Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась у суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 29 січня 2000 року по 25 жовтня 2001 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між ними не склалися, їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею. 01 вересня 2017 року їх син [PERSON], вступив до Національного технічного університету «Харківській політехнічний інститут», де і продовжує навчатися. На цей час є студентом 2 курсу, денної форми навчання, факультету «Комп'ютерні та інформаційні технології». Термін навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», закінчується 30 червня 2021 року. Вказала, що оскільки він навчається на денній формі навчання, то не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Вона не має можливості у повній мірі допомагати самостійно своєму повнолітньому сину [PERSON], тому що має чоловіка ІІІ групи інвалідності з 50 % професійної працездатності, який не працює та неповнолітню дитину, сина [PERSON], 2008 року народження. Тому вона просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина, [PERSON], який продовжує навчання, у розмірі ј частки його доходу щомісячно, але не менше 100 %прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликано особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення ним двадцяти трьох років, за умови, що він буде продовжувати навчання. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнала частково, надала письмові заперечення, в яких вказала, що [PERSON] не є єдиною дитиною відповідача. Крім того, з 10 вересня 2003 року відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] З 3 січня 2004 року по даний час [PERSON] постійно проживає у м. Гередсріт, Федеративна Республіка Німеччина разом зі своєю сім'єю та повертатися до України не збирається. Відповідач свого житла не має, винаймає житло. Плата за оренду житла становить значну частину доходу сім'ї. Також, має на утриманні дружину, яка не працює за станом здоров'я та двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] і батьків, які є непрацездатними за віком та отримують невелику пенсію. Відповідач згоден одноразово виплатити матеріальну допомогу на навчання сина [PERSON] або щомісячно пересилати допомогу у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму (а.с. 20-21). Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Матеріалами справи встановлено, що згідно даних фотокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 01 серпня 2000 року, батьками [PERSON], [INFO] є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). З фотокопії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 01 лютого 2002 року, суд вбачає, що між сторонами по справі шлюб було розірвано відділом реєстрації актів громадянського стану Вовчанського районного управління юстиції Харківської області 25 жовтня 2001 року, про що було зроблено запис за № 170 (а.с. 3). Інформаційною довідкою Вільчанської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 10 вересня 2018 року № 771, підтверджено, що до складу сім'ї, [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], входить її син, [PERSON], 2000 року народження (а.с. 9). [PERSON], 2000 року народження, є студентом гр. КІТ - 77, другого курсу денного навчання факультету «Комп'ютерні та інформаційні технології» Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», що підтверджується довідкою від 27 червня 2018 року, термін його навчання по 28 лютого 2021 року (а.с. 7а). Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітній син продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати його до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В даному випадку норми закону передбачають обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, відповідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, враховуючи те, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Отже, оскільки [PERSON] вже не має правового статусу дитини, тому норма ст. 185 СК України не може бути застосована до цих правовідносин. Суд приходить до висновку про те, що позовна вимога про стягнення додаткових витрат на користь [PERSON] є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Таким чином, враховуючи що повнолітній [PERSON] продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, враховуючи наявність у відповідача на утриманні двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], батьків похилого віку, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Також суд враховує, що при стягненні з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), буде цілком узгоджуватися з вимогами ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Щодо позовних вимог в частині визначення розміру аліментів з урахуванням 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає наступне. Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини. Положеннями ст. 201 СК України не передбачено застосування вимог ст. 182 СК України для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Відсилання у ст. 200 СК України до вимог ст. 182 СК України стосується лише врахування судом тих обставин, які мають істотне значення та впливають на розмір аліментів та закріплені ч. 1 ст. 182 СК України. Таким чином, визначення розміру аліментів з урахуванням відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку передбачено нормами СК України, які регулюють обов'язки батьків утримувати неповнолітніх дітей. Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів з урахуванням 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягають задоволенню. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2018 року складає 1762 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 704 грн. 80 коп. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 180-182, 191, 200 СК України,

Outcome: partial