Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. У позовній заяві позивач посилається на те, що 24.01.2002 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 30. За час перебування в шлюбі мають двох спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що вона та відповідач прожили у спільному шлюбі десять років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Вище вказане більше стосується перших років спільного життя, але останні роки вони не можуть як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхніх дітей. Оскільки, як вона вважає, їхні спільні діти є ще маленькими і багато речей не розуміють, але в подальшому це може суттєво вплинути на їх психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування їх світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь якої сім'ї. Вказує, що вона та відповідач неодноразово протягом останніх років намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останніх кілька років, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль, їхні відносини переросли в ще більш ворожі та вона з дітьми переїхала до своїх батьків в 2011 році, де прописані та проживаємо по сьогоднішній день. Також зазначає, що в результаті їхніх розмов вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їхніх спільних дітей. З вищенаведених підстав вважає, що збереження їхньої сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Крім того, позивач вказує, що їхні спільні діти проживають та будуть проживати з нею. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин [PERSON] матеріально їй та їхнім спільним дітям допомагає частково, участі у вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їхніх дітей. Між нею та відповідачем на момент пред'явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. За твердженням позивача, у зв'язку з тим, що на протязі останніх років відповідач не підтримував зі нею відносини, на момент подання цього позову вона не має достовірних відомостей про те, де саме працює її чоловік, однак їй відомо, що розмір його заробітної плати є незначним, порівняно з його дійсними доходами. Крім того, зауважує, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. В той час, вона змушена сама утримувати та виховувати малолітніх дітей, одночасно працювати за для матеріального забезпечення себе та їхніх спільних дітей, при тому, що вона отримує заробітну плату лише в розмірі приблизно 1500,00 грн., якої недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як неповнолітніх дітей, так і її особисто проживання. Враховуючи викладене та посилаючись на положення ст. ст. 183, 184 СК України позивач вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] необхідно визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 900,00 грн. на кожного, так як відповідач не має постійного заробітку, а доходи його є мінливими та нерегулярними, більш того за наявності такої істотної обставини як отримання ним доходу від неофіційних джерел заробітку, з відповідача на її користь необхідно стягнути аліменти саме в твердій грошовій сумі з моменту звернення за цим позовом до суду та до досягнення їхніми дітьми повноліття. На підставі наведеного позивач просить суд: розірвати шлюб між нею - [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований 24.01.2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис за № 30; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 900,00 грн. на кожного щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ними повноліття. У даному судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд,

Outcome: approved