Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] \~звернулася в\~суд з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~в якому\~просила виселити\~відповідача з\~належної їй\~квартири [ADDRESS] ,\~та зняти\~його з\~реєстрації за\~вказаною адресою.\~Свої вимоги\~мотивувала тим,\~що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , де, крім неї, зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] . Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06.03.2020 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Однак, останній продовжує проживати у вищевказаній квартирі та вчиняти сварки й скандали, погрожує їй розправою та вбивством. Така поведінка відповідача є нестерпною, порушує її права та інтереси, унеможливлює спільне мирне проживання в одній квартирі. Вона неодноразово зверталась до поліції з приводу поведінки [PERSON] . Працівники поліції проводили з ним відповідні бесіди та притягували до відповідальності, однак відповідач на це не реагує. Через таку поведінку останнього вона змушена часто втікати з дому і ночувати у сестри та знайомих, хоча є особою похилого віку з другою групою інвалідності та їй потрібне спокійне життя. В зв`язку з викладеним виникла необхідність у зверненні до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, зіславшись на вищевикладені обставини, просила виселити відповідача з належної їй квартири [ADDRESS] , та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Відповідач в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 15.04.2021 року та оголошення про виклик до суду, поміщене на офіційному сайті Долинського районного суду Івано-Франківської області 28.04.2021 року (а.с. 31,34). За таких обставин суд 06.05.2021 року постановив ухвалу про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 Цивільного Кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного Кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 даного кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ст. 157 Житлового кодексу Української РСР, членів сім`ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. У відповідності до ч. 1 ст. 116 вищевказаного кодексу, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Отже, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 січня 2020 року в справі № 679/1657/18. Як встановлено в судовому засіданні, позивачці [PERSON] належить на праві приватної власності Ѕ частка квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22.05.2007 року (а.с. 10) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 23.07.2007 року. Про те, що [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] свідчить будинкова книга від 05.04.2013 року та довідка ТОВ «Фланмед» № 23/9 від 08.11.2019 року (а.с. 7-9, 21). Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06.03.2020 року в справі № 343/113/20 (а.с. 13,14) підтверджує, що шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 10 березня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №45, розірвано. Про те, що відповідач систематично порушує правила співжиття та робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, свідчать повідомлення відділення поліції №1 Калуського РВП ГУ Національної поліції України в Івано-Франківській області № 2574/60/01 від 29.03.2021 року та № 9233 від 15.12.2020 року (а.с. 15,16), зі змісту яких вбачається, що позивачка 21.06.2019 року, 14.10.2020 року, 28.10.2020 року, 24.03.2021 року та 26.03.2021 року зверталась до поліції із заявами про те, що [PERSON] вчиняє відносно неї насильство, дебоширить, погрожує розправою, внаслідок чого з останнім були проведені профілактичні бесіди щодо недопущення таких дій в подальшому та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 та 2 ст. 173-2 КУпАП. Будинкова книга для прописки громадян, що проживають в будинку від 27.05.2003 року (а.с. 24-25) підтверджує, що відповідач має інше житло, а саме квартиру [ADDRESS] , площа якої становить 26,58 кв. м. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується той факт, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим проживання з ним в одній квартирі позивачки, перешкоджає їй користуватись власним житловим приміщенням на свій розсуд, а заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними, а тому заявлений позов слід задоволити, виселити відповідача з вказаного житлового приміщення без надання йому іншого житла та зняти з реєстрації за вказаною адресою. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 05.06.2013 року (а.с. 5) позивачка [PERSON] є особою з другою групою інвалідності, а отже відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 116, 157 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved