Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 16 листопада 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області за актовим записом № 300 та надати їй право, після розірвання шлюбу, іменуватися її дошлюбним прізвищем. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд цивільної справи 6 травня 2016 року та 20 травня 2016 року не з'явився, хоча про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у справі телефонограмами ( а.с. 19, 27). Норми ч.6 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України вказують, що особи, які беруть участь у справі, можуть бути викликані в суд за допомогою засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію виклику. Про причини неявки в суд відповідач не повідомив, заперечень проти позову суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач [PERSON] на судовий розгляд справи не з'явився і про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, а позивачка [PERSON] не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивачка [PERSON] допитана судом як свідок, у відповідності до ст. ст. 180-182,184 Цивільного процесуального кодексу України показала, що вона проживає у шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від щлюбу позивачка та відповідач мають трьох неповнолітніх дітей. На даний момент відповідач зловживає спиртними напоями, матеріально сім'ї не допомагає. На протязі останніх двох місяців, вона з дітьми проживає окремо від чоловіка. На думку позивачки [PERSON] примирення між ними є неможливим, просить розірвати шлюб, надати їй право іменуватися дошлюбним прізвищем та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Дослідивши по справі показання позивачки [PERSON], допитаної в якості свідка та оцінивши інші письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з постановленням заочного рішення з наступних підстав. Так, у відповідності до свідоцтва про одруження [NUMBER] від 16.11.2002 року, між громадянами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 16 листопада 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області за актовим записом № 300. Після укладення шлюбу, громадянці [PERSON] було присвоєно прізвище чоловіка, а саме [PERSON] (а.с.3). Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8,9,10). У своїй заяві позивачка [PERSON] вказала про те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, тому вона рахує що їх шлюб розпався остаточно (а.с.2). Дані фактичні обставини будь-якими іншими доказами не спростовані. Таким чином, під час розгляду справи по суті, судом було встановлено, що шлюбні відносини подружжя є фактично розірваними, так як на протязі двох місяців вони разом не проживають. Суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам та інтересам інших членів сім'ї, збереження шлюбу є неможливим, тому його необхідно розірвати. Приймаючи рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], суд керується нормами ст.24 Сімейного кодексу України про те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки до шлюбу не допускається. Відповідно до норм ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також судом встановлено, що до укладення шлюбу з [PERSON], позивачка іменувалася прізвищем [PERSON] (а.с.3). Згідно з нормами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила свої прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] щодо відновлення її дошлюбного прізвища [PERSON]. Згідно з нормами ст.ст.79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат , пов'язаних з розглядом справи. В матеріалах справи в наявності письмові докази, які підтверджують сплату позивачкою [PERSON] судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок ( а.с.1 ). На підставі викладеного,

Outcome: approved