Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та утримання для дружини до досягнення дитиною трьох років, в обґрунтування якого посилається на те, що з 21.12.2000 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, є батьками шістьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні. [PERSON], який є батьком малолітніх дітей, грошових коштів на їх утримання добровільно не надає, а тому просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 300 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Також, як дружина, з якою проживає дитина, яка не досягла трьохрічного віку, відповідно до положень ст.84 Сімейного кодексу України, має право на утримання від відповідача до досягнення дочкою [PERSON] трьох років, і просить стягувати його в розмірі 300 грн., щомісячно. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та дала пояснення згідно зави, вказавши, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, її дохід становлять соціальні виплати в зв'язку із народженням дітей. Відповідач добровільно утримувати дітей не допомагає, грошові кошти, які заробляє періодичними підробітками, витрачає на власні потреби. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином згідно поштової розписки про вручення судової повістки. Зави про розгляд справи у його відсутності не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 21.12.2000 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 31 грудня 2000 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що вбачається із долучених свідоцтв про народження. Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання обов'язку утримувати дітей, а тому з метою захисту інтересів малолітніх дітей, які мають право на утримання від своїх батьків, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів з [PERSON] Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Стороною відповідача не подано доказів на спростування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, не представлено будь-яких доказів щодо обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів. Приймаючи до уваги вік дітей, їх потреби, суд визначає розмір аліментів - 300 грн., щомісячно, на кожну дитину, до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що із позивачем проживає малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] є працездатним, офіційно не працевлаштований на постійне місце роботи, проте підробляє періодичними заробітками, а тому суд приходить до висновку, що він має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання позивача в розмірі 300 грн. щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON] трьохрічного віку, тобто до [INFO].

Outcome: approved