Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до Галицького ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області, в якому просить скасувати арешт від 07.06.2013 року, накладений постановою Галицького ВДВС ЛМУЮ від 06.06.2013 року серії ВП №38019264. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 01.07.1997 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить приміщення квартири спільного заселення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 69,4 кв.м. Позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] 01.02.2015 року, однак, дізналась про наявність обтяжень (арешту) щодо нерухомого майна, накладеного Галицьким ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області. Зясовано, що арешт майна було накладено постановою Галицького ВДВС ЛМУЮ від 06.06.2013 року у виконавчому провадженні № 38019264 на все майно співвласника - [PERSON]. Вважає, що накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] унеможливлює вчинення нотаріусом дій по оформленні спадщини, оскільки фактично накладено арешт на квартиру №4 на вул. Ковжуна, 1 у м.Львові, однак, не враховано, що квартира перебуває у спільній власності та такий арешт порушує права інших власників. Просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю, надавши пояснення, аналогічні викладені в позовній заяві, просила такий задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак, скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Разом з тим, повідомив суд про те, що надати матеріали виконавчого провадження є неможливим у звязку із знищенням їх за закінченням терміну зберігання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно зясувавши обставини справи, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 01.07.1997 року № Г-17247 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 382732 [PERSON] помер 01.02.2015 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 19.04.2018 року № 1228441 (спеціальний розділ), 07.06.2013 року було внесено запис на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 38019264, виданий 06.06.2013 року державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ [PERSON] Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно роз'яснень, викладених у п.33 ППВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Наявність обтяження на нерухоме майно позбавляє позивача в повній мірі реалізувати права по розпорядженню належними їй правами на отримання спадкового майна. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, зясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд приходить до переконання, що при накладенні арешту на майно державним виконавцем не враховано інтересів інших осіб - співвласників квартири, яких він обмежив в праві володіння, користування, та розпорядження, що призвело до того, що позивач позбавлена можливості належним чином розпоряджатися своїм правом на отримання спадкового майна. Крім того, під час судового розгляду встановлено, що підстави для збереження обтяжень, накладених відповідачем на спільну квартиру відсутні. Відтак позовні вимоги є обґрунтованими, а тому суд вбачає підстави для їх задоволення. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, а відтак скасувати арешт, накладений постановою Галицького ВДВС ЛМУЮ від 06.06.2013 року серії ВП №38019264. Окрім того, суд вважає за необхідне сплачений судовий збір залишити за позивачем відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки питання щодо розподілу судових витрат позивачем не ставилося.

Outcome: approved