсуву частини задньої межі суміжної з земельною ділянкою гр. [PERSON] у бік земельної ділянки гр. [PERSON] та пошкодження фасадної стіни з боку ділянки гр. [PERSON] житлового будинку №6-а по вул. Елеваторна і прим. «1-2,1-4», які виникли у результаті перенесення огорожі земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] з одного метра від стіни будинку [PERSON] безпосередньо до стіни будинку [PERSON], оскільки відсутній вільний доступ до зовнішньої стіни будинку літ. «Б» орієнтованої на земельну ділянку гр. [PERSON] Також суд критично ставиться до прохальної частини зустрічного позову [PERSON] про приведення території земельної ділянки до попереднього стану, оскільки фактично не вказано в якій саме попередній стан та яку саме частину домобудівництва №6-а по вул.Елеваторна, м. Одеса потрібно знести, тим самим це також виключає можливість задоволення позову у цій частині. На основі повно та всебічно зясованих обставин справи, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, а у задоволені зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Згідно до положень\~ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved