Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в якості відшкодування завданої під час злочину моральної шкоди у розмірі 50000 грн. та судових витрат у розмірі 750 грн.. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] 26 квітня 2015 року близько 11.20 год., перебуваючи на посаді водія Каховського АТП-16506, керуючи технічно справним службовим автобусом марки ПАЗ 672М, рухаючись за маршрутом Каховського АТП-16506 №29 «Каховка АС-Коробки» на регульованому залізничному переїзді 277км. перегону Каховка-Завєтная Одеської залізниці, в порушення п.п. 2.3, 20.2, 20.3, 20.5 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та впевненість до дорожньої обстановки, не зупинився на заборонений сигнал світлофору та звуковий сигнал, не відмовився від подальшого руху та здійснив виїзд на вказаний вище регульований залізничний переїзд, в насідок чого здійснив зіткнення з маневреним тепловозом «ЧМЕЗ-5548». В результаті дорожньо-транспортної події [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент спричинення у вигляді множинних переломів ребер. Вироком суду [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення. Протиправними діями [PERSON] позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у негативній зміні у її житті, переживання та спогади, насторога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обовязків, фіксованість уваги на проблемі одуження та реабілітації. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у сумі 50000 грн.. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Каховське АТП-16506». Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 листопада 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору НАСК «Оранта». Позивач у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити, при цьому окремо зазначила, що після ДТП, яке відбулось з вини [PERSON], вона неодноразово зверталась до лікарні, проходила стаціонарне та амбулаторне лікування, продовжує амбулаторно лікуватись до цього часу, витрачає на це кошти, при цьому постійно відчуває дискомфорт, змушена пристосовуватись до негативних умов існування, відчуває постійний біль. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, при цьому зазначав, що відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України належним відповідачем є АТП 16506, оскільки під час ДТП він був найманим працівником. Так, дійсно винним в ДТП є він, однак вироком суду його визнано винним та він поніс покарання відповідно до закону. Згідно постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року № 4, відшкодовувати шкоду, як матеріальну так і моральну повинно підприємство, як роботодавець, з яким [PERSON] уклав трудовий договір. Представник ТОВ «Каховське АТП-16506» в судовому засіданні проти позову також заперечував та окремо зазначав, що підприємство не є належним відповідачем у справі, оскільки позивач звернулась до [PERSON] щодо відшкодування їм моральної шкоди. Пунктом 11 постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року № 4 встановлено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Також представником зазначено, що під час розгляду кримінального провадження позивачу було надано 30000 грн. на лікування та згідно вироку суду виплачено 15000 грн. моральної шкоди. Представником третьої особи, а саме НАСК «Оранта» також надано пояснення, згідно яких транспортний засіб ПАЗ-72М, яким керував [PERSON] під час ДТП, був забезпеченим транспортним засобом у відповідності до договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Разом з тим, постраждала [PERSON] була одночасно застрахована від нещасних випадків на транспорті, як пасажир маршруту, який обслуговує ВАТ «Каховське АТП-16506», що підтверджується відповідним квитком. Відповідно до п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовується шкода, заподіяна здоровю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП, та які застраховані відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України «Про страхування, тобто шляхом покупки квитка здійснили особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON]. Так, судом встановлено, що [PERSON] 26 квітня 2015 року близько 11.20 год., перебуваючи на посаді водія Каховського АТП-16506, керуючи технічно справним службовим автобусом марки ПАЗ 672М, рухаючись за маршрутом Каховського АТП-16506 №29 «Каховка АС-Коробки» на регульованому залізничному переїзді 277км. перегону Каховка-Завєтная Одеської залізниці, в порушення п.п. 2.3, 20.2, 20.3, 20.5 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та впевненість до дорожньої обстановки, не зупинився на заборонений сигнал світлофору та звуковий сигнал, не відмовився від подальшого руху та здійснив виїзд на вказаний вище регульований залізничний переїзд, в насідок чого здійснив зіткнення з маневреним тепловозом «ЧМЕЗ-5548». В результаті дорожньо-транспортної події [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент спричинення у вигляді множинних переломів ребер. Зазначенні обставини встановленні судом під час розгляду кримінального провадження № 12015230280000091 та не оспорюють ся сторонами. Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 листопада 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Одночасно, вироком суду першої інстанції було стягнуто з ТОВ «Каховське АТП-16506» в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь, [PERSON] 15000 грн.. Вирок суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди ТОВ «Каховське АТП-16506» було виконано. