Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь додаткових витрат на дитину в розмірі 26997,95 грн. В позові позивач послалась на те, що з відповідачем, шлюб з яким розірвано рішенням суду від 06.11.2015 року, мають трьох дітей, в тому числі неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на утримання яких відповідач сплачує аліменти в розмірі 3000 грн. за рішенням апеляційного суду Одеської області від 10.06.2016 року. [PERSON] є інвалідом з дитинства, потребує лікування, на яке впродовж 2016-2018 років нею витрачено 26997,95 грн., в тому числі на придбання ліків, лікувальних путівок, проїзних квитків до місця лікування. Крім того, нею витрачались кошти на проживання, документального підтвердження яким не має, а тому вона відносить їх на свій рахунок, вимагаючи від відповідача повного покриття документально підтверджених витрат. В судовому засіданні представник позивача підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Визнаючи позовні вимоги в сумі 13499 грн. та заперечуючи в іншій частині, відповідач послався на рівність зобовязань батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, недоведеність позивачем витрат на проживання, як і недоведеність своєї фактичної участі у витратах на лікування дитини в 2017 році, повне утримання ним сина [PERSON], який з січня 2018 року проживає постійно з ним, але на якого він продовжує сплачувати аліменти. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що укладений 07.08.1993 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Приморського районного суду від 06 листопада 2015 року, що підтверджується копією відповідного рішення (а.с.7). Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.6). Відповідач зобовязаний до сплати аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 3000 грн. на місяць, що підтверджується копією рішення Апеляційного суду Одеської області від 10.06.2016 року (а.с.8-9). [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON], дитина страждає низкою хвороб, потребує лікування та отримує його, що підтверджується відповідними довідками шкільного закладу та медичних установ (а.с.10-17, 35-37). В період 2016-2018 років на лікування [PERSON] та на поїздки до місця лікування позивачем витрачено 26997,95 гривень, що підтверджується транспортними квитками, фіскальними та товарними чеками, рахунками (а.с.18-34). Позивач не заявляла позовних вимог про стягнення витрат на проживання, на які посилається в позові, не надала належних та допустимих доказів їх понесення, а відповідач їх не визнає. Відтак суд відхиляє аргументи позивача щодо врахування таких витрат, як і відхиляє за недоведеністю аргументи відповідача щодо його фактичної участі у витратах на лікування сина [PERSON], та утримання ним сина [PERSON]. Згідно ст.185 Сімейного Кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Згідно ст.141 СК батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. На підставі викладеного та з урахуванням всіх обставин, що мають істотне значення, суд відхиляє аргументи позивача щодо стягнення з відповідача всієї суми витрат та вирішує про стягнення з відповідача половини понесених додаткових витрат, що складає 13499,00 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial