Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, який згодом уточнила та зазначила, що вона та відповідач перебували в шлюбі в період з 17.05.1986 по 01.06.2020. За цей час в інтересах сім`ї за спільні кошти подружжя було набуто та зареєстровано на ім`я чоловіка наступне майно:автомобіль ВАЗ 2115, 2002 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] ; причіп бортовий КРАЗ 8138, 1998 року випуску, колір червоний, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] ; житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, під вищевказаний будинок у 2008 році відповідачем було приватизовано земельну ділянку площею 0,1650 га, кадастровий номер 2320683001:01:037:0003. Просила визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль ВАЗ моделі 21150, тип загальний легковий загальний седан-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, рік випуску 2002, реєстраційний номер [NUMBER] ; причіп бортовий марки КРАЗ, моделі 8138, рік випуску 1998, колір червоний, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] ; житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1650 га, кадастровий номер 2320683001:01:037:0003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на: 1/2 частку автомобілю ВАЗ моделі 21150, тип загальний легковий загальний седан-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, рік випуску 2002, реєстраційний номер [NUMBER] ; 1/2 частку причепу бортового марки КРАЗ, моделі 8138, рік випуску 1998, колір червоний, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] ; 1/2 частку житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частку земельної ділянки площею 0,1650 га, кадастровий номер 2320683001:01:037:0003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.08.2020 відкрито провадження по цивільній справі (а.с. 58). Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.02.2021 відмовлено у прийнятті уточнюючого позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісної власністю подружжя, поділ майна (а.с. 130). Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.03.2021 прийнято відмову [PERSON] від позовних вимог до [PERSON] в частині позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки площею 0,1650 га, кадастровий номер 2320683001:01:037:0003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] та закрито провадження по справі в цій частині (а.с. 134). Представник позивача адвокат Віткова В.В. у судовому засідання позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Просила стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 7 321,85 грн., які складаються з 1821,85 гр. витрати по сплаті судового збору та 5500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача адвокат Кондрашова В.М. у судовому засіданні не заперечувала, що автомобіль, будинок та причіп є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Заперечувала проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки, оскільки вона є особистою власністю відповідача. Заперечувала проти стягнення судових витрат за надання правової допомоги в заявленому розмірі 5500 грн., оскільки вони неспівмірні з наданими послугами та виконаною роботою. При обчисленні зазначеного виду витрат необхідно брати до уваги об`єм виконаної роботи наданої послуги, час, який витрачено для її виконання. Зазначене повинно підтверджуватися актом виконаних робіт, але цього в розрахунку не відображено, а перераховано тільки вид робіт. Вважала, що розмір витрат на правову допомогу слід зменшити до 2500 грн. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен виходити із презумпції спільності майна подружжя. Така презумпція діє допоки той з подружжя, хото її заперечує, не доведе протилежного, а саме: що джерелом набуття майна були його особисті кошти, оскільки у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тобто, конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 17 травня 1986 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17.05.1986 (а.с.25), який розірвано рішенням Бердянського міськрайонного суду від 01 червня 2020 року по справі № 310/984/20 (а.с. 26). На підставі договору купівлі-продажу 2344/2019/1429359 від 27.04.2019 (а.с. 28) за [PERSON] зареєстровано автомобіль ВАЗ 21150, 2002 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 22.04.2003 (а.с. 29). Ціна автомобіля на момент придбання складала 48 916,01 грн. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] зазначено, що 20.11.2009 за [PERSON] зареєстровано автомобіль ВАЗ 21150, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] (а.с. 75). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 22.04.2003 року за [PERSON] зареєстровано причіп бортовий марки КРАЗ, модель 8138, 1998 року випуску, червоного кольору, шасі № [NUMBER] (а.с.29). Рішенням виконавчого комітету Ліначарської сільської ради Бердянського району Запорізької області № 36 від 15.05.2003 затверджено акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку [PERSON] від 17.01.2003 в [ADDRESS] ; оформити право власності [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS] (а.с. 30). На підставі зазначеного рішення 16.06.2003 на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 31). Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.07.2003 здійснено реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] , реєстраційний номер 1487928 (а.с. 32). Рішенням виконавчого комітету Луначарської сільської ради №17 від 19.02.2004 змінено номер будинку [ADDRESS] на номер 39 (а.с. 33). Рішенням Луначарської сільської ради Бердянського району Запорізької області №03 від 17.02.2016 перейменовано [ADDRESS] (а.с. 34). 18.12.2008 на ім`я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 269275, на право власності на земельну ділянку площею 0,1650 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010826500397. Підставою видачі акту зазначено рішення Луначарської сільської ради від 07 лютого 2008 року № 06 (а.с. 43). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка з кадастровим номером 2320683001:01:037:0003, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), площею 0,1650га, на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] (а.с. 40). Згідно із довідкою виконавчого комітету Луначарської сільської ради № 260 від 25.01.2007 [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS] (а.с. 44). Аналізуючи надані суду докази та з урахуванням того, що відповідачем не оспорюється належність та вартість спірного майна, а саме автомобіля, причепа та житлового будинку до спільного сумісного майна подружжя, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. У частині поділу спільного сумісного майна подружжя та визнання за [PERSON] права власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1650 га, кадастровий номер 2320683001:01:037:0003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 461/2328/16-ц (провадження № 61-42538св18), від 26 грудня 2019 року в справі № 364/515/19 (провадження № 61-19224св19) та інших. Суд може самостійно застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин. Але це право суду стосується тільки правового обґрунтування. В уточнюючій позовній заяви позивачем викладено наступні підстави позову: земельна ділянка одержана (приватизована) [PERSON] у період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона хоча і набувалася в межах безоплатної приватизації, але набувалась в інтересах сім`ї (а.с. 82). З урахуванням того, що суд не може самостійно змінити підстави позову позовні вимоги у цій частині задоволення не підлягають, одночасно суд роз`яснює позивачу, що вона може звернутися з позовом про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку набуття права власності на 1/2 частину будинку, що на ній знаходиться. Позивачем за подачу позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1821,85 грн. (981,05 (а.с. 1) + 840,80 (а.с. 57). Відповідно до ст. 133, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1457,40 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог на загальну суму 81604,5 грн. На підставі ст. ст. 133, 137 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн., згідно з наданим розрахунком суми судових витрат (а.с. 112-113), договору про надання правової (правничої) допомоги та додаткової угоди до нього (а.с. 114-118), акту виконаних робіт (а.с.119) та квитанції до прибуткового касового ордера № 01 (а.с. 120).

Outcome: partial