Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення компенсації за часту у спільному майні, який в подальшому уточнила та в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за Ѕ частини спільного сумісного майна подружжя Mersedes-Benz Vito 111CDI, 2009 року випуску, сірого кольору, в сумі 168 687 грн. та причепу марки КРД 050108, 2010 року випуску, в сумі 4000 грн., в загальному розмірі 172687 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 06.09.2003 року було укладено шлюб, який розірвано. В період шлюбу сторони придбали транспортний засіб Mersedes-Benz Vito 111CDI, 2009 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER] , причеп марки КРД 050108, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] , гараж розміром 10 м. х 11 м. у 2006 році, розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.12.2013 р. відмовлено в задовленні позовних вимог [PERSON] про поділ майна подружжя, проте рішенням Апеляційного суду Донецької області рішення суду першої інстнації скасовано та прийнято нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким визнано договір купівлі-продажу транспортного засобу Mersedes-Benz Vito 111CDI, державний номер [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 31.05.2013 р. недійсним, визнано право власності за позивачем на Ѕ частину спільного майна подружжя вищевказаного автомобіля, причепу та гаражу. На теперішній час гараж зареєстрований за позивачем, проте автомобіль та причеп неможливо зареєструвати, оскільки відповідач не надав їх для огляду в МРЕВ м. Бахмут. Згідно відповіді територіального сервісного центру № 1442 від 01.06.2017 р. вищевказаний транспортний засіб та причеп продані, кому саме не зазначено. Позивач зверталась до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, проте рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31.05.2018 р. відмовлено в задоволенні позовних вимог із застосуванням строків позовної давності, постановою Апеляційного суду Донецької області від 25.09.2018 р. вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вважає, що має право на компенсацію вартості спільного майна, оскільки відповідачем були продані 04.04.2014 р. спірний автомобіль та 29.03.2014 причеп. Оцінку спірного майна позивач позбавлена провести, оскільи майно продано та відсутні документи на нього, тому позивач виходить з його ринкової вартості, продажу на день взерення до суду. Ринкова вартість вищевказаного автомобіля - 400 000,00 грн., причепу - 8000 грн. Вартість автомобіля згідно висновку експерта становить 337 374,00 грн., тобто Ѕ частина становить 168 687,00 грн. Щодо вартості причепу в сумі 4000 грн., то вказана вартість визначена з показів покупця даного причепу, який дав пояснення в іншої справи стосовно вартості придбаного майна, тому вважає, що вказана обставина доказуванню не підлягає. Стосовно порушеного представником відповідача строків позовної давності, які просить застосувати, позивач зазначила, що строк позовної давності починає плинути з дня коли особа дізналася про своє порушене право (продаж транспортного засобу), з червня 2017 року, як встановлено постановою Апеляційного суду від 25.09.2018 року і не підлягає доказуванню. Стосовно того, що представник відповідача вказує на початок строку з березня 2014 року, коли [PERSON] не дав згоди на реєстрацію транспортного засобу, не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] вже реалізувала своє право на частину транспортного засобу і це не збігається з моментом перебігу строку позовної давності про стягнення компенсації, так як вона вже була власником транспортних засобів. Всі ці обставини встановлені іншим рішенням суду, яке набуло законної сили і в силу ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Харченко О.П. від 29.10.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.11.2018 року справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.10.2019 року справу прийнято до провадження судді Погрібної Н.М. за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20.01.2020 року справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до відзиву представника відповідача, останній позовні вимоги не визнав, просив застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 02.10.2013 р., з позовної заяви та доданих документів вбачається, що позивач у лютому 2014 року набула право на Ѕ частину спірного майна. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Стягнення грошової компенсації вартості частки майна у праві спільної часткової чи спільної сумісної власності на користь одного із співвласників є різновидом поділу майна та виникає у такого співвласника в момент виникнення самого права спільної часткової власності. