Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що не зійшлись характерами, мають кардинально різні погляди на життя, сімю, не розуміють один одного. Чоловік зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, навіть бійки. Крім того, не займається забезпеченням сім»ї, внаслідок чого між ними виникали непорозуміння, які й призвели до розпаду сім»ї. З відповідачем стали чужими один одному, кожен проживає своїм життям, шлюб існує формально, тому не бачить потреби зберігати такий. Позивач [PERSON] до початку судового засідання подала письмову заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі, просить позов задовольнити. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Метельська». Відповідач [PERSON] позов не визнав, просить відмовити у задоволенні такого. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі позивачки, та у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вислухавши відповідача, оглянувши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони зареєстрували шлюб 15.07.1993 року у Відділі ЗАГСу виконавчого комітету Львівської міської ради, актовий запис № 1218, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІІ-СГ № 267335 від 15.07.1993 року. Від подружнього життя мають сина [PERSON] [INFO], інваліда другої групи з дитинства, що підтверджується посвідченням Серії ААГ № 053039, виданим 24.03.2016 р. Управлінням соціального захисту населення Буської РДА. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося через те, що в них різні характери, різні погляди на сімейні відносини та обовязки з ведення спільного господарства, вони не розуміють один одного. Втратили почуття поваги і любові один до одного, що й призвело до розпаду сімї. Сторонам двічі надавався термін для можливого примирення строком сумарно на чотири місяці (ухвала Буського районного суду від 24.03.2017 р. та ухвала Буського районного суду від 24.05.2017 р.), однак позивачка, згідно заяви, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки такий не дав позитивних результатів. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка, у поданій заяві, наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім'єю. В судовому засіданні встановлено, що протягом тривалого часу сторони шлюбних відносин не підтримують, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. Сторони стали чужими один одному. Позивач втратила до відповідача почуття любові та поваги, а тому збереження такого шлюбу є недоцільним. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, а тому формально існуючий шлюб слід розірвати. Майнового спору сторони не мають. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розлучення позивачці залишити прізвище «Метельська».

Outcome: approved