Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати належну їй на праві власності квартиру № 1, розташовану по вул.Привокзальній,19 м.Сарни Рівненської області, як окреме домоволодіння. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] заявлені позивачем позовні вимоги підтримали повністю. Відповідно до пояснень позовної сторони [PERSON] має намір провести добудову приміщення до належної їй на праві власності квартири, однак, враховуючи те, що належне їй житло розташоване у багатоквартирному будинку, а земельна ділянка перебуває у спільній власності мешканців даного будинку, вирішити питання про добудову без приватизації частини цієї земельної ділянки можливості немає, через що є необхідність визнати квартиру позивача окремим будинковолодінням. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], пояснила, що не має заперечень проти заявлених [PERSON] вимог, однак, посилається на ті обставини, що в даному випадку може виникнути спір щодо розподілу земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок № 19. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заявлений до них позов визнали, пояснили, що також як власники квартир у будинку № 19 по вул.Привокзальній м.Сарни зацікавлені у виділенні кожному із них частини земельної ділянки, а тому не заперечують щодо заявленого позивачем позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлений про час розгляду справи відповідно до закону. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог. Із позовної заяви вбачається, що предметом даного спору є визнання житла, належного позивачу, окремим будинковолодінням з метою проведення добудови, що вбачається із копії рішення [PERSON] міської ради № 448 від 18 червня 2008 року. Надана [PERSON] копія договору дарування від 14 червня 2002 року, доводить, що остання дійсно набула право власності на квартиру №1, розташовану у будинку № 19 по вул.Привокзальній м.Сарни Рівненської області (право власності на вказане житло зареєстровано позивачем відповідно до закону, що вбачається із відмітки Рівненського ОБТІ, наявної на тексті вказаного договору). Відповідно до ч.1 ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом із розташованими на ній житловим будинком, господарсько - побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Таким чином, для визнання житла окремим будинковолодінням суду слід встановити чи має це помешкання ознаки садиби. Із позовної заяви та пояснень сторін встановлено, що належні сторонам житлові приміщення є квартирами, які розташовані в одноповерховому багатоквартирному будинку по вул.Привокзальній у м.Сарни Рівненської області. Вказані обставини підтверджуються наданою позивачем копією технічного паспорту на належне їй житло, відповідно до якого квартира № 1 розташована на 1-му поверсі 1-поверхового будинку. Сторони під час судового розгляду зазначали, що належні їм квартири є ізольованими, мають самостійні входи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знищення та зміни призначення. Таким чином, відповідно до законодавства квартира та домоволодіння або садиба є самостійними обєктами нерухомого майна, право власності на які підлягають державній реєстрації. Проте житловий будинок (домоволодіння) чи садиба обовязково розташовані на відповідній земельній ділянці, у звязку з чим з чим зазначені вище нормативні вимоги закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості, яким є житловий будинок, домоволодіння чи садиба, із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Як вбачається із наданих позивачем доказів стосовно належної їй квартири проведено державну реєстрацію, як на самостійний обєкт нерухомості. Крім цього в порушення вказаної вище норми стороною не надано жодних доказів стосовно того, що квартира позивача має ознаки садиби, доказів того, що за квартирою позивача обліковується земельна ділянка суду також не надано (лист за підписом міського голови від 15 квітня 2016 року не підтверджує вказаних обставин, а лише розяснює порядок виділення частки із спільної сумісної власності). Тому, зважаючи на те, що квартири як позивача, так і відповідачів є квартирами у багатоквартирному будинку № 19 по вул.Привокзальній м.Сарни Рівненської області, стосовно яких проведено державну реєстрацію, а тому належать їх власникам як окремі самостійні обєкти права власності - ці квартири без попереднього виділення сторонам компетентними органами у встановленому законом порядку земельної ділянки не можуть бути перереєстровані з квартири у домоволодіння (садибу). Крім цього, в ході судового розгляду встановлено, що спір між сторонами по справі існує саме в звязку із необхідністю розподілу між ними земельної ділянки, що перебуває у спільному користуванні, що підтверджено також копією абрису земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок сторін та копією протоколу громадських обговорень від 27 квітня 2016 року, наданими позивачем. З огляду на наведене, стороною не доведено, що належна їй квартира, розташована у будинку № 19 по вул.Привокзальній м.Сарни має ознаки садиби та може бути визнана окремими будинковолодіннями, а тому вимоги [PERSON] є необгрунтованими і не підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.364, 381, 377 ЦК України,

Outcome: dismissed