Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що з відповідачем з 11.03.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбу. У них народилося двоє дітей, син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Буського районного суду від 01.07.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення, діти проживають з матір»ю та перебувають на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дітей не надає, у часті у вихованні не бере, домовленості про матеріальне утримання дітей між ними не досягнуто, тому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1400,00 гривень щомісячно, до їх повноліття. До початку судового засідання [PERSON] подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позов підтримує повністю, просить задоволити. [PERSON] також подав письмову заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позов визнає, згідний сплачувати аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у даному розмірі. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд у відповідності до ст. 197 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено що сторони з 11.03.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Буського районного суду від 01.07.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей, [PERSON], [INFO] (Свідоцтво серії [NUMBER], видане Виконавчим комітетом Олеської селищної ради Буського району 09.10.2006 року, актовий запис № 15) та [PERSON], [INFO] (Свідоцтво серії [NUMBER], видане Виконавчим комітетом Олеської селищної ради Буського району 12.07.2010 року, актовий запис № 10). Згідно довідок Олеської селищної ради № 102, № 103 від 02.02.2017 року, позивачка зареєстрована в [ADDRESS], не працює, здійснює догляд за дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. В силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. З ч. 1 ст. 184 СК України вбачається що, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року діючої в Україні з 27.09.1991року, держави учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Позивачка не працює, отримує допомогу по догляду за дітьми, яких не вистачає для утримання та забезпечення дітей. Відповідач офіційно не працює, постійного доходу не має, однак згідний сплачувати аліменти. Враховуючи вище наведене, та відповідно до ст. ст. 180, 182, 184 СК України, з врахуванням всіх обставин, матеріального становища сторін, того, що позивачці важко самій утримувати дітей, законодавчо закріпленим обов'язком відповідача щодо утримання таких, останньому слід встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1400,00 гривень, проти чого він не заперечує, та які повинен сплачувати щомісячно на утримання двох дітей, починаючи з 02.02.2017 року, до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка, згідно Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вище викладене, вважаю за необхідне сплату судових витрат покласти на відповідача.

Outcome: approved