Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS] . В даному будинку зареєстроване місце проживання [PERSON] , яка фактично з 22.10.2018 року не проживає за цією адресою. Відповідачка жодної участі в сплаті комунальних послуг не приймає. У зв`язку з тим, що відповідачка зареєстрована у будинку, що належить позивачу, остання не може оформити субсидію. [PERSON] , як власник, не має можливості в повній мірі реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Сторони надали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, відповідач проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.11.2006 року [PERSON] належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно наданої суду інформації КП «Чугуївське МБТІ» від 05.11.2019 року, право власності на вказаний будинок зареєстроване за позивачем (а.с.26). У зазначеному будинку зареєстрована [PERSON] , [INFO] , однак, фактично там не проживає з 22.10.2018 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кам`яноярузької сільської ради Чугуївського району Харківської області від 07.10.2019 року (а.с.8,17). Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 71 та ч. 1 ст. 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідачка за місцем своєї реєстрації не проживає з жовтня 2018 року, будинком не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої її реєстрації у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідачки такою, що втратила право користування вищевказаним будинком. На підставі викладеного і

Outcome: approved