Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який під час розгляду справи уточнила, до ФОП [PERSON] про стягнення не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивачка з 01 червня 2002 року на підставі укладеного трудового договору працювала у ФОП [PERSON] продавцем в торгівельному кіоску на території торгівельних рядів «Март» по вул. Морозова в м. Бердянську. 01 квітня 2017 року позивачку було усно повідомлено про її звільнення в звязку із скороченням штату працівників, іншого місця роботи [PERSON] запропоновано не було. Сторони домовились про строк припинення трудового договору, а саме 02 квітня 2017 року, однак, до 08 квітня 2017 року товар, переданий позивачкою за результатами інвентаризації [PERSON], реалізовувався, був вивезений з кіоску лише 10 квітня 2017 року, що свідчило про ліквідацію робочого місця та скорочення робочого місця позивачки. 10 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до бухгалтера, що здійснює супровід підприємницької діяльності відповідачки, з вимогою здійснити з нею повний розрахунок та видати трудову книжку, чого зроблено не було. Згодом позивачка дізналась, що її було звільнено 21 квітня 2017 року за прогул в порядку п. 4 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] вважає, що заборгованість по її заробітній платі повинна нараховуватися з 03 квітня 2017 року по 21 квітня 2017 року, після чого йде відлік затримки з виплати заробітної плати. Заборгованість із заробітної плати позивачка розраховує, виходячи із 15 днів (кількість днів у квітні 2017 року) та середньоденного заробітку 105,48 грн. та з урахуванням виплаченої суми в розмірі 631,58 грн. зазначає заборгованість в розмірі 950,62 грн. (1\~582,2 грн. 631,58 грн.). У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в день звільнення, підприємство, установа, організація згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по час фактичного розрахунку. В звязку з наведеним позивачка просила стягнути з відповідачки заборгованість із заробітної плати за період з 03 квітня 2017 року по 21 квітня 2017 року в розмірі 950,62 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку з 22 квітня 2017 року по 02 жовтня 2017 року в сумі 17\~298,72 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивачки позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав, пояснив, що, незважаючи на те, що у довідці, виданій управлінням ПФУ, зазначено, що [PERSON] працювала 10 днів, [PERSON], враховуючи наданий відповідачкою розрахунок заборгованості по заробітній платі та дані про середньоденний заробіток, в квітні 2017 року фактично відпрацювала 15 днів. Виходячи з наведеного, було проведено розрахунок заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку, які позивачка просить стягнути. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідачки позовні вимоги не визнала і пояснила суду, що фактично позивачка в квітні 2017 року відпрацювала 10 дні, після чого не виходила на роботу, про що були складені відповідні акти. Вся заборгованість по заробітній платі [PERSON] виплачена в повному обсязі, тому її вимоги є безпідставними. Просила відмовити в задоволенні позову. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. У відповідності з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним трудовим договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2002 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір, відповідно до якого останню було прийнято на роботу продавця із розміром заробітної плати не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. 21 квітня 2017 року позивачку було звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Згідно з розрахунком компенсації за невикористану відпустку заробітна плата за квітень 2017 року [PERSON] була нарахована в розмірі 631,58 грн. Вказана сума разом з компенсацією за невикористану відпустку в загальній сумі 4\~250,89 грн. була виплачена позивачці відповідно до квитанції від 21 квітня 2017 року. Отримання вказаної суми [PERSON] не спростовується. У відповідності з індивідуальними відомостями про застраховану особу, вданими управлінням ПФУ [PERSON], кількість днів стажу позивачки в квітні 2017 року складає 10 днів, а не 15 днів, як вважає позивачка. Даний факт також підтверджується звітом ФОП [PERSON] до ОДПІ за квітень 2017 року. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачкою [PERSON] була нарахована заробітна плата за квітень 2017 року за фактично відпрацьовані дні, вказана сума в повному обсязі була сплачена в день звільнення позивачки, тобто 21 квітня 2017 року, тому позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. \~

Outcome: dismissed