Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування індексу інфляції та трьох процентів річних. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що рішенням суду від 17 жовтня 2012 року з відповідача на її користь стягнено 33239 грн. 60 коп., оскільки відповідач на виконання рішення не сплатив їй жодної копійки, отже, відповідно до ст. 625 ЦК він повинен нести відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Просить стягнути з відповідача на її користь індекс інфляції за весь час прострочення сплати суми боргу в розмірі 5816 грн. 93 коп. та три відсотки річних від простроченої суми - 1994 грн. 36 коп., всього - 7482 грн. 14 коп. Під час розгляду справи позивачка збільшила розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача на її користь індекс інфляції - 7678 грн. 35 коп. та три відсотки річних - 1994 грн. 38 коп., всього - 9672 грн. 73 коп. Відповідач проти позовних вимог категорично заперечує, посилаючись на те, що він в порядку виконання рішення суду запропонував державному виконавцю передати позивачці належну йому 1/2 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: м. Сміла, вул. Червонопрапорна, буд. 7, і на теперішній час виконавцем проводиться відповідна процедура погашення його боргу перед позивачкою за рахунок цього майна. В позові необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 17 жовтня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 60 грн. 60 коп. матеріальної шкоди, 30632 грн. моральної шкоди та 2547 грн. судових витрат, всього - 33239 грн. 60 коп. Відповідно до листа Смілянського міського відділу ДВС від 24 листопада 2014 року № 9-1-29/20129 станом на 24 листопада 2014 року виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 33239 грн. 60 коп. не проводилися, рішення суду боржником не виконано, в тому числі, частково. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому, ч.5 ст.11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, зобов'язальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, а не з рішення суду, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані, а тому в позові необхідно відмовити повністю. На підставі наведеного, ст.ст.509, 510, 536, 549, 625 ЦК України,

Outcome: dismissed