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 19.02.2014 р. за сторонами визнано право власності на Ѕ частку спірного майна за кожним, тобто з цього часу спірне майно переведено в статус спільної часткової власності сторін, тому право на компенсацію вартості частки у спільному майні у позивача виникло з 19.02.2014 р., про що позивачу було відомо, проте позивач звернулась до суду з відповідним позовом лише у жовтні 2018 р., тобто з пропущеним строком позовної давності. Посилання позивача, що їй стало відомо про відчуження спірного майна під час розгляду в суді іншої справи в 2018 р. є безпідставними, оскільки право на компенсацію вартості частки спільного майна виникає та існує незалежно від факту відчуження чи самостійного використання цього майна іншим співвласником. До того ж, такі твердження позивача не відповідають фактичним обставинам, оскільки про відчуження спірного майна їй було відомо до звернення до суду і саме це стало підставою такого звернення. Більш того, про відчуження відповідачем спірного майна на користь третіх осіб позивачу було відомо в 2013 році і саме це стало підставою для її звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору про відчуження спірного автомобіля та про визнання права власності на Ѕ частки на спірне майно. Водночас сам факт відчуження у своїх інтересах спірного автомобіля, також свідчив про те, що відповідач заперечує право позивача на спірне майно, про що позивачу було вдомо ще в 2013 році. Вартість спірного майна має бути визначена за дійсною вартістю на час розгляду справи, оскільки між сторонами не має жодної згоди щодо такої вартості. Між тим, згідно з пп.2.1 п.2 розділу IV Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 8.10.1998р., визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів, їх складових належить до числа основних завдань автотоварознавчої експертизи, тобто потребує спеціальних знань. У зв`язку з чим, дійсна вартість спірного майна, а відтак і ціна позову, може бути визначена лише на підставі висновку експертизи. Проте, відповідне клопотання позивачем не заявлено. Посилання позивача на необхідність надання саме відповідачем технічного паспорту на транспортні засоби та самі транспортні засоби для забезпечення можливості проведення експертизи є безпідставним, оскільки згідно з чч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Тобто, саме на позивача покладено обов`язок довести належними, допустимими та достатніми доказами обставини позову, в тому числі й розмір вартості майна, який позивач просить стягнути на свою користь. Однак, на даний час належних, допустимих та достатніх доказів зазначеної обставини позивачем не представлено. Посилання позивача на відсутність у неї документації та самих транспортних засобів не є тією обставиною, яка визначена ст. 82 ЦПК України, як підстава для звільнення від її доказування. При цьому, позивач посилаючись на те, що спірне майно відчужено третім особам фактично визнає, що ані транспортні засоби, ані документація на них, не знаходиться у відповідача. Законом чітко встановлено порядок отримання учасником справи доказів, отримання яких для нього неможливо. Проте, позивач не вчинила жодних дій, направлених на забезпечення можливого проведення відповідної автотоварознавчої експертизи, безпідставно переклавши свої обов`язки по доказуванню розміру спірної суми на відповідача. Оскільки, позивачем не виконано обов`язок щодо надання всіх доказів або вчинення всіх дій, направлених на отримання цих доказів, тому доводи позивача щодо неможливості заявити клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи є передчасними. Посилання позивача на ціну, зазначену в договорі купівлі-продажу, є безпідставним, оскільки відповідний договір до суду не надано. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, останній надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, останній надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміру грошової компенсації, яку остання просить стягнути з відповідача. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки остання набула право власності на спірне майно у лютому 2014 р.,, проте до суду звернулась з дійсним позовом у 2018 р. Посилання позивача на те, що право вимоги компенсації вартості частки спільного майна виникло з дня, коли позивач дізналась про продаж відповідачем спірного автомобіля, є безпідставними. Право отримати компенсацію вартості частки спільного майна позивач мала незалежно від того, чи продав відповідач спірний автомобіль чи продовжує ним користуватись. Також, зазначив, що звіт про оцінку спірного автомобіля, який скаледно з порушенням законодавства, не є належним доказом, оскільки ринкова вартість визначалась не для фургону, а для пасажирського мікроавтобуса, тобто для транспортного засобу іншого типу. Крім того, позивачем не надано доказів щодо вартості причепу. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 06.09.2003 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області, що пітверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 06.09.2003 р., візміткою у паспорті [PERSON] (а.