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 серпня 2017 року вирок суду першої інстанції був скасований в частині задоволення цивільних позовів потерпілих та стягнення з підприємства моральної шкоди на користь потерпілих. Під час нового розгляду цивільного позову [PERSON], останньою вимоги були уточненні у звязку з чим вона просила стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50000 грн.. Заперечуючи проти позову відповідач [PERSON] вважав себе неналежним відповідачем, посилаючись при цьому на п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4, згідно якого роботодавець відповідає перед потерпілим за шкоду завдану його працівником, у тому числі моральну. Представник ТОВ «Каховське АТП- 16506» заперечуючи проти позову зазначав, що п. 11 зазначеної вище постанови Пленуму визначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. В свою чергу представник НАСК «Оранта» зазначив, що страхова компанія відповідала перед пасажиром лише в рамках договору страхування від нещасних випадків на транспорті та на виконання такого договору страхова компанія повністю погасила страхові виплати та до неї зі сторони позивача претензій не надходило. Визначаючи належного відповідача у спірних правовідносинах суд виходив з наступного. Відповідно до статей 1167, 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як встановлено вироком суду та не заперечується сторонами ушкодження здоровя потерпілої [PERSON] відбулось внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а саме неправомірних дій водія автобусу, який притягнутий у звязку з цим до кримінальної відповідальності. Згідно ст. 1187 та 1172 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Джерело підвищеної небезпеки автобус належить ТОВ «Каховське АТП-16506», а водій [PERSON] є найманих працівником зазначеного підприємства. Вказані обставини сторонами також не оспорюються. З аналізу наведених норм Цивільного кодексу вбачається, що у разі завдання шкоди працівником певної організації під час виконання ним професійних обовязків, шкоду, в тому числі моральну, відшкодовує юридична особа, в якій він працює за наймом. З урахуванням викладеного належним відповідачем в спірних правовідносинах є ТОВ «Каховське АТП-16506». Такий висновок суду також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 28 січня 2015 року у справі N 6-229цс14 та п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4. При цьому суд не приймає до уваги посилання представника ТОВ «Каховське АТП-16506» на п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4, оскільки межі відповідальності працівника перед роботодавцем та роботодавця перед особою, якій завдано шкоду працівником - не однакова Щодо розміру завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступного. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Представник ТОВ «Каховське АТП 16506» в судовому засіданні зазначав, що в позовній заяві [PERSON] належним чином не обґрунтувала свої позовні вимоги та не надала доказів завдання їй моральної шкоди, яку вона оцінює у 50000 грн.. Так, дійсно в наданій до суду позовній заяві позивачем розмір моральної шкоди у 50000 грн. необґрунтований належним чином, на що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08 серпня 2017 року (а.с. 31-33). Однак, судом прийнято до уваги відсутність юридичної обізнаності потерпілої особи [PERSON] та її стан після аварії. Під час розгляду позовної заяви, позивач неодноразово в судовому засіданні зазначала про постійний фізичний біль та душевні страждання, повязанні із постійною необхідністю звернення до лікарів з приводу погіршення самопочуття після дорожньо-транспортної пригоди. Постійне звернення до лікарів, починаючи з 2015 року, підтверджується оглянутою в судовому засіданні медичною карткою [PERSON] та рецептами і квитанціями про купування ліків, повязаних саме із травмою отриманою під час ДТП. Також судом прийнято до уваги, що [PERSON] користуючись маршрутним автобусом, яким керував [PERSON] та який належить ТОВ «Каховське АТП-16506», обґрунтовано очікувала отримати послугу з перевезення, яка буде відповідати всім нормам безпеки, однак замість цього, як зазначила позивач в судовому засіданні «життя розділилось на до аварії та після». Позивач не працевлаштована, однак до аварії вона працювала на сезонних роботах в полі, що дозволяло заробити гроші на прожиття, однак на цей час вона працювати за станом здоровя в полі не може та навіть вдома їй постійно допомагає чоловік та онуки по господарству. Таким чином, вирішуючи спірні правовідносини судом приймається до уваги, що тяжкість фізичного, морального та психологічного стану потерпілої через три роки після аварії не лише не зменшився, а навпаки збільшився, оскільки виникли певні ускладнення із здоровям, у звязку з чим потерпіла потребує постійного лікування. З урахуванням всього вищевикладеного суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 25000 грн., однак оскільки ТОВ «Каховським АТП-16506» сплачено на виконання вироку суду 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди позивачу, стягненню на цей час підлягає сума у розмірі 10000 грн.. При цьому судом не приймається до уваги посилання представника підприємства про надання позивачу грошей на лікування у розмірі 30000 грн., оскільки ці виплати стосувались саме лікування позивача та не повязанні із відшкодуванням моральної шкоди завданої позивачу неправомірними діями водія.

Outcome: partial