Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Новоолексіївської селищної ради Генічеського району, Херсонської областіпро визнання за нею права власності на житловий будинок. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно усної домовленості з [PERSON], 15 серпня 1992 року, вона купила у останнього 1/3 частину будинку [ADDRESS]. В зв'язку з чим передала [PERSON] гроші в сумі 2000 крб. за придбану частину житлового будинку. Цей факт був зафіксований шляхом підписання розписки в присутності двох свідків, договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку вони не оформлювали. Право власності на придбаний будинок у встановленому законом порядку вона не встигла зареєструвати, так як [INFO] [PERSON] помер. З березня 2002 року і по день звернення до суду з позовом, позивачка проживає у вказаному будинку. Зважаючи на те, що вона більше десяти років відкрито проживає в будинку, володіє та користується ним, претензій щодо неправомірності її проживання чи прав на спірний будинок ніхто не заявляє, просить визнати за нею право власності на 1/3 частину зазначеного житлового будинку в порядку набувальної давності. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з наведених у заяві підстав, просили позов задовольнити. Представник відповідача до суду не прибув, надав заяву в якій просить справу розглянути у відсутності представника Новоолексіївської селищної ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 22.01.1993 року державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Шульгою Н.Г., [PERSON] був власником 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] Генічеським МБТІ за р№2-194 (а.с.6). Згідно розписки від 15.08.1992 року, [PERSON], [INFO], отримав від [PERSON], [INFO], грошові кошти в сумі 2000 крб., за продаж їй 1/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 21 липня 2000 року Новотроїцьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області, [INFO] [PERSON] помер. Актом перевірки від 13.01.2015 року, посвідченого депутатом Новоолексіївської селищної ради, Генічеського району, встановлено, що в житловому будинку розташованому в [ADDRESS] з березня 2002 року і по даний час проживає [PERSON], 1952 року народження. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] дійсно придбала в 1992 році у [PERSON] 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS], Херсонської області. Безперервно проживає в зазначеному будинку з березня 2002 року, здійснює його утримання, сплачує комунальні послуги та підтримує будинок у належному технічному стані. Згідно витягу зі спадкового реєстру серії АКК №373800 від 04.12.2014 року спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO], не заводилась. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ст.. 344 ЦК України, Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 334 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності не є перешкодою для визнання права власності на майно в зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до п.п. 13,14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідно до положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Приймаючи до уваги, що позивачка добросовісно заволоділа спірним майном, відкрито, безперервно володіє, користується та розпоряджається цим майном з березня 2002 року, тобто більше 10 років, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки та цей факт не оспорено відповідачем, судом встановлено, що претензій щодо правомірності володіння позивачкою даним майном ніким не заявлено, та вважає, що є підстави для визнання за позивачкою право власності на дане нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Outcome: approved