с.5-6,7). Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 219/6570/2013-ц, 2/219/2406/2013, які досліджені в судовому засіданні, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.12.2013 р. відмолено в у визнанні договору купівлі-продажу від 31.05.2013 року транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO 111CDI, державний номер [NUMBER] , 2009 року випуску, сірого кольору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] - недійсним. Відмовлено в поділі спільної сумісної власності подружжя, а саме у визнанні за [PERSON] права спільної власності подружжя на 1/2 частку транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO 111CDI, державний номер [NUMBER] , 2009 року випуску, сірого кольору, 1/2 частку причепу марки КРД 050108, державний номер [NUMBER] , 2010 року випуску та 1/2 частку гаражу, розташованого в [ADDRESS] , розміром 10 м. х 11 м., придбаного у 2006 році, а іншу 1/2 частку вказаного майна за [PERSON] (а.с.74-77). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 19.02.2014 р. рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.12.2013 р. скасовано. Позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу транспортного засобу MERCEDES - BENZ VITO 111CDI, державний номер [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 31 травня 2013 року недійсним. Визнано за [PERSON] , [PERSON] право власності по 1/2 частині спільного майна, а саме: транспортного засобу MERCEDES - BENZ VITO 111CDI, державний номер [NUMBER] , причепу марки КРД 050108, державний номер [NUMBER] , 2010 року випуску і гаражу, розташованого в [ADDRESS] , за кожним. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.108-112). З копії довідки Управління державної автоінспекції ВРЕР м. Артемівська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області № 2318 від 28.05.2013 р. вбачається, що відповідно до комп`ютерного обліку станом на 28.05.2013 р. за [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованітранспсортні засоби: Mersedes-Benz Vito 111CDI, 2009 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER] , причеп марки КРД 050108, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с.7). [PERSON] 19.03.2014 р. зверталась до начальника центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району (на правах відділу, м. Артемівськ) при УДАІ ГУМВС в Донецькій області з заявою щодо реєстрації на нею Ѕ частини транспортного засобу Mersedes-Benz Vito 111CDI, державний номер [NUMBER] , причепу марки КРД 050108, державний номер [NUMBER] , згідно рішення Апеляційного суду Донецької області від 19.02.2014 р., що підтверджується копією заяви від 19.03.2014 р. (а.с.8). На заяву [PERSON] від 14.04.2014 р. щодо невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 19.02.2014 р. Артемівська міжрайонна прокуратура Донецької області повідомила [PERSON] , що порядок державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів на території України регулюється постановою КМУ від 07.09.1998 р. № 1388 «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», у зв`язку з чим, для реєстрації (перереєстрації) належного [PERSON] транспортного засобу необхідно виконати вимоги зазначеної постанови. Зауваживши, що з копії наданого рішення Апеляційного суду Донецької області від 19.02.2014р. не зазначено обов`язок ЦНППВАЗ з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району при УДАІ ГУМВС в Донецькій області та іншій особі вчинити будь-які дії відносно [PERSON] та належного їй майна, що підтверджується копією листа Артемівської міжрайонної прокуратури Донецької області № 15-150-14 від 22.04.2014 р. (а.с.87 зворотня сторона). Згідно копії листа Територіального сервісного центру № 1442 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області № 2989 від 01.06.2017 р. [PERSON] за її заяву від 31.05.2017р., станом на 01.06.2017 р., надано інформацію, що 31.05.2013 р. на підставі довідки-рахунка ААВ № 390785, виданої ПП «МПП Вибір», транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2009 р.в., кузов [NUMBER] , був зареєстрований на ім`я [PERSON] . 04.04.2014 р. на підставі довідки-рахунка ВІА № 430263, виданої ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит», вищевказаний транспортний засіб в ВРЕР ДАІ (5301) з обслуговування м. Полтави та Полтавського району підпорядкованого УМВС України в Полтавській області був перереєстрований на іншу особу. Відповідно до статті 32 Конституції України, статей 11, 20, 21 Закону України «Про інформацію» та згідно із статтями 6, 7, 10, 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація про особу охороняється Законом, тому надати персональні дані особи, на яку був перереєстрований автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 111, 2009 р.в., кузов [NUMBER] не має правових підстав. 29.03.2014 р. причіп КРД 050108, 2010 р.