Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із даним позовом, який мотивувала тим, що 08 серпня 2014 року між нею та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт» було укладено договір фінансового лізингу №15 за яким відповідач зобов»язався придбати та передати позивачу в користування майно з подальшим набуттям на нього права власності за нею, а саме - трактор «ДТЗ 244,4». Після укладення вказаного договору вона сплатила на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» завдаток у визначеній договором сумі 42 281,50 гривень, який включає оплату по договору, завдаток та комісійну винагороду. Відровідач зобовязався не пізніше 90 днів після сплати завдатку, оплати по договору та комісії за передачу предмета лізингу передати трактор їй трактор «ДТЗ 244,4».На момент звернення з позовом до суду збігло 90 днів передбачених договором для передачі ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт»їй предмета лізингу однак товариство відмовляється виконувати свої зобовязання. На адресу ТОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» нею надіслано лист про відмову від договору з вимогою повернення коштів, однак товариство на її звернення не прореагувало. Вважає, що умова п.10.13 договору фінансового лізингу №15 від 08.08.2014 року (далі Договору) щодо неповернення, в разі дострокового розірвання договору, завдатку - суперечить принципу добросовісності, відтак є несправедливою умовою договору, а тому просить визнати недійсним п.10.13 Договору, укладеного між нею та ТзОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт», стягнути\~\~сплачені нею грошові кошти в розмірі 42281,00 грн. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] і [PERSON], кожен зокрема, погодились на заочний розгляд справи, підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча, за вимогами ст.74 ЦПК України, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі\~\~доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представники позивача погодились на заочний розгляд справи. Суд заслухавши пояснення представників позивача, кожного зокрема, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до змісту договору від 08.08.2015 року між позивачем [PERSON] (Лізингоодержувач) та відповідачем [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт» (Лізингодавець), було укладено договір фінансового лізингу №15, за умовами якого Лізингодавець, яким є відповідач, зобовязався придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та умовах, передбачених цим Договором (п.1.3). У п.1.2 Договору встановлено, що вартість предмета лізингу та розмір завдатку визначено в додатку до договору, відповідно до якого ціна товару складала 70 469,00 гривень, а перший лізинговий платіж, який включав в себе оплату по договору, завдаток і комісійну винагороду визначено в сумі 42 281,00 гривень. Тим же додатком передбачено, що другий платіж складав 28 187,00 гривень. Статтею 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі, якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Згідно п. п. 1.7, 4.1 відповідач за договором зобов'язувався передати позивачу трактор «ДТЗ 244,4» не пізніше 90 робочих днів з моменту сплати ним завдатку, оплати по договору та комісії за передачу предмета лізингу. Після сплати позивачем обумовлених договором платежів, відповідач у встановлений договором строк не виконав взяті на себе зобовязання і не передав [PERSON] предмет лізингу, а сааме - трактор «ДТЗ 244,4». Із пояснень представників позивача судом установлено, що [PERSON] на адресу відповідача направлено лист від 06 травня 2015 року, в якому вона повідомила, що відмовляється від договору фінансового лізингу №15 та вимагає повернути сплачені нею за вказаним Договором кошти в сумі 42 281,00 гривню. Пунктом 10.13 Договору фінансового лізингу №15 передбачено, що у випадку розірвання даного Договору лізингоодержувачем після сплати останнім на рахунок лізингодавця завдатку, лізингоодержувач має сплатити штраф у розмірі нарахованого завдатку за дострокове розірвання договору. В такому випадку сума фактично сплаченого завдатку лізингоодержувачем підлягає зарахуванню в рахунок погашення штрафу, нарахованого згідно умов даного Договору. Оплата по даному Договору лізингоодержувачу не повертається. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Відповідно до приписів частин 1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Пунктами 2,4,7 ч.3 ст. 18 цього Закону визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника), надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). Оскільки за змістом п. 10.13 Договору фактично повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця не повертати лізингоодержувачу кошти у випадку невиконання самим відповідачем умов договору, а також право відповідача вимагати сплати позивачем штрафу в розмірі усього завдатку за розірвання договору з підстав невиконання умов договору самим відповідачем, не передбачено компенсації позивачу за невиконання відповідачем умов договору, тому умова цього пункту Договору вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача - лізингоодержувача,та є обмеженням визначених пунктами\~\~3, 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, а відтак є несправедливою. Згідно ч. 5 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. В силу положень частин 1, 2, п. п. 4 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умова викладена в п. 10.13 Договору є несправедливою для позивача та відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає визнанню недійсною. На підставі викладеного, суд приходить висновку, що п.10.13 договору фінансового лізингу №15 від 08 серпня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ТзОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» підлягає визнанню недійсним, а також, у звязку з розірванням згаданого договору фінансового лізингу через невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань, підлягають стягненню і кошти, сплачені позивачем за цим договором в сумі 42\~281 гривня. На підставі ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,

Outcome: approved