Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд 25.12.2014р. з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» в якому, з врахуванням поданих уточнень, просить постановити рішення про визнання недійсним кредитного договору №401621865 від 07.06.2014р., укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та нею, стягнути з відповідача в її користь 2050грн., отриманих на підставі кредитного договору №401621865 від 07.06.2014р., та відшкодувати їй судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.11.2014р. задоволено її позов та розірвано договір побутового підряду №ВМ-622L від11.06.2014р. з ФОП [PERSON] на виготовлення віконних конструкцій. При підписання цього договору виконавець ФОП [PERSON] переконав її підписати кредитний договір з ПАТ «Альфа-Банк» про надання отримання кредиту в розмірі 11530грн. Ці договори взаємопов'язані, про що її переконали при підписанні кредитного договору, за яким кредит надавався для оплати товару згідно з переліком, вказаним у специфікації або в листі-гарантії. Проте, ні специфікації, ні листа-гарантії до кредитного договору їй не надали. На підставі кредитного договору вона перерахувала відповідачу кошти в загальній сумі 2050грн. Проте, віконні конструкції їй не встановлювалися, так як виконавець не виконав своїх зобов'язань. За умовами кредитного договору кошти Банк мав перерахувати на поточний рахунок ФОП [PERSON], з якою у неї жодних договірних відносин не було. Укладення нею кредитного договору відбулося внаслідок обману, не відповідало її волі. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, покликаючись на вказані обставини. Просять позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,причини неявки суд не повідомив. Заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було. Зі згоди позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст.169,224 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких мотивів. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно з частиною першою статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення ЦК України про зобов'язання та договір, так і приписи частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 3 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Встановлено, що [PERSON] підписала з ПАТ «Альфа-Банк» кредитний договір №401621865, за яким Банк надає позивальнику кредит в сумі 11530грн. для оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у специфікації №401621865 від 07.06.2014р. або листі-гарантії до цього Договору від 07.06.2014р. у загальній сумі 10 377грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON]. Дата укладення договору вказана 07.06.2014р. Встановлено, що [PERSON] жодних товарів в ФОП [PERSON] 07.06.2014р. не придбавала, не замовляла та не одержувала. Специфікації чи листа-гарантії їй не надано. 07.06.2014р. [PERSON] оформила замовлення на виготовлення та встановлення склопакетів. 11.06.2014р. вона підписала з ФОП [PERSON] Договір ВМ-622L на виготовлення та встановлення ПВХ віконних конструкцій на суму 13500грн. При підписанні Договору вона сплатила 2000грн. авансу. З пояснень позивачки в судовому засіданні, при підписанні Договору ВМ-622L [PERSON] переконав її у необхідності оформлення кредиту для оплати решта 11350грн. вартості віконних конструкцій. На це вона погодилася та підписала кредитний договір з ПАТ «Альфа-Банк», детально не вивчаючи його умови. Як згодом з'ясувалося у договорі вказана інша дата його укладення - 07.06.2014р. та зазначено про перерахунок коштів ФОП [PERSON] Після підписання кредитного договору вона почала вносити кошти на погашення кредиту та сплатила всього в користь ПАТ «Альфа-Банк» 2050грн. ФОП [PERSON] своїх зобов'язань за Договором від 11.07.2014р. у встановлений строк не виконав. Її спроби зконтактуватися з ним були безрезультатними, оскільки офіс, де укладався договір, був постійно зачинений, на зв'язок виконавець не виходив, з чого вона зробила висновок, що він не мав наміру виконувати умови Договору, обманув її переконавши укласти кредитний договір на оплату вартості замовлених у нього робіт. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.11.2014р., яке набрало законної сили, Договір ВМ-622L від 11.07.2014р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] розірвано. У цьому рішенні зафіксовано, що кредитний договір від 07.06.2014р., який є предметом даного спору, укладався позивачкою з метою оплати вартості робіт щодо виготовлення та монтажу вікон ПВХ. Із зазначених обставин суд робить висновок, що [PERSON] наміру укладати кредитний договір №401621865 від 07.06.2014р. з ПАТ «Альфа-Банк» для оплати товарів згідно з переліком та перерахування коштів ФОП [PERSON] не мала, укладення такого договору не відповідало волевиявленню позивачки, не було вільним, оскільки договір укладено позивачкою внаслідок обману. У суду відсутні докази щодо реального виконання Банком взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №401621865 від 07.06.2014р. Відтак, суд вважає, що позивачкою підставно оспорюється кредитний договір №401621865 від 07.06.2014р., укладений між нею та ПАТ «Альфа-Банк», цей договір суд визнає недійсним. Суд застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України, та стягає з відповідача в користь позивачки сплачені нею ПАТ «Альфа-Банк» 2050грн., що підтверджується відповідними квитанціями. У зв'язку із задоволенням позову з відповідача в користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000грн., що підтверджується копією договору про надання послуг з додатком. З відповідача також суд стягає в доход держави 243,60грн. судового збору. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved