Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.01.2000 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS] Крім неї в вищевказаному будинку зареєстрований відповідач - [PERSON], який з 10.05.2011 року (з моменту розірвання між сторонами шлюбу) в даному житловому будинку не проживає, не здійснює витрат по його утриманню, але самостійно вчинити дії щодо зняття з реєстрації не бажає. Вважає своє право власності щодо користування та розпорядження належним їй житлом порушеним. У зв'язку з чим і звернулася до суду з даним позовом. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому зсіданні позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26.01.2000 року. Її право власності зареєстроване КП «ВООБТІ» 30.12.2000 року в реєстровій книзі 146, за реєстровим №8171. За вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (а.с.13). Відповідач не проживає за вказаною адресою, однак з реєстраційного обліку не знявся. Факт його не проживання з 2011 року підтверджується довідкою №1640 від 27.11.2013 року квартального комітету «Лівобережний» м. Вінниці та актом від 27.11.2013 року (а.с.10,11). Договір про користування даним житловим приміщенням відповідач з позивачем не укладав. Суд знаходить обгрунтованою вимогу про визнання відповідача такими, що втратив право користування житловою площею в належному позивачу на праві приватної власності помешканні. Право власності позивача на її житловий будинок [ADDRESS] згідно ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Право позивача порушено і підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім'ї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Таким чином, зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, визнання відповідачем позову, суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, підтверджені документально.. На підставі викладеного,

Outcome: approved