Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила: визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 03 травня 2017 року, право власності на 2/7 частки будинковолодіння за адресою: вул. Закарпатська, 10, с. Олесине, Козівського району, Тернопільської області, яке складається з: житловий будинок (А), побудований із шлаку, загальною площею 72,5 м.кв, житловою площею 49,9 м.кв, літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 30,4 кв.м., гараж (В), побудований із дошки, загальною площею 15,7 кв.м., сарай (Г), побудований із дошки, загальною площею 13,7 кв.м., сарай (Д), побудований із цегли, загальною площею 30,3 кв.м., сарай (Е), побудований із дошки, загальною площею 10,5 кв.м., сарай (Є), побудований із цегли, загальною площею 29,7 кв.м., металеву огорожу (№1), загальною площею 22,0 кв.м. та визнати за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 5/7 частки цього ж будинковолодіння. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її батькові [PERSON], як голові колгоспного двору, видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, що в с. Олесине, по вул. Закарпатська, 10, Козівського району, Тернопільської області, який складався із 6 (шести) членів. Членами колгоспного двору були: батько позивача [PERSON] (помер 03.05.2017 року), мати позивача [PERSON] (померла 26.03.2006 року), позивач [PERSON], відповідачі у справі, чоловік та діти позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказує, що на день смерті її матері [PERSON] із нею постійно проживав [PERSON]. Відтак, вважає, що її батько [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON], так як був зареєстрований та постійно проживав із нею на час відкриття спадщини. 03.05.2017 року її батько [PERSON] помер. За життя він розпорядився своїм майном та склав 15.12.2008 року заповіт, згідно якого заповів все належне йому на час смерті майно [PERSON]. Після смерті батька вона звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] для прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у звязку з тим, що власність колгоспного двору не передбачена. На даний час, вона бажає оформити право власності на цілий житловий будинок після смерті батька, а інші члени колгоспного двору не заперечують щодо цього, тому просить у судовому порядку визнати її власником цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в с. Олесине, по вул. Закарпатська, 10, Козівського району, Тернопільської області. На підставі вказаного, просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 16.03.2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у ній. Позивач та її представник у підготовче засідання не зявилися, однак подали заяви, згідно з якими позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити, а справу слухати у їх відсутності без застосування технічних засобів (а.с.53, 95). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Козівського району Тернопільської області у підготовче засідання не зявився, однак подав відзив на позов, згідно якого не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить справу слухати у його відсутності (а.с.67). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у підготовче засідання не зявилися, однак подали заяви, згідно яких відмовляються від своїх часток у майні колишнього колгоспного двору на користь позивача, позовні вимоги визнають повністю, просять їх задовольнити, а справу слухати у їх відсутності (а.с.54-66). Відповідно до ч.1 ст.198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими\~главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Оскільки учасники справи, які були повідомлені належним чином про місце, дату та час розгляду справи в підготовче засідання не зявились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено,\~що житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~за адресою:вул.\~Закарпатська,\~10,\~с.\~Олесине,\~Козівського району,\~Тернопільської області належить колгоспному двору, який складається з шести членів, головою якого є [PERSON], що підтверджується оригіналом свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 20.02.1990 року (а.с.20). Як вбачається із виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року від 25.10.2017 року членами зазначеного колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.27-28) Згідно з довідкою Козівського РБТІ від 18.12.2017 року №124 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у с.\~Олесине,\~по вул.\~Закарпатська,\~10,\~Козівського району,\~Тернопільської області належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (після одруження, 04.08.2002 року, змінила прізвище на «Кусень») та [PERSON] При цьому, кожній із зазначених осіб належить 1/7 (а.с.24). Згідно із копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №023385 від 30.03.2006 року [PERSON] померла 26.03.2006 року (а.с.17). На момент смерті [PERSON], згідно з довідкою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Козівського району Тернопільської області №596 від 06.11.2017 року, з нею проживав [PERSON] (а.