Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до КП «Харківські теплові мережі», в якому просить суд визнати неправомірними дії відповідача, який штучно приписав на особовий рахунок суму 9258 грн., зобовязати відповідача застосувати інструкцію «Про порядок списання дебіторської заборгованості № 90», «Інструкцію по інвентаризації матеріальних цінностей», ЦК України, Податковий кодекс України та списати дебіторську заборгованість в сумі 9258 грн. з особового рахунку за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з жовтня 2008 року проживає та зареєстрована за адресою: [INFO]. У період до липня 2008 року у споживачів вказаної квартири утворилася заборгованість за послуги надані відповідачем у розмірі 9258 грн., яка на теперішній час зазначається у квитанціях. Позивач вказує, що за її заявою 28.10.2013 судовий наказ від 16.11.2010 № 2-н-1761/10 виданий Московським районним судом м. Харкова за заявою КП «ХТМ» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду в розмірі 9858 гривень 63 копійок та судових витрат в розмірі 30,00 грн. з [PERSON] скасовано. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Додатково пояснила, що з 2008 року та по теперішній час вона отримує квитанції із зазначенням заборгованості в сумі 9258 грн. вказує, що про протиправні дії відповідача їй стало відомо лише у травні 2018 року, коли їй було відмовлено у призначенні субсидії. Вважає, що відповідач повинен самостійно списати заборгованість, яка утворилася до жовтня 2008 року. Зазначила, що до ХТМ для укладення договору не зверталася, сплачує за послуги своєчасно та у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні вимог, застосувати строк позовної давності, надав суду письмовий відзив. Відповідач посилається на те, що особовий рахунок за адресою позивача відкрито на [PERSON] з жовтня 2008 року на підставі даних від балансоутримувача будинку, тобто КП «Жилкомсервіс». Вказує, що позивач до КП «ХТМ» не звертався про укладення типового договору про надання послуг із централізованого опалення і гарячого водопостачання, не надав відповідні правовстановлюючі документи на житло, необхідні для належного оформлення особового рахунку, не сповіщав про склад сімї та відповідно не звертався із будь-якими заявами, у тому числі із заявами про списання боргу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] з 19.11.2008 (а.с 4). У КП «ХТМ» особовий рахунок № 511201346 за адресою: [ADDRESS] відкрито на імя позивача. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.10.2013 судовий наказ від 16.11.2010 № 2-н-1761/10 виданий Московським районним судом м. Харкова за заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду в розмірі 9858, 63 грн. та судових витрат в розмірі 30,00 грн. з [PERSON] скасовано (а.с. 42). Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~статті 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з ухвали Московського районного суду м. Харкова від 28.10.2013, [PERSON] звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу № 2-н-1761/10 18.10.2013. Також позивач у судовому засіданні зазначила, що з 2008 року та по теперішній час на її адресу з КП «ХТМ» приходять квитанції із зазначенням боргу 9858 грн., тобто про існування боргу позивачу відомо з 2008 року. Жодних клопотань про поважність причин пропуску строку позовної давності позивач не заявляв. Відповідно до вимог\~статті 267 ЦК України\~- сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в зв'язку із спливом строку позовної давності, оскільки про її застосування заявив представник відповідача, позивач не звертався до суду про поновлення строку та нічим не обґрунтовує причини пропущеного строку. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed