Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], де третя особа Солотвинська селищна рада про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно, шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом. В позовній заяві зазначила, що вона є власником в цілій частині житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], який належить їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 17.07.2017 року та зареєстрованого в реєстрі за №1921 приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Бондар Е.Ш. Після оформлення документів та підписання договору, вона вселилася у вказаний будинок. Місце проживання відповідачів, які є синами колишнього співвласника будинку, їй наразі невідоме. Вже майже одинадцять років відповідачі не проживають у житловому будинку, розташованому в [ADDRESS], але до цього часу не знялися з реєстраційного обліку. Реєстрацією у її будинку відповідачі порушують її майнові та житлові права, право власності, оскільки заважають вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належним їй житловим будинком або відчужувати його. Факт відсутності відповідачів за місцем їх реєстрації та їх не проживання у будинку, розташованому в [ADDRESS] більше 11 років, стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 18.07.2017 року та довідками про реєстрацію місця проживання особи. Довідками, виданими Солотвинською селищною радою від 18.07.2017 року №1331, №1332, стверджено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексами №92079550 та №92080179 від 17.07.2017 року будинок, розташований в [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 17.07.2017 року за реєстровим №1921. Просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на користування житлом в будинку [ADDRESS]. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник Солотвинської селищної ради в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 17.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Бондар Е.Ш. та зареєстрованого в реєстрі за №1921, є власником житлового будинку [ADDRESS] в цілій частині. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №92079550 та №92080179 від 17.07.2017 року будинок, розташований в [ADDRESS] зареєстрований за позивачкою [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 17.07.2017 року за реєстровим №1921. В акті обстеження від 18.07.2017 року, складеного депутатом Солотвинської селищної ради, зазначено, що за адресою [ADDRESS] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], не проживають з 2006 року. В довідках виконкому Солотвинської селищної ради про реєстрацію місця проживання особи, та від 18.07.2017 року за №1331, 1332, зазначено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані в [ADDRESS], та не проживають за цією адресою з 30 січня 2006 року. Згідно довідки виконкому Солотвинської селищної ради від 19.09.2017 року за №1711 вулиця Червоноармійська в смт. Солотвино, Тячівського району була перейменована на вулицю Армійську. Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так, у відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Передбачаючи право власника жилого будинку ( квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника чи членів його сім'ї до нового власника в частині збереження права користування житлом. Згідно ст.405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що до членів сім'ї власника будинку належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила встановлені статтею 162 ЖК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 30 січня 2006 року не проживають в належному позивачці [PERSON] будинку [ADDRESS]. Згідно до ст.60 Цивільного Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачкою доведено факт порушення з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] її права користування та розпоряджання своїм майном, а саме будинком [ADDRESS], оскільки відповідачі значаться зареєстрованими в її будинку, а тому позов слід задовольнити та визнати [PERSON], [INFO], уродженця та зареєстрованого в [ADDRESS], України, та [PERSON], [INFO], уродженця та зареєстрованого в [ADDRESS], України, такими, що втратили право на користування житлом в будинку [ADDRESS]. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідачів.

Outcome: approved