Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми збитків, відшкодування моральної шкоди. В процесі судового розгляду позивачем було уточнено позовні вимоги, а саме збільшено суму стягнення, залучено до справи в якості третьої особи [PERSON] Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму ринкової вартості відсуженої у позивача 1/6 частки квартири № 20 у будинку № 2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові, а саме 172326 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати а саме витрати на правову допомогу у розмірі 16076,53 гривень, витрати на отримання доказів в сумі 171 гривня, та витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що [PERSON] є власником квартири № 20 у будинку № 2 по в`їзду Фесенківському в місті Харкові на підставі договору її купівлі-продажу від 17 липня 2006 року, що був укладений між [PERSON] та її нині померлим чоловіком [PERSON], та відповідно до правил спадкування. Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 09.07.2014 року за сином відповідача [PERSON], визнано право власності на 1/6 частину квартири № 20 у будинку № 2 по в`їзду Фесенківському в місті Харкові з визнанням повністю недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири від 17.07.2006 року. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року рішення районного суду було змінено, правочин купівлі-продажу визнаний недійсним частково в межах 1/6 частини спірної квартири, на яку визнано право власності за [PERSON] Таким чином, у позивача відсуджено частину квартири, що надає підстави для відповідальності продавця у разі відсудження товару у покупця за ч.1 ст. 661 ЦК України 2003 року. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] позов з уточненими вимогами підтримали та надали суду пояснення по суті позову. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про слухання справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засідання проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не правильно обраний спосіб захисту свого права. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири № 20, що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд, 2. [PERSON] 10 вересня 2012 року помер, згідно свідоцтва про смерть серії І-БВ № 189271 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області 11 вересня 2012 року, актовий запис № 1753. На підставі свідоцтва про право власності від 19 червня 2013 року виданого державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належить 1/2 частка квартири № 20, що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд, 2, як пережившій дружині [PERSON], який помер 10 вересня 2012 року. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2013 року виданого державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належить 1/2 частка квартири № 20, що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд, 2, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 10 вересня 2012 року. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.07.2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року, визнано договір купівлі-продажу квартири № 20, що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд, 2, укладений 17 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 2048, недійсним в частині купівлі-продажу 1/6 частки квартири. Визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частку квартири № 20, що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд, 2, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 07 січня 1991 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.02.2015 року, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.07.2014 року в незмінній частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року залишені без змін. Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України, у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Згідно пояснень позивача, про наявність спадкових відносин та існування спору з приводу квартири ні [PERSON] ні позивачу [PERSON] під час придбання квартири відомо не було. Згідно договору купівлі-продажу від 17 липня 2006 року, продавець [PERSON] засвідчив, що вказана квартира є його особистою приватною власністю, на момент укладання договору, прав щодо неї у третіх осіб немає, внаслідок відчуження квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх дітей, непрацездатних та інших осіб. За таких обставин, суд приходить до висновку, що покупець [PERSON] не знав та не міг знати про наявність підстав, викладених в рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.07.2014 року за яких цей товар (частина квартири) може бути витребуваний третіми особами. Крім того, третя особа по справі - [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду міста Харкова із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі 641/4229/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, щодо зазначення в ньому відомостей про загальну і житлову площу спірної квартири у зв`язку із реалізацією його прав на реєстрацію відсудженого нерухомого майна та недостатньої інформації для цього. 24 квітня 2015 року Комінтернівським районним судом заява [PERSON] задоволена, ухвалено додаткове рішення по справі, а саме в резолютивній частині рішення зазначена загальна площа квартири. Дані дії третьої особи свідчать про його наміри зареєструвати право власності на частку квартири та здійснювати своє право користування, розпорядження та володіння. Доводи представника відповідача на невизнання позову з тих підстав, що на його думку позивач не правильно обрав спосіб захисту свого права, а саме посилаючись на положення ст. 661 ЦК України як на підставу відповідальності продавця у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи суд оцінює критично. Так зазначена норма ЦК України (ст. 661) визначає відповідальність продавця у разі відсудження товару у покупця на користь третьої особи (евікції). Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Згідно наданого позивачем звіту про встановлення ринкової вартості нерухомого майна квартири № 20, що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківсьий вїзд, 2, виконаного оцінювачем [PERSON], станом на 03 квітня 2015 року ринкова вартість квартири складає 1033956 гривень. Отже, вартість 1/6 частки квартири №20, що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд, 2 складає 172326 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача суми ринкової вартості відсуженої у позивача 1/6 частки квартири № 20 у будинку № 2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові, а саме 172326 гривень, підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного. Позивач просить стягнути з відповідача 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої у вигляді душевних страждань, що стали наслідком восьми років судових суперечок. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обгрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивачем не зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином, позов в частині відшкодування моральної шкоди необгрунтований та задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, суд приймає рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, витрати понесені при отриманні доказів в сумі 171 гривня, документально підтвердженні витрати на правову допомогу, які стосуються саме розгляду даної справи, згідно квитанції № 19/11-14 від 19 листопада 2014 року та наданого розрахунку вартості правових послуг, а саме за опрацювання правової позиції за наданими документами на захист майнових прав замовника послуг в сумі 2436,00 гривень та за підготовку позовної заяви, її комплектування та спрямування до суду в сумі 1461,60 гривня. Інші витрати позивача, які хоч і підтверджені документально, але як вбачається з їх змісту і призначення, відношення до даної справи не мають, а отже при вирішенні питання про стягнення на користь позивача судових витрат по даній справі судом до уваги не приймаються.

Outcome: partial