Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 5.02.2009 року між нею та відповідачем укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 5.02.2009 року, який було зареєстровано у виконкомі Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 8. Зазначає, що причиною розірвання шлюбу є те, що протягом останнього часу сімейні стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок, та як наслідок, припинення шлюбних відносин. Позивачка вказує, що протягом останнього часу вони намагалися зберегти шлюбні стосунки, однак позитивних результатів це не дало. Вважає, що шлюб розпався, так як не має подружнього життя, спільного господарства вони не ведуть та між ними нема почуття любові та поваги, без чого не може повноцінно існувати жоден шлюб, а тому вона прийшла до висновку, що розірвання шлюбу, це єдиний вихід для них і є передумовою для того, щоб кожен міг окремо побудувати нове життя таким, яким є бачення на життя та створення нової сім`ї. Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явилася та 11.02.2021 р. подала заяву у якій позовні вимоги підтримала повністю та просить суд, шлюб розірвати, примирення не бажає. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Просить суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав повністю. Вказав, що доцільності для збереження шлюбу не має. Оскільки позивачка зрадила йому у подружній вірності, просить шлюб укладений між ним та позивачкою, розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 5.02.2009 року між сторонами укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 5.02.2009 року зареєстрованим у виконкомі Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 8. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони, не мають. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та проживають за окремими адресами, позивач наполягає на розірванні шлюбу, про що зазначає у позовній заяві та поданій до суду 11.02.2021 заяві, якою підтримує пред`явлений нею позов, відповідач повністю визнає позов та примирення не бажає. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, спільних дітей сторони не мають, відповідач позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у сумі 908 грн.

Outcome: approved