Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визначення частки в спільній сумісній власності подружжя, а саме: ? частини квартири [ADDRESS]. Свій позов обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24.04.1999 року по 30.04.2015 року, що підтверджено рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.04.2015 року. За час спільного подружнього життя за спільні кошти ними було придбано квартиру в [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03.10.2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.10.2007 року. Однак, подружні відносини між ними погіршились, через що постійно виникають спори, в тому числі щодо спільного майна. Просила виділити та визнати за нею право власності на ? частини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві та просила задовольнити їх. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, заперечень щодо задоволення позову не мав. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24.04.1999 року по 30.04.2015 року, що підтверджено рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.04.2015 року (а.с. 6). Під час шлюбу була придбана квартира [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03.10.2007 року (а.с. 8) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.10.2007 року (а.с. 9). Дана обставина також підтверджується копією технічного паспорта (а.с. 10-11) та копією будинкової книги на дану квартиру (а.с. 12-14). Відповідно до ч 1. ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 ст. 60 цього Кодексу вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обов'язку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно частин 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи наведене, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], як майно, набуте подружжям за час шлюбу. Згідно ст.. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід виділити у власність [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS]. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved