Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом, про відібрання її неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] від відповідача - [PERSON], який є батьком цієї дитини. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем вони проживали у шлюбі, від якого у них народилася вказана вище дитина. Шлюб між ними розірвано і за рішенням суду від 27.10.2014 року дитина залишена на утриманні біля матері. Після розірвання шлюбу вона з дитиною проживала в будинку своїх батьків в [ADDRESS] Відповідач на початку вересня 2015 року, без її згоди, забрав дитину від батьків позивачки до себе, всупереч судового рішення утримує дитину біля себе, не дозволяє їй бачитися з дитиною ігноруючи вимоги про її повернення. При цьому, відповідач з вересня 2015 року, всупереч інтересам малолітнього сина не забезпечує його відвідування дошкільного закладу. Через наведені обставини, вона звернулася в суд за захистом своїх материнських прав та інтересів дитини з вимогою про відібрання сина [PERSON] від відповідача. На підставі викладених обставин просила суд задовольнити її позовні вимоги та допустити негайне виконання судового рішення, що буде відповідати інтересам дитини. Представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги позивачки та просив суд задовольнити позов на підставі встановлених у судовому засіданні доказів, забезпечивши таким чином захист інтересів неповнолітньої дитини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, в судовому засіданні пояснили, що позивачка безпідставно ставить вимоги про відібрання дитини і не навела суду жодних доказів про те, що він неправомірно утримує сина та перешкоджає позивачці бачитися з ним. Вважає, що позивачка просто створює конфліктну ситуацію навколо їхнього спору щодо дитини. Відповідач дитину не утримує проти його волі. Просили суд відмовити в задоволенні позовну через недоведеність заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, та виходячи з встановлених у судовому засіданні обставин по справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 142 Сімейного Кодексу України визначено, що діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Крім цього, стаття 157 Сімейного Кодексу України передбачає, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Як вбачається з доказів наданих до матеріалів справи, та пояснень сторін, даний спір виник між сторонами через те, що неповнолітня дитина сторін: [PERSON], [INFO], на даний час проживає біля відповідача - [PERSON], з вересня 2015 року, внаслідок чого їхня мати - [PERSON] позбавлена можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною і фактично вже місяць у такий спосіб відповідач усунув її від виховання дитини та спілкування з нею. Судом досліджено відповідне рішення Хустського районного суду від 27.10.2014 року, яким неповнолітнього сина сторін [PERSON], [INFO] року залишено на утриманні та вихованні матері - [PERSON]. Таке рішення суду вмотивовано на підставі зібраних матеріалів справи. Доводи відповідача про ті обставини, що дитина за власною волею проживає біля нього і не бажає бути разом з матір'ю суд вважає недоведеними та необґрунтованими. Судовим рішенням Хустського районного суду від 27.10.2014 року, яке набрало законної сили 07.11.2014 року неповнолітнього сина сторін [PERSON] [INFO] року залишено на утриманні біля матері - [PERSON], а тому вдаватися до перевірки та оцінки цих обставин не має підстав. Наведені підстави звільнення від доказування визначені ч. 3 ст. 61 ЦПК України, в якій зазначено що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з вище наведених обставин, оцінивши в сукупності встановлені у судовому засіданні докази, а також враховуючи інтереси неповнолітньої дитини сторін, забезпечення умов її виховання, утримання та нормального розвитку в умовах сім'ї, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved