Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] вказує на те, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 12.10.2017, виданих державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. їй належить 1/3 квартири [ADDRESS] . Дану спадщину вона прийняла після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] . Також, це підтверджується копіями витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.10.2017 № № 1001501116 та 1001142896 відповідно. Відповідачу [PERSON] , яка є її рідною сестрою, згідно вказаних вище свідоцтв про право на спадщину за законом від 12.10.2017, належить 1/3 квартири [ADDRESS] , яку вона також успадкувала після смерті батьків. [PERSON] , який є сином [PERSON] , також належить 1/3 вказаної квартири. Технічний паспорт на зазначену квартири вони не міняли. [PERSON] всіляко чинить перешкоди у користуванні належною їй часткою квартири: він забрав ключі від вхідної двері та документи на квартиру, які були в одному примірнику, встановив додатковий замок на вхідній двері в квартиру, не пускає її до приміщень квартири, які знаходяться в загальному користуванні власників. Через це вона не має можливості вільно розпоряджатися своєю власністю та майном загального користування, яке залишилося після смерті батьків. [PERSON] самовправно перекрив постачання газу та води. З ним постійно виникають суперечки з приводу користування та оплати за квартиру і комунальні послуги. Дана обставина підтверджується аудіо записом телефонних розмов. [PERSON] у 1/3 квартири [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає, а лише зрідка з`являється. [PERSON] проживає за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] , квартирою [ADDRESS] не користується взагалі. Вона разом із з сином фактично займає окрему кімнату площею 17,2 кв. м, яку на плані квартири позначено цифрою 8. В даній кімнаті є вихід на балкон. До цієї кімнати є окремий вхід. Дану кімнату вона займає з 2000 року за згодою з покійними батьками. Вона намагалася вирішити суперечності в позасудовому порядку, неодноразово зверталася до відповідачів з пропозиціями щодо визначення порядку користування спільною квартирою та розподілу батьківського майна, але дійти згоди не видається за можливе через протиправну поведінку [PERSON] та мовчазну підтримку його дій з боку його матері [PERSON] . Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно диспозиції ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. ст. 391, 392 ЦК України власник майна може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, пред`явити позов про визнання його права власності, якщо відсутні документи, що засвідчують це право. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. За змістом ст. ст. 47, 48, 50, 63, 103, 104 Житлового кодексу Української РСР наймач вправі вимагати за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього може бути виділено у вигляді окремого приміщення, яке за розміром є не менше від встановленого для проживання. Посилаючись на вищенаведені обставини, [PERSON] просить суд усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , забов`язавши [PERSON] надати їй комплект ключів від вхідної двері вказаної квартири та заборонити йому надалі чинити перешкоди у користуванні даною квартирою; визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином. Виділити в користування [PERSON] разом із сином житлову кімнату № 8 на плані технічного паспорта площею 17,2 кв.м з балконом. Житлову кімнату № 7 на плані технічного паспорта площею 17,4 кв. м. з балконом виділити в користування [PERSON] . Житлову кімнату № 6 на плані технічного паспорта площею 10,8 кв.м. виділити в користування [PERSON] . У спільному користуванні залишити коридор № 1 площею 10,0 кв.м, кухню № 4 на плані технічного паспорта площею 7,1 кв.м, туалет № 3 на плані технічного паспорта площею 1,1 кв.м, ванну кімнату № 2 на плані технічного паспорта площею 2,1 кв.м, кладову № 5 на плані технічного паспорта 0,6 кв.м. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 15.11.2018 року на 15 год. 30 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду на 15.04.2019 року на 13 год. 30 хв. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позов підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] проти позову заперечували, надали суду письмовий відзив в якому зазначено, що спірна квартира [ADDRESS] дійсно є спільною частковою власністю позивачки [PERSON] та них, відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожного. Зазначену квартиру було отримано у спільну сумісну власність батьками [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17.02.1995 року, виданого Виконавчим комітетом Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Запоріжжя. 24 жовтня 1996 року учасниками спільної сумісної власності було укладено угоду про визначення часток в праві власності, якою визначено частки співвласників в розмірі по 1/3 частці кожного. Угоду посвідчено державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Нарохою О.В. 24.10.1996 року, р. № 33/78 (реєстраційне посвідчення від 28.10. 1996 року). На підставі вищезазначених документів право спільної часткової власності на квартиру було зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації. Після смерті батьків позивачкою та відповідачкою було отримано свідоцтва про право на спадщину за законом на належні батькам частки. На теперішній час право власності на квартиру зареєстроване: За [PERSON] - 2/9 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 18.40.2017 Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 1-649. 1/9 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 18.10.2017 Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 1-648. За [PERSON] - 2/9 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 18.10.2017 Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №1-640- 1/9 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом,виданим 18.10.2017 Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 1-639. За [PERSON] - 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17.02.1995 року, виданого Виконавчим комітетом Жовтневої районної Ради народних депутатів м.Запоріжжя. 24 жовтня 1996 року та угоди про визначення часток , посвідченої державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Нарохою О.В. 24.10.1996 року, р.№ 33/78 (реєстраційне посвідчення Запорізького МБТІ від 28.10. 1996 року.) Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Згідно технічного паспорту на квартиру, квартира є трикімнатною, загальною площею 68,19 кв.м, житловою площею 45,4 кв.м , та складається з 3-х кімнат площею 10,8 кв.м, 17,4 кв.м та 17,2 кв.м (всього 45,4 кв.м), кухні площею 7,1 кв.м, ванної кімнати 2,1 кв.м, туалету 1,1 кв.м. коридору 10 кв.м, коморки 0,6 квм., балкону 3,1x0,3 =0,93 кв.м, балкону 3,2x0,3 =0,96 кв.м . Ізольованою є лише одна кімната - зазначена в технічному паспорті від 08.10.1996 р. за № 6 площею 10,8 кв.м. Оскільки, на кожного із співвласників припадає по 1/3 частці від житлової площі, тобто по 15,13 кв.м., надання в користування кожному із співвласників частки квартири в натурі, яка відповідала б частці в праві власності, не виявляється можливим. Крім того, в квартирі наявне самочинне перепланування. Позивачка [PERSON] є власником сусідньої з спірною квартирою квартири [ADDRESS] . Ще за життя батьків позивачкою [PERSON] було закладено дверний отвір між кімнатами 7 пл.17,4 кв.м та 8 пл.17,2 кв.м в вартирі [ADDRESS] та зроблено двірний отвір в капітальній стіні між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] . Внаслідок цього кімната 8 площею 17,2 кв.м фактично опинилася в квартирі [ADDRESS] , і нею користується лише позивачка. Тобто, фактично, змінилася площа та склад як спірного об`єкта нерухомості - квартири [ADDRESS] , та і сусідньої квартири [ADDRESS] в тому ж будинку. Перепланування було здійснено самочинно, письмової згоди на таке перепланування , наскільки нам відомо, батьки не надавали. Ніякої згоди щодо такого перепланування не надавалося і [PERSON] , який був неповнолітнім, а законним його представником була [PERSON] . Відповідачі, неодноразово зверталися до [PERSON] з пропозицією оформити перепланування у встановленому законом порядку і вирішити питання про внесення відповідних змін в правовстановлююіі документи на обидві квартири. Але вона відмовляється це робити. В той же час, фактично користуючись частиною квартири [ADDRESS] , яка є більшою від належної [PERSON] частки в праві власності, вона вважає, що має право на користування ще і 1/3 часткою інших приміщень в квартирі [ADDRESS] . Фактично вона використовує квартиру [ADDRESS] як місце зберігання непотрібних їй речей, які знаходяться в кімнатах 6 і 7 квартири [ADDRESS] та в службових приміщеннях, що перешкоджає проживанню в квартирі інших співвласників. В квартирі зареєстровані відповідач [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , якого батько виховує один, оскільки мати була позбавлена батьківських прав рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 13 квітня 2008 року. З метою забезпечення нормальних житлових умов [PERSON] розпочав косметичний ремонт в існуючих приміщеннях квартири [ADDRESS] , оскільки стан квартири є незадовільним. До квартири завезено будівельні матеріали, техніку, які є особистою власністю [PERSON] та розпочато ремонтні роботи. Досягти домовленості з [PERSON] щодо її участі в ремонті квартири, як і в оформленні самочинного перепланування, виявилося неможливим. Оскільки, на теперішній час фактично не існує об`єкта нерухомості, щодо якого заявлено позов позивачкою [PERSON] , що в задоволенні ї позову має бути відмовлено в повному обсязі. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю позивачки [PERSON] та відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожного. Зазначену квартиру було отримано у спільну сумісну власність батьками [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17.02.1995 року, виданого Виконавчим комітетом Жовтневої районної Ради народних депутатів м.Запоріжжя. 24 жовтня 1996 року учасниками спільної сумісної власності було укладено угоду про визначення часток в праві власності, якою визначено частки співвласників в розмірі по 1/3 частці кожного. Угоду посвідчено державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Нарохою О.В. 24.10.1996 року, р.№ 33/78 (реєстраційне посвідчення від 28.10. 1996 року). На підставі вищезазначених документів право спільної часткової власності на квартиру було зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації. Після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] було отримано свідоцтва про право на спадщину за законом на належні батькам частки. На час розгляду справи у суді право власності на квартиру зареєстроване: за [PERSON] - 2/9 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 18.40.2017 Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 1-649. 1/9 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 18.10.2017 Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 1-648.; за [PERSON] - 2/9 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 18.10.2017 Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №1-640- 1/9 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом,виданим 18.10.2017 Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 1-639.; за [PERSON] - 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17.02.1995 року, виданого Виконавчим комітетом Жовтневої районної Ради народних депутатів м.Запоріжжя. 24 жовтня 1996 року та угоди про визначення часток, посвідченої державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Нарохою О.В. 24.10.1996 року, р.№ 33/78 (реєстраційне посвідчення Запорізького МБТІ від 28.10. 1996 року.) Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого 08.10.1996 р. квартира є трикімнатною, загальною площею 68,19 кв.м, житловою площею 45,4 кв.м , та складається з 3-х кімнат площею 10,8 кв.м, 17,4 кв.м та 17,2 кв.м (всього 45,4 кв.м), кухні площею 7,1 кв.м, ванної кімнати 2,1 кв.м, туалету 1,1 кв.м. коридору 10 кв.м, коморки 0,6 квм., балкону 3,1x0,3 =0,93 кв.м, балкону 3,2x0,3 =0,96 кв.м . Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого 05.11.2018 р. квартира є двохмнатною, примітка - переобладнання трикімнатної квартири в двокімнатну квартиру. Загальна площа 50,06 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м , та складається з 2-х кімнат площею 10,8 кв.м, 17,4 кв.м (всього 28,2 кв.м), кухні площею 7,1 кв.м, ванної кімнати 2,1 кв.м, туалету 1,1 кв.м. коридору 10 кв.м, коморки 0,6 кв.м., балкону 0,96 кв.м. Відповідно до висновку № 107/96а від 24.12.1996 р., районним архітектором погоджено добудову, переобладнання квартири [ADDRESS] . У висновку мається примітка: «Без рішення райвиконкому недійсно». Судом в порядку ст. 85 ЦПК оглянуто квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] та встановлено факт самовільного перепланування шляхом зроблення двірного отвіру в стіні між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він є сином позивачки [PERSON] 20.12.2017 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] обмежили доступ до квартири [ADDRESS] йому та його матері, встановили новий замок у вхідні двері, без згоди його матері вселили у квартиру наймачів. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] забрали всі правовстановлюючі документи на квартиру. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він є чоловіком позивачки [PERSON] , вони проживали в однокімнатній квартирі [ADDRESS] з 1995 року , яка перебуває у власності його дружини. З 1996 року квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] були об`єднані батьками дружини [PERSON] , [PERSON] шляхом перепланування. Вони із дружиною займали спальню у кв. [ADDRESS] , площею згідно технічного паспорту 17,2 кв.м. З грудня 2017 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] обмежили доступ до квартири [ADDRESS] йому та його дружині, встановили новий замок у вхідні двері, без згоди його матері вселили у квартиру наймачів. В цієї квартирі залишись їх особисті речі. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] забрали всі правовстановлюючі документи на квартиру. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, наведені доводи, показання свідків за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що відповідачем [PERSON] здійснюються перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом встановлення додаткового замка у вхідні двері. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно диспозиції ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. ст. 391, 392 ЦК України власник майна може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, пред`явити позов про визнання його права власності, якщо відсутні документи, що засвідчують це право. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Згідно ч.-ч. 1, 2 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Аналізуючи вищевказані норми закону, враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що позивачкою [PERSON] обрано належний спосіб захисту своїх порушених прав шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та зобов`язання [PERSON] надати їй комплект ключів від вхідної двері вказаної квартири та заборони йому надалі чинити перешкоди у користуванні даною квартирою. Щодо встановлення судом порядку користування квартирою, суд зауважує наступне. Запропонований позивачем [PERSON] варіант користування відповідачі [PERSON] , [PERSON] категорично заперечували. Згідно ч. 2 ст. 103 ЦПК України у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року № 4038-ХІІ судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8, судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справи по встановленню законних та обґрунтованих рішень. Відповідно до п. 1.8. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5 (z0705-98), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.11.98 за № 705/3145, із останніми змінами та доповненнями, експертизи та дослідження проводяться фахівцями, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності і внесені до Державного реєстру атестованих судових експертів. Визначення порядку користування житловим приміщенням в даній справі судом, без експертного висновку є неможливим, враховуючи наступне. Судом встановлено, що сторонам по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/3 квартири [ADDRESS] кожному. Згідно технічного паспорту від 08.10.1996 р. квартира є трикімнатною, загальною площею 68,19 кв.м, житловою площею 45,4 кв.м. Ананлогічно, відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 100625797, № 100619967 від 18.10.2017 р. вказана квартира є трикімнатною. Але, згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого 05.11.2018 р. квартира є двохмнатною, загальною площею 50,06 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м. Примітка - переобладнання трикімнатної квартири в двокімнатну квартиру При цьому, будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження узаконення перепланування квартири, учасники процесу суду не надали. Оглядом квартири було встановлено, що внаслідок самовільного перепланування шляхом зроблення двірного отвіру в стіні між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] де факто існує чотирьохкімнатне житлове приміщення. Але, як вбачається з пояснень учасників процесу, вони вказану чотирьохкімнатну квартиру сприймають як дві двохкімнатні квартири. Від проведення будівельно-технічної експертизи сторони відмовились, клопотань про призначення експертизи суду не надали. Суд не є фахівцем в будівельно-технічних питаннях як галузі спеціальних знань, при цьому, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, прийнятим на підставі оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, тому суд вважає, що в межах даного предмету спору між сторонами неможливо визначити порядок користування квартирою без висновку будівельно-технічної експертизи. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial