Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАОП «Промінь» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки [NUMBER] від 12.10.2004 року укладеного строком на 24 роки та повернути їй земельну ділянку з встановленням меж в натурі. В позовній заяві позивачка в обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником земельної ділянки кадастровий номер №6323381200:08:000:0088, що розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області. Між нею та ПАОП «Промінь» був укладений договір оренди землі в 2000 році на чотири роки. Після того як закінчився термін дії договору оренди землі вона звернулась до відповідача про повернення земельної ділянки, але їй стало відомо, що 12.10.2004 між нею та ПАОП «Промінь» було укладено договір оренди землі на 24 роки, який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» про, що у книзі державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 12.10.2004 року за № [NUMBER]. Але даний договір про оренду земельної ділянки вона не укладала, даний договір укладений та підписаний від її імені невідомою особою, яка не мала повноважень на його підписання, оскільки таких повноважень вона нікому не давала, в неї навіть відсутній на руках примірник зазначеного договору. В судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку. Від представника позивача - [PERSON] 28.03.2014 року до суду надійшла письмова заява в якій просить цивільну справу за позовом [PERSON] до ПАОП «Промінь» розглянути за її відсутності позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від представника відповідача - Рижила М.В. 28.03.2014 року до суду надійшла письмова заява в якій позов визнає та просить розглянути справу за його відсутності, а також встановити строк викання рішення на кінець сільськогосподарського року, оскільки на даний час земельна ділянка засіяна. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 6,03 га кадастровий номер №6323381200:08:000:0088 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області належить позивачу по справі, що підтверджується копією Державного акта на право власності на землю серія І-ХР №025600 виданого 16.01.2003 року (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.5). Також судом встановлено, що між [PERSON] та ПАОП «Промінь» було укладено договір оренди земельної діялнки на 24 роки, який зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» про, що у книзі державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 12.10.2004 року за № [NUMBER] (а.с. 22-26). Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 12, 14, 19 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату (розмір якої, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду, індексації передбачуються умовами договору, які не можуть суперечити законам України) передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк. Статті 10 та 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210,640 ЦК України тощо). Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З вищезазначеного вбачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За правилами ч.1 ст.2 ЗУ «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.( ч.1 ст. 6 ЗУ «Про оренду землі»). Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», а також порушення вимог статей 4-6, 11,17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частиною 1 ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).(ч.2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 34 ЗУ «Про оренду землі» передбачено повернення орендодавцеві земельної ділянки на умовах, визначених договором у разі припинення або розірвання договору оренди землі. В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інші інтереси осіб. Таким чином, оскільки [PERSON] як орендодавець не підписувала спірний договір оренди земельної ділянки, згоди та повноважень на його укладення й підписання іншій особі не надавала, є всі підстави вважати що у неї не було волевиявлення на укладення цього договору, а тому суд вважає за необхідне, виходячи з положень передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України визнати договір оренди землі недійсним у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.3 ст. 203 цього Кодексу з поверненням позивачці земельної ділянки площею 6,03 га, кадастровий номер №6323381200:08:000:0088, що розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області. Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочку виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи те, що на даний час вже розпочались сільськогосподарські роботи, суд вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду до закінчення сільськогосподарських робіт, а саме до 30.09.2014 року.

Outcome: approved