Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Глобус», в якому просить стягнути з відповідача 10000,00 грн. неповернутих власних коштів; пеню в сумі 5100,00 грн. (10000,00 грн. x 3% x 17 днів); витрати на забирання грошей в сумі 320 грн. х 3 + 113,16 грн. + 120,16 грн., на загальну суму 16293,32 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що 03.03.2017 року [PERSON] через повіреного [PERSON] , на підставі нотаріального доручення заключила договір депозиту «класичний» №144688 з ПАТ «КБ Глобус», через відділення №9 в м.Львів на вул.Чайковського, 16. Договір оформлявся значний час, переоформлявся. Договір 03.03.2017 року повністю не був оформлений і за пропозицією менеджера банку [PERSON] було запропоновано отримати платіжну карту 07.03.2017 року, оскільки він повідомив, що буде поповнювати даний вклад та оформляти ще новий вклад. Первинна сума розміщення в банку становить 10000,00 грн. Крім того, банком була видана безкоштовна миттєва платіжна карта на [PERSON] . Проаналізувавши договір, вивчивши відзиви клієнтів банку в інтернеті, відвідавши відділення повіреним [PERSON] 07.03.2017 року розірвано (розірвала) договір №144688 від 03.03.2017 року. Проте, кошти не були повернуті [PERSON] від 07.03.2017 року на підставі необхідності розгляду звернення протягом 10 днів - про що повідомив керівник відділення банку, посилаючись на ЗУ «Про звернення громадян». Письмові заяви, подані на адресу відділення, засвідчують вищевказане. Крім того, основною причиною розірвання депозиту стала вимога банку про оплату платіжної карти для [PERSON] , про що не було повідомлено працівником банку 03.03.2017 року. Відповідно до телефонного повідомлення керівника відділення банку Сенчина О.В. прибув 17.03.2017 року для отримання коштів. Проте, касир відмовилась видати кошти, оскільки в [PERSON] відсутня пластикова картка. [PERSON] повторно подав заяву про повернення коштів. Просить позов задоволити. Згідно повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2019 року, головуючого по справі обрано суддю Мисько Х.М. Ухвалою суду від 16.10.2019 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Провадження у справі не зупинялося, відтак, підстав для його поновлення немає. Позивач та її представники в судові засідання, які призначались на 30.10.2019 року, 23.12.2019 року; 30.01.2020 року; 27.03.2020 року; 30.04.2020 року; 01.07.2020 року не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, шляхом направлення на їх адресу, зазначену в позовній заяві, судових повісток. Водночас, позивач у своїй позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі. 03.02.2020 року від представника відповідача - адвоката Бондаренко Р.В. надійшло клопотання на адресу суду, в якому просить проводити розгляд справи проводити без участі відповідача. Крім того, зазначає, що АТ «КБ «Глобус» проти позовних вимог заперечує, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, в задоволенні позовної заяви просить відмовити в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 03.03.2017 року у відділенні №9 (м.Львів), між [PERSON] та ПАТ «КБ «ГЛОБУС» укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Класичний» за №144688. 03.03.2017 року на особовий рахунок [NUMBER] зараховано 10000,00 грн. згідно Договору №144688 та видано персоніфіковану платіжну картку. Згідно ст.2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст.633 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. З матеріалів справи вбачається, що 07.03.2017 року до ПАТ КБ «Глобус» надійшла заява представника [PERSON] за довіреністю [PERSON] про розірвання Договору банківського вкладу (депозиту) та дострокове повернення коштів. Як видно з долученої до матеріалів справи виписки по угоді №144688 від 03.03.2017 року, на картковий рахунок клієнта 14.03.2017 року було повернуто суму депозиту в розмірі 10000 грн. Згідно копії заяви на видачу готівки №1338 від 19.05.2017 року, представник [PERSON] за довіреністю - [PERSON] отримав перераховані за Договором банківського вкладу (депозиту) у сумі 10 000, 00 грн. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України, в разі, якщо кредитор не вчинив дії, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, то кредитор вважається таким, що прострочив. Доказами, відповідно до ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи спір, суд враховує, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема неповернутих 10000 грн. власних коштів, оскільки це спростовується наявною в матеріалах справи копією заяви на видачу готівки №1338 від 19.05.2017 року, згідно якої, представник [PERSON] за довіреністю - [PERSON] отримав вказану суму коштів за Договором банківського вкладу (депозиту). Крім того, не підтверджено жодними достовірними доказами посилання позивача на наявність нарахованої нею пені та витрат на забирання грошей. Зважаючи на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про стягнення коштів слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed