Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем 08.09.2012р., посилаючись на те, що шлюб між ними не склався, в сім*ї виникали різного роду непорозуміння і сварки з різних питань сімейного життя, що привело до погіршення відносин між ними та розпаду сім*ї, з березня 2013р. вони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет та проживають окремо. Їх малолітній син [PERSON], [INFO] проживає з нею. Оскільки вони остаточно втратили почуття любові та поваги один до одного, примирення вважала не можливим. Крім цього, [PERSON] просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку доходу щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] народження, який проживає з нею і знаходиться на її утриманні, а відповідач не виконує своїх батьківських обов*язків щодо дитини і не надає матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку. Просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 110, 112, 180, 181, 183 СК України. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також вказала про те, що сім*ю зберегти не виявляється за можливе і шлюб фактично тривалий час існує формально, а також зазначила про те, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується поштовим повідомленням (а.с. 13), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі матеріалів, що є в справі в порядку заочного розгляду згідно правил частини 4 ст.169 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 08.09.2012р. (а.с. 4 - копія свідоцтва про шлюб). 27.07.2013р. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 5 - копія свідоцтва про зміну імені). Від даного шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с. 6 - копія свідоцтва про народження), який проживає з матір*ю. Як пояснила позивачка, шлюб з відповідачем не склався, в сім*ї тривалий час виникали різного роду непорозуміння і сварки з різних питань сімейного життя, що привело до погіршення відносин між ними та розпаду сім*ї, з березня 2013р. вони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет та проживають окремо, у зв*язку з чим вони остаточно втратили почуття любові та поваги один до одного, а тому примирення вважала не можливим. Доказів в спростування таких обставин справи суду не надано. Оцінюючи пояснення позивачки та усі зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про фактичний розпад сім*ї, не можливість зберегти шлюб сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Спір про поділ майна у сторін відсутній. Після розлучення, син сторін [PERSON] залишиться проживати з матір*ю. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, суд приходить до наступного. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов*язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов*язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. У відповідності до частини 2 цієї ж норми права, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно частини 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вказувала позивачка, відповідач не приймає матеріальної участі в утриманні малолітньої дитини в добровільному порядку. Доказів в спростування таких пояснень позивачки суду не надано. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, враховуючи обставини згідно ст.182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність визначення аліментів в розмірі ? частини від щомісячного заробітку (доходу) відповідача та частковому задоволенню позову в цій частині.

Outcome: partial