в., шасі [NUMBER] , який був зареєстрований на ім`я [PERSON] , в Центрі ДАІ 1410 було перереєстровано на іншу особу на підставі довідки-рахунка ВІА № 294230, виданої TOB «АНТАРЕС-РЕАЛ» 15.03.2014 р. Відповідно до статті 32 Конституції України, статей 11, 20, 21 Закону України «Про інформацію» та згідно із статтями 6, 7, 10, 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація про особу охороняється Законом, тому надати персональні дані особи, на яку був перереєстрований причіп не має правових підстав (а.с.9). Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 31.05.2018 р. в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування у останніх автомобіля Mersedes-Benz Vito 111CDI, державний номер [NUMBER] , причепу марки КРД 050108, державний номер [NUMBER] , і повернення їх [PERSON] відмовлено. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 25.09.2018 р. вказане вище рішення суду залишено без змін (а.с.10, 11-14). Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 13.05.2019 р. станом на 01.10.2018 р. ринкова вартість колісного транспортного засобу Mersedes-Benz Vito 111CDI, 2009 року випуску, сірого кольору, кузов № [NUMBER] , становить 337 374,00 грн. (а.с.71, 77-84). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають право власності по 1/2 частині спільного майна, а саме: транспортного засобу MERCEDES - BENZ VITO 111CDI, державний номер [NUMBER] , причепу марки КРД 050108, державний номер [NUMBER] , 2010 року випуску, що ніким зі сторін не оспорюється. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При зверненні до суду позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля у розмірі 168 687 грн. та причепу в сумі 4000 грн., при цьому посилається, що вона визначила оцінку майна виходячи з його ринкової вартості, продажу на день звернення до суду. Заперечуючи проти визначеної позивачем вартості автомобіля, представник відповідача вказував на те, що вартість спірного майна має бути визначена за дійсною вартістю на час розгляду справи, оскільки між сторонами не має жодної згоди щодо такої вартості. Дійсна вартість спірного майна, а відтак і ціна позову, може бути визначена лише на підставі висновку експертизи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно (дане застосування положень закону і постанови Пленуму Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наводиться в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року справа № 483/812/19 провадження № 61-20774св19). Позивач самостійно визначила ринкову вартість спірного автомобіля станом на 01.10.2018 р. згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 13.05.2018 р. Така вартість склала 337 374,00 грн. При цьому, позивач посилається на те, що провести оцінку спірного автомобіля, вона не має можливості, оскільки відстуні технічний паспорт на автомобіль та сам автомобіль. Щодо вартості спірного причепу у розмірі 8000,00 грн., позивачем зазначено, що його вартість не підлягає доказуванню, оскільки вартість зазначеного причепу визначена в договорі купівлі-продажу. При цьому, з матеріалів цивільної справи № 219/10899/17, 2/219/278/18, яка оглянута в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] є власником спірного причепу, який ним придбано у [PERSON] за 8000 грн. згідно довідки-рахунку ВІА № 294230, виданої ТОВ «АНТАРЕС-РЕАЛ» 15.03.2014 р. у м. Бахмут. Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За змістом ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. З огляду на те, що відповідач порушив майнові права позивача на належні їй частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль та причеп, відчуживши це майно без згоди останньої та використавши кошти на власні потреби, а тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації належної їй 1/2 частки від вартості автомобіля марки Mersedes-Benz Vito 111CDI, 2009 року випуску, сірого кольору, в сумі 168 687,00 грн. та причепу марки КРД 050108, 2010 року випуску, в сумі 4000,00 грн., в загальному розмірі 172 687,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 172 687,00 грн. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Враховуючи, що згідно відповіді Територіального сервісного центру № 1442 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області № 2989 від 01.06.2017 р. [PERSON] стало відомо про продаж спірного автомобіля та причепу, позивач звернулась до суду з дійсним позовом 01.10.2018 р., при цьому рішенням Артемівського міськрайонного суду від 31.05.2018 р. в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування у останніх автомобіля Mersedes-Benz Vito 111CDI, державний номер [NUMBER] , причепу марки КРД 050108, державний номер [NUMBER] , і повернення їх [PERSON] відмовлено. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 25.09.2018 р. вказане вище рішення суду залишено без змін, тому позиція останнього є помилковою та такою, що не ґрунтується на вимогах закону. Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved