Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

[PERSON]. звернулась до суду із заявою в якій просила оголосити померлим [PERSON] , [INFO] . У обґрунтування заяви, [PERSON] зазначила, що [PERSON] , це її чоловік, який 02.03.2002 року пішов із дому та не повернувся, на наступний день з цього приводу, вона звернулась до правоохоронних органів, однак його місцезнаходження встановити не вдалось. Відповідно до повідомлень Комінтернівського РВ ГУМВС, її чоловік з 04.03.2002 року по теперішній час знаходиться у розшуку та його місце знаходження не відомо. На даний час у неї виникла потреба у оформленні спадщини на ј частку квартири, яка належить [PERSON] , у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду із вказаною заявою. У судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав викладених у заяві. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутність, додатково повідомили про відсутність заперечень. У судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] та [PERSON] , які показали суду, що приходились товаришами [PERSON] , у 2002 році він дійсно зник безвісті, вони його шукали, однак пошуки виявись безрезультатними. Вислухавши заявницю, свідків, вивчивши та проаналізувавши всі докази, зібрані по справі, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що заявниця [PERSON] є дружиною [PERSON] з 03.02.1979 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до відповіді з Лиманського ВП ГУНП в Одеській області від 18.04.2020 року, [PERSON] перебуває у розшуку як безвісно відсутній з 04.03.2002 року по теперішній час та його місце знаходження невідоме. Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ст.305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Оголошення особи померлою має своїм призначенням необхідно для усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущені смерті особи. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного СУДУ України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Таким чином із урахуванням того, що місце знаходження [PERSON] невідоме більш ніж 18 років та весь цей час він перебуває у розшуку, як безвісно відсутній, а також враховуючи обставини та мету, з якою заявнику необхідно оголосити особу померлим, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Outcome: approved