Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], Одеської міської Ради про визнання права власності, визнання рішення таким, що є підставою для реєстрації права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з 18 жовтня 1950 р.. У даному будинку позивачка проживала разом із своєю матір'ю - [PERSON]. Рішенням виконкому Одеської міської ради депутатів працюючих №707 від 07 серпня 1956р. для домоволодіння [PERSON] встановлено земельну площу по нормам, за адресою [ADDRESS], площею 910 кв.м. 15 серпня 1977 року [PERSON] склала заповіт та заповіла все своє майно в рівних долях своїй доньці - [PERSON] та своєму сину - [PERSON]. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Жовтневим РАГСом м. Одеси, актовий запис №9369. Після смерті матері [PERSON], її донька - позивачка [PERSON] та син - [PERSON] продовжили проживання у будинку за адресою: [ADDRESS] та фактично прийняли спадщину. Народним судом Ленінського району м. Одеси 28 травня 1982 р. винесено рішення по цивільній справі №2-548/1982р. за позовом [PERSON] до Виконкому Ленінської райради, яким визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS]. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [PERSON] - батьки позивача - в 1933 р. на відведеній їм для будівництва земельній ділянці побудували домоволодіння по [ADDRESS]. 25 липня 1983 р. [PERSON] подарував 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] своїй доньці - [PERSON], що підтверджується договором дарування, посвідченим Бадерною JI.B. - державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, за реєстром №4-1742. 18 грудня 2007 року Суворовським районним судом м. Одеси прийнято рішення по цивільній справі №2-6472 за позовом [PERSON] до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння, яким позов задоволено та визнано за [PERSON] право власності на 92/100 частин домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку під літерою «Ж», загальною площею 133,0 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., до складу будинку входять сарай - 1, площею 44,4 кв.м., веранда 1-7, площею 18,1 кв.м., санвузол 1-2, площею 3,7 кв.м., комора 1-3, площею 8,5 кв.м., жила кімната 1-5, площею 15,6 кв.м., жила кімната 1-5, площею 19,7 кв.м., кухня 1-6, площею 10-8 кв.м. А також на надвірні споруди гараж - літня кухня під літерою «И», розташовані на земельній ділянці, площею 910 кв.м. Відповідно до довідки розрахунку ідеальних часток у домоволодінні [ADDRESS], виданою КП «ОМБТІ та РОН» 12.03.2006 р. за №1070.95, 1/2 частина домоволодіння не зареєстрована, та належить г-жі [PERSON]. У фактичному користуванні знаходиться літ. «А», жила: 1-1 жила, 8/100 огорожі №1-3, І-ІІ мостіння, що складає 8/100 частин домоволодіння Таким чином, позивачка [PERSON] на протязі багатьох років користується частиною будинку [ADDRESS] та є фактичним і єдиним власником 8/100 частини зазначеного будинку. Однак через відсутність необхідних документів [PERSON] не може зареєструвати своє право власності на 8/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. На підставі ст. 392 ЦК України, позивачка просить: 1. Визнати за [PERSON] право власності на 8/100 частин домоволодіння під [ADDRESS], що складаються з житлового будинку під літерою «А», 1-4 житлова, площею 15,6 кв.м., згідно з технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], виготовлений КП «Центр інженерних досліджень» 09 грудня 2013 р., розташованого на земельній ділянці площею 0,0422 га. 2. Встановити, що рішення суду про визнання за [PERSON] права власності на 8/100 частини домоволодіння під [ADDRESS] є підставою для державної реєстрації такого права. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, а також обставини заявленого позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, у зв'язку з відсутністю правових підстав для задоволення позову. Представники Одеської міської Ради в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з 18 жовтня 1950 р.. У даному будинку позивачка проживала разом із своєю матір'ю - [PERSON]. Рішенням виконкому Одеської міської ради депутатів працюючих №707 від 07 серпня 1956 р. для домоволодіння [PERSON] визначено для користування земельну площу по нормам, за адресою [ADDRESS], площею 910 кв.м. 15 серпня 1977 року [PERSON] склала заповіт та заповіла все своє майно в рівних долях своїй доньці - [PERSON] та своєму сину - [PERSON]. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Жовтневим РАГСом м. Одеси, актовий запис №9369. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на будинок [ADDRESS] та спадкоємцями за заповітом були її донька - позивачка [PERSON] та син - [PERSON]. Необхідно зазначити, що оскільки спадщина відкрилась в 1977р., то виникли правовідносини регулюються ЦК України в редакції 1963р.. Згідно ст. 525 ЦК України в редакції 1963р.. часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції 1963р.. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963р.. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась, із заявами про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався. Позивачка стверджує, що вона фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки постійно проживала у будинку за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що дійсно позивачка зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS], з 1950р. В даному випадку позивачка посилається на юридичний факт, проте він не був встановлений раніше ухваленим рішенням суду, а також не визначений в даних позовних вимогах. В той же час, можливість встановлення юридичного факту прийняття спадщини, як в порядку окремого, так і в порядку позовного провадження, передбачена п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування». Необхідно також зазначити, що позивачка в своїх вимогах посилається на ст. 392 ЦК України. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] на час смерті [PERSON] не був зареєстрований на праві власності. Первинна реєстрація права власності на 1/2 частину будинку відбулось на підставі рішення народного суду Ленінського району м. Одеси від 28 травня 1982 р. по цивільній справі №2-548/1982р. за позовом [PERSON] до Виконкому Ленінської райради, яким визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS]. 25 липня 1983 р. [PERSON] подарував 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] своїй доньці - [PERSON], що підтверджується договором дарування, посвідченим Бадерною JI.B. - державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, за реєстром №4-1742. 18 грудня 2007 року Суворовським районним судом м. Одеси прийнято рішення по цивільній справі №2-6472 за позовом [PERSON] до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння, яким позов задоволено та визнано за [PERSON] право власності на 92/100 частини домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку під літерою «Ж», загальною площею 133,0 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., куди входять сарай - 1, площею 44,4 кв.м., веранда 1-7, площею 18,1 кв.м., санвузол 1-2, площею 3,7 кв.м., комора 1-3, площею 8,5 кв.м., жила кімната 1-5, площею 15,6 кв.м., жила кімната 1-5, площею 19,7 кв.м., кухня 1-6, площею 10-8 кв.м. А також на надвірні споруди гараж - літня кухня під літерою «И», розташовані на земельній ділянці, площею 910 кв.м.. Вищевказане рішення було прийнято за тих підстав, що [PERSON], як власниця 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] зробила реконструкцію належній їй на праві власності частини будинку, чим збільшила частку у праві спільній частковій власності. При цьому, судом було прийнята до уваги довідка розрахунку ідеальних часток у домоволодінні [ADDRESS], яка видана КП «ОМБТІ та РОН» 12.03.2006 р. за №1070.95. При цьому з довідки вбачається, що 1/2 частина домоволодіння, належить [PERSON] не зареєстрована. У фактичному користуванні [PERSON] знаходиться літ. «А», жила: 1-1 жила, 8/100 огорожі №1-3, І-ІІ мостіння, що складає 8/100 частин домоволодіння. Таким чином, позивачка на момент розгляду вищевказаної справи не є співвласником будинку [ADDRESS], а вона лише спадкоємцем померлої [PERSON], тобто в даному випадку виникли правовідносини щодо спадкоємства, а не визначення часток між співвласниками у спільній частковій власності, згідно ст. 357 ЦК України в редакції 2003р.. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В процесі судового засідання судом було роз'яснено представнику позивача про існування правовідносини щодо спадкоємства, у зв'язку з чим, ухвалою суду від 29 квітня 2014р. було залучено як співвідповідача орган місцевого самоврядування - Одеську міську Раду. Однак зі сторони представника позивача не надійшло жодного уточнення щодо підстав поданого позову, з посиланням на виникли правовідносини, тобто встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, тобто на 8/100 частин спірного будинку. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про визнання за нею право власності на 8/100 частин будинку [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки підстави заявлених позовних вимог не відповідають встановленими судом правовідносинам. Суд також вважає, ще підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання рішення таким, що є підставою для реєстрації права власності, оскільки вони є похідними від первісних. Крім того, рішення суду про визнання права власності, у разі набуття законної сили є підставою для реєстрації права власності на певне майно, без спеціальної на то вказівки. В той же час, суд вважає, що позивачка має можливість повторно звернутись до суду з аналогічними позовними вимогами, проте за інших правових підстав, тобто із зміною підстав позовних вимог.

Outcome: dismissed