с.19). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON], як встановлено судом, не заявляв про відмову від спадщини після смерті своєї дружини [PERSON], а відтак, суд дійшов до висновку, що його слід вважати таким, що прийняв спадщину після її смерті, в тому числі й 1/7 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд у с. Олесине, по вул. Закарпатська, 10, Козівського району, Тернопільської області. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №216967 від 04.05.2017 року [PERSON] помер 03.05.2017 року (а.с.16). 15.12.2008 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповів усе належне йому на момент смерті майно [PERSON] (а.с.22). Крім того, встановлено, що на момент смерті [PERSON] з ним проживали та були зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Козівського району Тернопільської області №572 від 26.10.2017 року (а.с18). Позивач після смерті [PERSON], зверталася до приватного нотаріуса Козівського районного нотаріального округу [PERSON] з метою оформлення своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, у звязку із тим, що власність колгоспного двору, як правова категорія та форма власності відсутня у чинному законодавстві (а.с.25). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями\~ст.1218\~ЦК України\~до\~складу спадщини\~входять всі\~права та\~обов'язки,\~що належали\~спадкодавцеві на\~момент відкриття\~спадщини і\~не припинялися\~в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі вищевказаного, враховуючи, що [PERSON] помер 03.05.2017 року і вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], усе своє майно він на випадок смерті заповів позивачу, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.392 ЦК України, суд вважає, що слід визнати за позивачем право власності на 2/7 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на вул. Закарпатській, 10 у с. Олесине, Козівського району Тернопільської області, задовольнивши позов в цій частині. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 5/7 частин будинковолодіння за адресою: вул. Закарпатська, 10, с. Олесине, Козівського району, Тернопільської області, яке складається з: житловий будинок (А), побудований із шлаку, загальною площею 72,5 м.кв, житловою площею 49,9 м.кв, літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 30,4 кв.м., гараж (В), побудований із дошки, загальною площею 15,7 кв.м., сарай (Г), побудований із дошки, загальною площею 13,7 кв.м., сарай (Д), побудований із цегли, загальною площею 30,3 кв.м., сарай (Е), побудований із дошки, загальною площею 10,5 кв.м., сарай (Є), побудований із цегли, загальною площею 29,7 кв.м., металеву огорожу (№1), загальною площею 22,0 кв.м., суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правозастосування цієї норми розяснено в абзаці 2 п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого, виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності, як визнання права, виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що право звернення із таким позовом має лише власник того чи іншого майна. Як встановлено судом та зазначалося вище, на підставі довідки Козівського РБТІ №124 від 18.12.2017 року, співвласниками спірного майна є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (яка у звязку з укладенням шлюбу змінила прізвище на «Кусень») та [PERSON], кожному з яких належить по 1/7 частині спірного будинковолодіння. Позивач звернулась в суд із позовом про визнання за нею права власності на 2/7 частини цього будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька та на 5/7 частин цього будинковолодіння як за членом колишнього колгоспного двору, покликаючись на те, що члени її сімї відмовляються від своїх часток у колишньому колгоспному дворі (в сукупності їхні частки становлять 4/7 частини будинковолодіння) на її користь та визнають позов в цій частині, хоча із вказаних 5/7 частин спірного майна позивачу належить лише 1/7 частина. Таким чином,\~суд,\~встановивши,\~що позивачу\~належить лише\~1/7\~частина спірного\~будинковолодіння,\~вважає необґрунтованою\~та безпідставною\~позовну вимогу\~про визнання\~права власності\~за [PERSON]як\~членом колишнього\~колгоспного двору на 5/7 частин будинковолодіння за адресою: вул. Закарпатська, 10, с. Олесине, Козівського району, Тернопільської області в частині визнання за позивачем права власності на 4/7 цього будинковолодіння як членом колишнього колгоспного двору оскільки вона не є власником цих 4/7, а тому не може просити суд визнати за нею право власності на це майно в порядку ст.392 ЦК України. Відтак, суд дійшов до висновку, що позовну вимогу [PERSON] про визнання за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 5/7 частин будинковолодіння за адресою: вул. Закарпатська, 10, с. Олесине, Козівського району, Тернопільської області слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial