Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 20.10.2010 p., між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], який проживає разом з нею. Жодної участі у вихованні сина, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Згідно довідки № 521 від 16.11.2016 року з Черкаської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів №4 наданої їй, відповідач не бере участі у вихованні сина, жодного разу не був у навчальнному закладі за весь час навчання сина, не спілкувався з учителями, не забирав дитину після занять додому, батьківські збори не відвідував та не брав участі в їх проведенні. Протягом останніх років відповідач не здійснив будь-яких дій, які були б спрямовані на спілкування з дитиною. Вважає, що все це свідчить про те, що відповідач фактично ухиляється від виконання батьківських обов'язків та про його байдужість до власного сина. Відповідно до довідки наданою ГУ НП в Черкаській області від 16.11.2016 року [PERSON], [INFO], знаходиться в державному розшуку, як безвісти зникла особа від 17.02.2016 року. З врахуванням вказаних обставин позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про що свідчать матеріали справи. Представник Служби у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надавши суду листа про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи покладається на думку суду. Зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення по справі на підставі ст. 224 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Судом встановлено, що 20.10.2010 p., між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], який проживає разом з нею. Жодної участі у вихованні сина, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Доказами даної обставини є покази свідків [PERSON] - класного керівника сина, який вказав, що батька ні разу не бачив; [PERSON] та [PERSON] - сусідів, які підтвердили, що відповідач не проживає разом з сином та вони не бачили його вже п'ять років. Згідно довідки № 521 від 16.11.2016 року з Черкаської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів №4 наданої їй, відповідач не бере участі у вихованні сина, жодного разу не був у навчальнному закладі за весь час навчання сина, не спілкувався з учителями, не забирав дитину після занять додому, батьківські збори не відвідував та не брав участі в їх проведенні. Протягом останніх років відповідач не здійснив будь-яких дій, які були б спрямовані на спілкування з дитиною. Наведене свідчить про те, що відповідач фактично ухиляється від виконання батьківських обов'язків та про його байдужість до власного сина. Відповідно до довідки наданою ГУ НП в Черкаській області від 16.11.2016 року [PERSON], [INFO], знаходиться в державному розшуку, як безвісти зникла особа від 17.02.2016 року. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON], [INFO], від 14.11.2016 року об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Будівельник-105», комісія встановила, що неповнолітній [PERSON] на даний час проживає разом з матір'ю [PERSON] та перебуває на її повному утриманні. Батько не приймає участі у його вихованні. Мати займається вихованням дитини та забезпечує його всим необхідним. Згідно довідки № 1875 від 15.11.2016 року виданої виконкомом Тубільцівської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], зареєстрований, але не проживає. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось, (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво зажливих потреб дитини). Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, дійсно у залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності). Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] вважається безвісти зниклою особою, місцезнаходження його невідоме, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, з нею не проживає, не спілкується, матеріальної допомоги не надає.

Outcome: approved