Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою в обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Прогрес-2». В обґрунтування позовних вимог в позові та в судовому засіданні позивач та її представник пояснили, що позивач за рахунок власних коштів для власних потреб придбала земельну ділянку у вказаному кооперативі, користувалась ділянкою на протязі тривалого часу, однак навесні 2016 року відповідач встановив замки на вхідні ворота до ділянки, і перешкоджає в доступі до ділянки, її обробітку. Просила задоволити позов та усунути перешкоди в користуванні землею. Відповідач [PERSON] заперечив проти позову та пояснив, що він є членом кооперативу «Прогрес-2» на протязі тривалого часу, отримав дачну земельну ділянку ще в 1987 році, і користувався нею разом з колишньою дружиною [PERSON] Ще до розлучення, в 2008 році він придбав сусідню земельну ділянку, яку обєднав зі своєю. Після розлучення з [PERSON], позивач самовільно користувалась належною відповідачу дачною ділянкою, однак він вважає, що такого права [PERSON] немає, оскільки дачна ділянка повністю належить відповідачу. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони визнали ту обставину, що спірна земельна ділянка площею 0,0676 га розташована на території Володимирецького району на землях Старорафалівської сільської ради, в обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Прогрес-2». Дана обставина підтверджується також і витягом з Публічної кадастрової карти України. Твердження відповідача [PERSON] про те, що земельна ділянка в обслуговуючому кооперативі належить йому на праві власності, не відповідає дійсності, оскільки будь-яких документів на підтвердження такого права [PERSON] суду не надав, а в своїх поясненнях ствердив, що процес приватизації землі в кооперативі тільки розпочався. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] ні за час перебування у шлюбі, ні після його розірвання в серпні 2010 року, не набули права власності на земельні ділянки в обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Прогрес-2», і ці ділянки не є спільним майном подружжя. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що сторони по справі є користувачами земельних ділянок в обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Прогрес-2». Як вбачається зі ст.22, 35, 36 Земельного Кодексу України, до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства. Громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо. Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств. Громадянам або їх об'єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва. Судом встановлено, що [PERSON] користувався земельною ділянкою площею 0,0535 га, яка у відповідності до різних списків та планів земельних ділянок кооперативу ««Садове товариство «Прогрес-2» позначена під номерами 30 або 28. Суміжною земельною ділянкою площею 0,0676 га з 20.06.2008 року користується позивач по справі [PERSON] Як вбачається зі ст.79 Земельного Кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Та обставина, що земельна ділянка на землях кооперативу, отримана в користування відповідачем [PERSON] та земельна ділянка, яка перебуває у користування [PERSON], є відокремленими самостійними земельними ділянками підтверджена в судовому засіданні сукупністю досліджених доказів. Так, з оглянутої в судовому засіданні розписки [PERSON] вбачається, що 20 липня 2008 року він передав земельну ділянку, яка перебувала в його користуванні, [PERSON] за кошти в сумі 6300 грн. Вказана розписка також спростовує твердження відповідача про те, що суміжна ділянка була придбана ним особисто. [PERSON] внесена до списку громадян, які виготовляють державні акти на право власності на земельні ділянки (ділянка під номером 31). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON]»янчук Т., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що дачна ділянка [PERSON] завжди була відокремлена і відгороджена від ділянки [PERSON], ці ділянки ніколи не обєднувались у одне ціле. До розлучення [PERSON] користувалась однією дачею з чоловіком, після розлучення ця дача залишилась [PERSON], а [PERSON] купила сусідню ділянку, обробляла її тривалий час, щороку висаджувала городину, посадила кущі, спорудила дві теплиці, підсобні приміщення. На місцевості ці ділянки розділені забором сіткою, металевими конструкціями. Показання свідків підтверджуються також наданими позивачем фотографіями, на яких зображено суміжні земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] та межу між ними. Ця ж межа відображена і на викопіюваннях земель кооперативу «Садове товариство «Прогрес-2», які надані суду сторонами. Свідки також пояснили, що дачну ділянку [PERSON] придбала у сусіда за власні кошти, а саме за рахунок заощаджень своїх батьків та за кошти доньки [PERSON], що остання підтвердила в своїх показаннях. Сукупність досліджених судом доказів спростовує доводи відповідача [PERSON] про те, що суміжна земельна ділянка була придбана ним особисто, обєднана в єдиний масив із раніше отриманою ділянкою, і використовувалась [PERSON] з липня 2008 року. Про це свідчить, зокрема і та обставина, що розмір земельної ділянки [PERSON] у наданих ним в липні 2016 року списках значився як 0,0535 га., і лише в жовтні 2016 року, після початку розгляду справи судом відповідачем надано список, в якому відсутня ділянка [PERSON], однак вказана площа земельної ділянки №30 [PERSON] 0,1150 га. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] не спростовують висновків суду в цій частині. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] з 20.07.2008 року є належним користувачем земельної ділянки площею 0,0676 га, яка розташована в обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Прогрес-2» і значиться під №31, та використовує вказану ділянку за її цільовим призначенням. У відповідності до ст.95 Земельного Кодексу України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2\~ст. 152 Земельного Кодексу України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як вбачається з пояснень позивача, показань свідків, фотографій, [PERSON] з квітня вчиняє перешкоди [PERSON] у володінні та користуванні земельною ділянкою, які полягають у перешкоджанні в фізичному доступі до ділянки шляхом навішування замків на вхідні ворота та господарські приміщення на ділянці [PERSON] Даної обставини не заперечував і відповідач [PERSON], який в своїх поясненнях вказував, що він дійсно з квітня поточного року припинив доступ [PERSON] та членів її сімї на земельну ділянку, яку вважає своєю. Таким чином, позивач [PERSON], будучи користувачем земельної ділянки, надала суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт перешкоджання [PERSON] у володінні та користуванні земельною ділянкою позивача. Вказані докази в ході судового розгляду нічим не спростовані. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем [PERSON] документально підтверджено понесені нею судові витрати в сумі 3551,2 грн, в т.ч. 3000 грн. на правову допомогу та 551,2 грн. на сплату судового збору, і ці кошти підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved