Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного університету «Житомирська політехніка» про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні в сумі 93913,12 грн. Позов обґрунтовано тим, що 30.01.2008 року позивач була прийнята на роботу до Житомирського державного центру науково-технічної та економічної інформації, однак 10.12.2015 року було звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату, однак виплату проведено не було, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04.05.2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача 12931,24 грн. заборгованості по заробітній платі, 6361,90 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1500,00 грн. моральної шкоди. Позивач зазначила, що розрахунок проведений з нею 26 листопада 2020 року, тому стягнено з відповідача підлягають кошти в сумі 93913,12 грн. в якості середнього заробітку за час затримки розрахунку. Ухвалою суду від 13.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін по справі. 15.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов в якому зазначено, що розрахунок з позивачем здійснено 26.11.2020 року, а до суду вона звернулась лише у квітні місяці 2021 року, а тому [PERSON] пропущено трьох місячний строк звернення до суду з позовом та не поданю клопотання про поновлення зазначено строку, тому позов підлягає залишенню без розгляду. Також представником відповідача зазначено, що сума позову не співмірна із виплаченою сумою заборгованості, тому при прийнятті рішення просив суд врахувати дану обставину (а.с. 27-28). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівникові виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах із Державним підприємством «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» з 30.01.2008 року по 10.12.2015 року (а.с. 4). Згідно наказу Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» № 47/265-к від 10.12.2015 року [PERSON] звільнена з посади продавця 2 категорії відділу комерції та вивчення попиту на товари народного споживання з 10.12.2015 року за п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку із скороченням штату відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України № 933 від 15.09.2015 року «Про реорганізацію Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій»» (а.с. 6-9). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04.05.2016 року у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій», Житомирського державного технологічного університету про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди встановлено що [PERSON] несвоєчасно виплачена заробітна плата, у зв`язку з чим позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» на користь [PERSON] 12931,24 грн. заборгованості по заробітні й платі , 6361,90 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1500 грн. моральної шкоди та на користь держави 2079,30 грн. судового збору. Позов в частині вимог до Житомирського державного технологічного університету залишити без задоволення за безпідставністю (а.с. 13). Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20.10.2020 року задоволено заяву Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено сторону боржника у виконавчому провадженні №51824940 з Державного підприємства «Житомирський державний центр науково - технічної інформації та інновацій», який вибув, на його правонаступника - Державний університет «Житомирська політехніка» (Житомирський державний технологічний університет) (а.с. 16-17). З копії банківської виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що виплата заборгованості за рішенням суду була здійснена 26 листопада 2020 року (а.с. 12). Згідно положення ст. 233 КЗпП України та п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - до даних правовідносин повинен застосовуватись тримісячний строк для звернення до суду з таким позовом. У Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення). Верховний Суд України у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-162цс17 дійшов правового висновку, що відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Оскільки розрахунок з позивачем проведено 26.11.2020 року перебіг тримісячного строку починається з наступного дня, тобто з 27.11.2020 року. Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою 23.04.2021 року, тому пропустила тримісячний строк звернення до суду з даних правовідносин. Заяву про поновлення пропущеного строку позивачем подано не було, а тому з врахуванням того, що нею пропущений, передбачений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду за вирішенням питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважає, що в позовних вимогах необхідно відмовити.

Outcome: dismissed