Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. У позовній заяві позивач посилається на те, що 26 лютого 2000 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області за актовим записом № 74. Від даного шлюбу в них є двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Зазначає, що протягом декількох років шлюбні відносини між ними відсутні, подружнє життя у них не склалося через несумісність характерів та розбіжностях у поглядах на життя, вони втратили порозуміння між собою. Позивач вважає, що подальша реєстрація шлюбу між нею та відповідачем суперечитиме її інтересам та інтересам спільних дітей, а саме, вона не хоче щоб непорозуміння між ними перетворилося у сварки, що може спричинити можливу психологічну травму дітям. Вказує, що за останні роки зникло взаєморозуміння та душевне тепло, що призвело до частих сварок, втрати почуттів, поваги та любові один до одного та розпаду їхньої сімї. Також зазначає, що її намагання зберегти сімю не принесли результатів, між нею та відповідачем досягнуто угоди щодо проживання спільних дітей та спільного нажитого майна у них немає. На даний момент примирення та збереження шлюбу неможливі, а тому просить суд не давати час для примирення. З посиланням на викладе позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а неповнолітніх дітей залишити проживати з нею. У дане судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, при цьому її представник адвокат [PERSON] подав 17.10.2017 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у дане судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. 21.08.2017 року від відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява, в якій останній зазначив, що хоче внести деякі доповнення (розяснення) до позовної заяви [PERSON], вказавши, що розуміє позивача, так як з 1992 року працював у правоохоронних органах та мало часу приділяв сину [PERSON]. При виході на пенсію у них народився син [PERSON], якому він приділяв уже більше уваги. Зауважує, що прожив із позивачем більше сімнадцяти років, завжди працював захищаючи інтереси України, старався для забезпечення сімї, брав та повністю погашав кредити, працював, перебуваючи на пенсії, не зважаючи на хвороби, які отримав на службі в МВС, на сьогоднішній день у них з позивачкою та дітьми є спільне житло трьохкімнатна квартира. Просить суд прийняти до уваги ці факти, а також зазначає, що любить сильно свою сімю та буде робити все для її збереження. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради у дане судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечила, при цьому 11.10.2017 року від органу опіки та піклування до суду надійшов висновок про визначення місця проживання дітей за № 490/12-34 від 10.10.2017 року, який долучений до матеріалів справи. Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2000 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що 26.02.2000 року в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 74, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ФМ № 039058, виданим 26.02.2000 року. У позивача з відповідачем є спільні діти син [PERSON], [INFO], що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 149341, виданого 22.01.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, та син [PERSON], [INFO], що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 127434, виданого 27.03.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, протягом декількох років шлюбні відносини між ними відсутні та позивач наполягає на розірванні шлюбу, про що свідчить зміст позовної заяви. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. Що стосується питання визначення місця проживання дітей сторін синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], суд констатує наступне. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З висновку про визначення місця проживання дітей № 490/12-34 від 10.10.2017 року, наданого органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради, вбачається, що мати дітей [PERSON] проживає та зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS]. За цією ж адресою зареєстровані її сини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також проживає і зареєстрований батько дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сімї від 25.09.2017 року № 66/09 виданою ОСББ «Легоцького 17». [PERSON] є матеріально забезпеченою. З 22.10.2010 року працює на посаді керівника відділення ПАТ «A-Банк», по місцю роботи вона характеризується з позитивної сторони, що підтверджується відповідною характеристикою. 03 жовтня 2017 року питання щодо визначення місця проживання дітей розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому. Під час розгляду даного питання встановлено, що діти проживають разом з мамою за вищевказаною адресою. Батько дітей [PERSON], будь-яких заперечень стосовно визначення місця проживання його синів разом з матірю [PERSON] не надав. Виходячи з вищенаведених обставин, враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], за адресою її місця проживання. Що стосується неповнолітнього [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування звертає увагу на те, що ч. 3 ст. 160 СК України передбачено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як вбачається із змісту позовної заяви та копії паспорта громадянина України [PERSON], серії ВО689964, виданого Ужгородським МВ УМВС України у Закарпатській області 04.04.2000 року, позивач зареєстрована за адресою: [INFO]. Суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей сторін разом з матірю [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме, місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], з урахуванням вищезазначеного висновку органу та піклування, слід визначити з матірю [PERSON] Що стосується позовних вимог в частині визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], то виходячи з положень ч. 3 ст. 160 СК України, а також ч. 2 ст. 29 ЦК України, згідно з якою фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються\~законом, місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], визначається ним самим. Відтак, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовної заяви. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір в розмірі 1280,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial