Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом, в якому просила: -визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 888, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] на Одеській універсальній біржі товарів та послуг -визначити частки у праві спільної сумісної власності співвласників за договором В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що позбавлена можливості реалізувати право на спадкування після смерті [PERSON] , оскільки спірний договір оформлений із порушенням вимог закону в частині його нотаріального посвідчення. Окрім того, оскільки один із співвласників вищезазначеного нерухомого майна помер, визначити його частку у праві спільної сумісної власності в досудовому порядку неможливо. Так, позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак, нотаріус не може визначити склад спадкового майна, що підтверджується листом державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м.Одесі № 2813/02-14 від 10.06.2021 року. Звернення до суду є єдиним способом захисту права. Позивач в процесі розгляду справи позов підтримала, надавши відповідну заяву. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи в порядку статей 128-130 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про розгляд справи, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що договір купівлі-продажу був укладений в 1999 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 888 від 21.07.1999 року [PERSON] , [PERSON] , в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] купили у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . За пунктом 3 договору спірна квартира належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло ЖСК «Ілічівський-8» № [NUMBER] , виданого УЖКХ Одеського горвиконкома 15.07.1999 року, зареєстрованого МБТІ м.Одеси 16.07.1999 року під № кн. 31 к стр. 19 р 277. Договір відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» був зареєстрований на Одеській універсальній біржі товарів та послуг, про що в журналі реєстрації договорів по об`єктах нерухомості зроблений запис під реєстраційним № 888. Нотаріально договір посвідчений не був. 5.08.1999 року договір зареєстрований покупцями в ОМБТІтаРОН (под № 277, стр61, кн.8). [INFO] [PERSON] помер , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис 10576. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається зі спірної квартири. Спадкоємці померлого [PERSON] та [PERSON] звернулись в нотаріальному порядку із заявами про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м.Одесі заведена спадкова справа №236/2021 (витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі№ 64039511 від 23.03.2021 року). Листом державного нотаріуса № 2813/02-14 від 10.06.2021 року позивачу роз`яснена невідповідність договору купівлі-продажу вимогам закону в частині його нотаріального посвідчення, неможливість визначення частки спірного майна, на яку необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Водночас, згідно ч. 2ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Зазначене узгоджується із Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. На час розгляду справи позивач фактично позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування, оскільки спірна угода купівлі-продажу була оформлена з порушенням вимог закону в частині її нотаріального посвідчення, а відповідач від таких дій ухиляється. Окрім того, суд погоджується із доводами позивача, що оскільки один із співвласників вищезазначеного нерухомого майна помер, визначити його частку у праві спільної сумісної власності в досудовому порядку неможливо (домовленість між співвласниками). Нотаріус позбавлений можливості визначити склад спадкового майна, а саме: на яку частку вищевказаного нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину. Поряд із тим, покупці виконали умови угоди, передали відповідачу гроші у якості плати за майно, вселились у спірну квартиру, сплачували комунальні платежі. Відповідач отримав грошові кошти за продаж квартири відповідно до договору, фактично виселився із квартири. За рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.11.1999 року відповідач визнаний такими, що втратив право проживання у спірному майні. За вказаних обставин, відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу спірного майна, зареєстрований на Одеській універсальній біржі товарів може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 112 ЦК України в редакції 1963 року, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Обраний спосіб захисту права про визначення часток співвласників не суперечить загальним вимогам закону (ст. 5 ЦПК України), п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20, за яким частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При таких обставинах, суд вважає можливим визначити частки співвласників у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу в розмірі 1/3 частки за кожною особою. Домовленості про визначення часток між співвласниками за їхньою згодою іншим шляхом судом не встановлено.

Outcome: approved