Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на її утримання. Посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2008 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року розірвано. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працює/має дохід, проте не надає матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, розмір яких просить визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду із цим позовом, й до повноліття дитини. Також, нею понесені в період з 2018 року по 2019 року додаткові витрати на навчання та розвиток дитини в ТОВ «Центр дистанційної освіти «Джерело» та гуртку ВГО «Федерація кудо України», половина з яких, а саме 16 375 грн. 00 коп. та наперед - 2 000 грн. 00 коп., що уцілому складає - 18 375 грн. 00 коп. мають бути відшкодовані батьком дитини, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру адвоката від 15 лютого 2019 року (а.с.36), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав уцілому та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог, вважаючи, що кошти сплачує позивачці на утримання дочки у добровільному порядку щомісячно різними сумами від 1 000 грн. до 2 000 грн., 3 000 грн., іноді - 4 500 грн., - залежно від обставин, приймає участь у сплаті коштів на її додаткове утримання розвиток здібностей тощо, про що надав до суду платіжні квитанції про сплату щомісячних коштів. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2008 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року розірвано (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.9). Відповідач працює/має дохід, у добровільному порядку та із власної ініціативи надає позивачці матеріальну допомогу на утримання та виховання дитини, що підтверджується щомісячними платіжними квитаціями сумами від 2000 грн. 00 коп. до 3 000 грн. та 4 500 грн. (а.с.42-54) за період з вересня 2018 року по березень 2019 року у загальній сумі 27 950 грн. 00 коп., що значно перевищує витрати, які позивачкою понесені на додаткові витрати дитини та ті, що нею будуть понесені в частці, яка визначена для батька дитини 18 375 грн. 00 коп., а тому позов в цій частині вимоги підлягає відмові у задоволенні, оскільки суд з наданих відповідачем платіжних квитанцій встановив добросовісну участь батька дитини у витратах на додаткове утримання такої дитини, й у сумі, яка значно перевищує визначені позивачкою до вимоги суми. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають за різними адресами. Відповідач працює, приймає участь у вихованні та матеріальному утриманні дитини, яка проживає з позивачкою. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, працює, та на утриманні якої знаходиться малолітня дитина, її стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює, інших утриманців (біологічних дітей), крім дочки [PERSON] не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на її утримання. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дісної участі батька у її утриманні та його добросовісності, стягненню підлягають аліменти у твердій грошовій сумі 3 500 (три тисячі п»ятсот) грн. 00 (нуль) коп. щомісячно. Надавши правову оцінку визначеній позивачем суми до щомісячної сплати аліментів у розмірі 10 000 грн. 00 коп., суд вважає таку суму необгрунтовано та безпідставно завищеною, що вплине не неспроможність платника аліментів виконувати рішення суду по сплаті аліментів на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд має виходити також із можлистей платника аліментів, та уникати обставин, за яких платник аліментів згідно визначеної судом суми аліментів може перебувати у невигідному майновому становищі із особою, якій він сплачує аліменти. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 19 березня 2019 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), й оскільки відповідач надав суду документ, що підтверджує сплату ним аліментів у добровільному порядку, востаннє платіжна квитанція від 16 березня 2019 року в сумі 3 000 грн. 00 коп. (а.с.53), тому аліменти мають бути призначені з наступного місяця 01 квітня 2019 року, що відповідатиме принципу справедливості, тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення аліментів є частково обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір 768 грн. 40 коп. та понесені витрати на правову допомогу 8 000 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 768 грн. 40 коп. судового збору та 2 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, що визначено з урахуванням положення ч.7 ст. 135 ЦПК України, зважаючи на співмірність наданих послуг адвокатом зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторонни, та наслідком розгляду справи згідно принцину пропорційності розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст.180, 182, 185, 191 СК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України,

Outcome: partial