Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.03.2008 року між нею та [PERSON] укладено договір довічного утримання. Вказує, що згідно п. 2 даного договору відповідач зобов'язувався щомісячно виплачувати їй кошти в сумі 600 грн., а також забезпечувати її щоденним триразовим калорійним харчуванням, наданням їй побутових послуг (прання постільної білизни, ремонт побутової техніки тощо), забезпеченням придатним для носіння одягом та взуттям, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, забезпечення необхідними лікувальними засобами. Зазначає, що протягом року після укладення договору відповідач сумлінно виконував свої зобов'язання, однак протягом двох останніх років відмовляється виконувати покладені на нього обов'язки, перестав до неї приходити та забезпечувати харчуванням та доглядом. А тому вважає, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору довічного утримання, його слід розірвати. В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали з підстав, в ній викладеній, просили її задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Як вбачається з договору довічного утримання, укладеного 27 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу, [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй ? частку квартири [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язався забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно (а.с 5). Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов Договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як вбачається із змісту договору довічного утримання, обов'язок набувача майна по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначений умовами цього договору, зокрема пунктом 2 цього договору. Пунктом 13 договору передбачено, що розірвання договору, зміни та доповнення до нього допускаються тільки за згодою сторін і підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Проте, всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач та її представник не представили суду доказів та не довели неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором. При цьому, належне виконання відповідачем умов договору щодо здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг не змогли спростувати свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зате протилежне повністю підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказали на систематичне надання відповідачем допомоги та належний догляд його за позивачем. Крім того, факт догляду і добросовісного виконання своїх обов'язків за договором підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків - дільничні лікарі [PERSON] та [PERSON], які вказали, що при відвідуванні [PERSON] зауважили, що остання завжди була охайною та доглянутою. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені суд докази, суд приходить до висновку про відсутність беззаперечних фактів, які б слугували безумовною та достатньою підставою для розірвання договору довічного утримання і суд не вбачає підстав для його розірвання. Про наведене також свідчить і те, що не зважаючи на конфлікт, який виник між сторонами, відповідач продовжував пересилати кошти та надавати іншу допомогувідповідачу, які остання відмовлялась отримувати. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст. 14, 41, 124 Конституції України, ст. ст. 526, 744, 754-756 ЦК України,

Outcome: dismissed