Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом у якому вказала, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.06.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 1865. Наприкінці січня 2016 року, вона дізналася про те, що квартира без її дозволу, відома та участі, проте від її імені, була відчужена за нотаріально посвідченим договором на користь невідомої їй [PERSON]. Так, 21.12.2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу реєстраційний номер 516, нібито укладений між нею та [PERSON] відносно квартири [ADDRESS]. Через три тижні квартира була повторно відчужена, шляхом наступного продажу. Так 13.01.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 44. Останні декілька років в квартирі позивачка не проживала, оскільки мешкала разом зі своїм сином за адресою реєстрації: [ADDRESS]. З пропозицією придбати квартиру до позивача ніхто ніколи не звертався, жодній особі позивач власну квартиру до продажу не пропонував та для огляду не надавав, ніяких зобовязань з приводу квартири позивач на себе не приймав, в заставу (іпотеку) її не передавав. 30.01.2016 року правоохоронними органами розпочато досудове розслідування у кримінальному проваджені, за фактом вчинення невстановленими особами відносно позивача кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. В процесі проведення слідчих дій було встановлено, що 21.12.2015 року невідомі особи використовуючи підроблені правовстановлюючі документи на Квартиру, зокрема підроблений договір купівлі-продажу від 16.06.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий № 1865), та підроблене реєстраційне посвідчення ОП ЗМБТІ від 17.06.2000 року про реєстрацію права власності на квартиру за позивачем, а також підроблений паспорт громадянина України на імя позивача серія СЮ № 352716 виданий Заводським РВ УДМС України в Запорізькій області 03.09.2013 року, та підроблений дублікат картки про присвоєння позивачу ідентифікаційного номеру від 13.11.2012 року, здійснили без участі (за відсутності) позивача відчуження (продаж) належної останньому на праві власності квартири на користь [PERSON], заволодівши в такий спосіб нерухомим майном. Просить суд визнати недійсним договір від 21.12.2015 року купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 516, витребувати від [PERSON] на її користь квартиру. Відповідач [PERSON] у судові засідання неодноразово не зявлялась, від отримання судових повісток відмовилась, не зявившись до органів пошти за їх отриманням. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявлялась, від отримання судової повістки відмовилась, не зявившись до органів пошти за їх отриманням. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, самостійних вимог на предмет спору не заявляє. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просять їх задовольнити. Позивачка [PERSON] надала письмові пояснення в яких вказала, зокрема, що 21.12.2015 року належна їй на праві власності квартира незаконно, поза її волею, була відчужена за договором купівлі-продажу, на користь [PERSON] Незаконність продажу полягала в тому, що його було здійснено без її згоди й участі, на підставі підроблених правовстановлюючих документів. Більш того, договір від її імені було підписано іншою особою, яка назвалася нею та, з метою введення в оману нотаріуса - надала підроблений паспортний документ. Договір купівлі-продажу, за яким право власності на квартиру перейшло до [PERSON], є недійсним в силу приписів ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки під час його укладення (нотаріального посвідчення), волевиявлення продавця (власника) не було вільним та не відповідало його внутрішній волі-тобто фактично було відсутнє. Набувши у власність квартиру, яка вибула з її володіння всупереч вимог закону та волі, [PERSON] здійснила її наступне відчуження на користь [PERSON], уклавши з останньою 13.01.2016 року договір купівлі-продажу. Таким чином, оскільки Квартира була придбана [PERSON] в особи, яка заволоділа нею на підставі недійсного правочину та не мала права на її продаж, право власності на таке майно, з огляду на положення ст.ст. 328, 330 ЦК України, буде набуто покупцем виключно за умови, якщо воно не може бути витребуване в нього на підставі ст. 388 ЦК України. Відсутність волевиявлення позивача в момент укладення договору, безперечно свідчить про те, що відчужена на його підставі квартира вибула з її володіння всупереч волі, тобто - підлягає витребуванню від [PERSON] Півтора року з моменту покупки квартири в ній ніхто не проживав, оскільки вона мала у власності інше житло - квартиру [ADDRESS], в якому мешкала та була зареєстрована разом із дитиною з 17.09.1998 року. Однак, наприкінці 2001 року до квартири вселився її колишній чоловік - [PERSON], який є особою, неодноразово судимою за вчинення різних злочинів, та якому вона під впливом погроз і примусу змушена була дозволити тимчасово - до настання повноліття дитини, використовувати її за цільовим призначенням, за певних умов. Зокрема, [PERSON] запевнив в тому, що забезпечить збереження квартири у належному стані (буде здійснювати у разі потреби поточні ремонти), буде нести витрати з її утримання (буде своєчасно оплачувати комунальні послуги), а також буде дотримуватися правил громадського порядку і добросусідства. Отже, з моменту набуття у власність та до моменту незаконного відчуження квартири за договором, вона та син не проживали в ній жодного дня, оскільки мешкали за іншою адресою, натомість в зазначений період часу квартирою користувався колишній чоловік. Час від часу - в середньому декілька разів на рік, вона з'являлася в квартирі та перевіряла її стан. Інколи спілкувалася з сусідами, а також, за наявності фінансових можливостей, намагалася гасити борги по оплаті квартирно-комунальних послуг, які систематично виникали через небажання [PERSON] виконувати прийняті на себе зобов'язання. Вона намагалася якимось чином впливати на свого колишнього чоловіка, вимагала від нього додержуватися власних обіцянок або звільнити квартиру, однак всі прохання та вимоги залишалися ним без уваги, а спроби виселити його в примусовому порядку результату не мали. Під час її останнього візиту до квартири, так само як і раніше, жоден з сусідів не повідомляв та не питав її про продаж, будь-яких оголошень відповідного змісту біля будинку та під'їзду не зустрічала, ніяких сторонніх осіб в квартирі не перебувало. Вона ніколи не мала наміру чи навіть бажання продавати або в інший спосіб відчужувати квартиру, здавати її в оренду, передавати в заставу (іпотеку), укладати відносно неї будь-які договори, передавати будь-які права на неї іншим особам. З пропозицією придбати квартиру до неї ніхто ніколи не звертався, жодній особі власну квартиру до продажу не пропонувала та для огляду не надавала, ніяких зобов'язань з приводу квартири на себе не приймала, жодних договорів стосовно неї ні з ким не укладала, повноважень (доручень) на володіння, користування та розпорядження квартирою нікому ніколи не надавала. Вона використала всі можливі засоби та вжила всі передбачені законом заходи для забезпечення збереження та утримання власної квартири, та навіть допустити не могла, що існують способи, які дозволять без згоди та участі єдиного власника, а також без документів, що знаходяться у сховищі, ключі від якого є лише в неї, продати належну їй квартиру. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала просила у позові відмовити. Надала письмові пояснення в якій вказала, зокрема, що вважаю, що укладення спірного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та посвідчення його приватним нотаріусом [PERSON] 21.12.2015р. відбулося із грубим порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У судовому засіданні представник відповідачки пояснив, що наданий суду письмовий доказ - висновок експерта № 314-п від 18.08.2016р. почеркознавчої експертизи, що проведена в рамках кримінального провадження не є допустимим доказом з огляду на вимоги ч. 2 ст. 59 ЦПК України. Зазначив, що висновок експерта не є беззаперечним щодо виконання рукописного тексту в графі продавець оспорюваного договору не [PERSON], а іншою особою, та носить характер припущення з певною часткою ймовірності. [PERSON] не надано жодного допустимого доказу заявлених позовних вимог. Вказав, що як випливає із доказів у справі, [PERSON] не піклувалася про своє майно та ставилася із байдужістю до квартири. Вона не повідомила правоохоронні органи про готування до кримінального правопорушення та поставилася із байдужістю до свого майна, що в кінці кінців і призвело до обставин, які переглядаються у даній справі. Вважає, що байдуже ставлення позивача до свого майна, невиконання вимог закону щодо піклування про своє майно та не здійснення певних дій до зберігання цього майна в даному випадку не свідчить про вибуття квартири з власності [PERSON] поза її волею. У судовому засіданні приватний нотаріус [PERSON] самостійних вимог на предмет спору не заявляє, пояснила, зокрема що нею було здійснено всі перевірки документів, наданих для посвідчення договору купівлі-продажу, які надаються згідно Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних нотаріусами України, і не викликало сумнівів в їх дійсності. Просить суд врахувати, що можливо майно і вибуло поза волею позивача, але це є наслідком власного недбалого ставлення саме позивача до власності. Власне недбальство позивача, її бездіяльність є наслідком підробки правовстановлюючих документів та відчуження квартири, що може стати наслідком завдання шкоди зокрема і [PERSON], як добросовісному власнику. Вважає, що власне недбальства позивача, незнання закону чи неправильного його тлумачення не є підставою для визнання правочину недійсним, а заявлений позов не підлягає задоволенню. Представник ПрАТ «Київський страховий дім» самостійних вимог на предмет спору не заявляє, надала письмові пояснення в яких зокрема вказала, що під час вчинення нотаріальної дії з укладення договору купівлі продажу спірної квартири [PERSON] та [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], було здійснено всі дії передбачені Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та підстави передбачені чинним законодавством для відмови у їх вчиненні були відсутні. Просить суд врахувати, що можливо майно і вибуло поза волею позивача, але це є наслідком власного недбалого ставлення саме позивача до власності, позивач власним недбальством сприяла вчиненню шахрайських дій, підробки документів. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.06.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 1865, [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS](т.1 а.с. 13-17, 229, т. 2 а.с. 22). Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2016 року, встановлено, що згідно до копії договору купівлі-продажу від 16.06.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], копії витягу з реєстру прав власності не нерухоме майно, копії реєстраційного посвідчення, копії технічного паспорту, [PERSON] є власником квартира [ADDRESS](т.2 а.с. 26-28). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21.12.2015 року, [PERSON] продала квартиру [PERSON] та договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстраційним номером 516(т.1 а.с. 19-20, 155-157). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.01.2016 року, [PERSON] продала квартиру [PERSON] та договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за номером 44(т.1 а.с. 18, 21-22, 102-104). 30.01.2016 року, за зверненням [PERSON], до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015080070002072, внесені відомості за фактом заволодіння шахрайським шляхом, невстановленими особами, квартири за адресою: [ADDRESS](т.1 а.с. 25 зворот). Відповідно до висновку експерта №314п від 18.08.2016 року, за судовою експертизою, договору купівлі-продажу квартири від 21.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON], призначеної в рамках кримінального провадження № 12015080070002072, підпис в графі «Продавець» договору купівлі-продажу квартири від 21.12.2015 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою(т.1 а.с. 238-244, т.2 а.с. 53-59). Відповідно до висновку експерта №311п від 22.09.2016 року, за судовою експертизою, документів наданих при укладанні договору купівлі-продажу квартири від 21.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON], призначеної в рамках кримінального провадження № 12015080070002072, основне зображення, машинописний текст, підпис від імені [PERSON], відбиток круглої печатки «Орендне підприємство № 3» в реєстраційному посвідчення ОП «ЗМБТІ» від 17.06.2000 року про реєстрацію права власності на квартиру - виконані струменеві - крапельним способом із застосуванням кольорово - копіювальної розмножувальної техніки; відбиток круглої гербової печатки, підпис від імені приватного нотаріуса, короткий цифровий запис «1865», серійний номер АВІ № 089564 та відбиток круглої печатки «Орендне підприємство № 3» в договорі купівлі - продажу квартири від 16.06.2000 року, виконані струменеві-крапельним способом із застосуванням кольорово - копіювальної розмножувальної техніки(т.2 а.с. 1-4, 60-69). Відповідно до постанови про залучення особи у якості потерпілого від 06.05.2016 року, [PERSON] залучена потерпілою за кримінальним провадженням № 12015080070002072 від 02.07.2015 року(т.2 а.с. 135). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Судом встановлено, що відчуження [PERSON] спірної квартири за адресою: [ADDRESS], було здійснено [PERSON], яка зареєструвала право власності на це нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстраційним номером 516. Даний договір було оформлено від імені [PERSON] Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З наданих суду письмових доказів, а саме матеріалів висновку експерта №314п від 18.08.2016 року, висновку експерта №311п від 22.09.2016 року, за судовою експертизою в рамках кримінального провадження № 12015080070002072, сумніватися у достовірності яких у суду немає підстав, встановлено, що [PERSON] не підписувала договір купівлі-продажу квартири від 21.12.2015 року з [PERSON], та правочин було вчинено на підставі підроблених документів. Також, паспорт громадянина України на ім'я [PERSON] - серія СЮ № 352716 виданий Заводським РВ УДМС України в Запорізькій області 03.09.2013 року(т.1 а.с. 159), відповідно до довідки Заводського РВ УДМС України в Запорізькій області не належить [PERSON], паспорт належить [PERSON](т. 1 а.с. 232). Дублікат картки про присвоєння [PERSON] ідентифікаційного номеру [NUMBER] від 13.11.2012 року(т.1 а.с. № 160), відповідно до довідки наданої Відділеним у Хортицькому районі м. Запоріжжя Запорізької ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькі області, не надавався(т.1 а.с. № 231). Умовами чинності правочину є дотримання ряду вимог, відповідно до положень ст. 203 ЦК України, якими, в тому числі, є те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а також волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний договір купівлі-продажу квартири від 21.12.2015 року був укладений без волевиявлення [PERSON], при його підписанні не дотримано вимог ст.203 ЦК України. Також суд враховує те, що згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними» слід виходити з того, що визнання правочинів недійсним можливе і в інших випадках порушення правочином особистих або майнових прав суб'єктів цивільного права, навіть якщо для них не встановлені спеціальні правила визнання правочинів недійсними. Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки [PERSON] своємайно не відчужувала, а воно вибуло з власності не з її волі, а за правочином вчиненого на підставі підроблених документів тому позивач, має право витребувати це майно від добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України. Суд вважає, що належне волевиявлення особи, що продала майно добросовісному набувачеві, не є підставою для відмови власнику у позові про витребування майна у цього набувача. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею (постанова Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року №6-1цс15). Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-95цс13). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 10 червня 2015 р. у справі № 6-348цс15). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved