Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хустського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на її утримання, посилаючись на те, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 14.02.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції в Закарпатській області за актовим записом № 29. Від даного шлюбу у подружжя народилася двоє дітей: донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні та вихованні позивачки. Сімейне життя сторін не склалося, вони люди різних характерів та поглядів на життя. Відповідач жодним чином не піклується про сімю. Сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Шлюб між ними існує формально. Відповідач на даний час працює по найму в магазині «Автозапчастини», і може сплачувати аліменти. Позивачка самостійно не в змозі утримувати та належним чином забезпечувати дітей. Позивачка просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, та ставить вимогу про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень щомісячно для утримання неповнолітнього сина [PERSON], оскільки він є інвалідом та потребує постійного лікування, по 1000 гривень щомісячно для утримання неповнолітньої доньки [PERSON] та по 1000 гривень щомісячно на її утримання до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, суду пояснила, що вони з відповідачем на протязі двох років проживають окремо і подальше збереження сімї між ними не можливе. Діти перебувають на її утриманні. Просила суд постановити рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі вказаному в позовній заяві. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу не заперечив. Додатково суду пояснив, що не відмовляється сплачувати аліменти на утримання дітей але він не в змозі сплачувати аліменти в такому розмірі, оскільки не має постійного місця роботи, підприємницькою діяльністю не займається. Крім того, проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою та у них народилася дитина. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2004 року. Від даного шлюбу у подружжя народилася двоє дітей: донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Дана обставина стверджена в судовому засіданні оглянутим свідоцтвом про реєстрацію шлюбу між сторонам та копіями свідоцтв про народження дітей. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, сторони проживають окремо одне від одного і не ведуть ніякого спільного господарства. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони разом не проживають і позивачка не бажає примирення та відновлення шлюбних відносин з відповідачем, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Неповнолітні діти сторін знаходяться на утриманні та вихованні позивачки, що стверджено в судовому засіданні оглянутою довідкою виданою ЖЕК № 2 від 10.06.2015 року. Також в судовому засіданні встановлено, що неповнолітній син сторін - [PERSON], [INFO] є інвалідом з дитинства, що підтверджується довідкою про отримання позивачкою державної соціальної допомоги виданою виконкомом Хустської міської ради від 09.10.2014 року за № 253. Наведені обставини свідчать про обґрунтованість та правомірність вимоги позивачки щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей до досягнення ними повнолітнього віку, так як відповідно до ст. 180 СК України такі обовязки покладаються на батьків дитини. При розгляді даної справи встановлено, що відповідач працює по найму. Однак, який саме розмір заробітку чи доходів у відповідача не встановлено. В судовому засіданні також не встановлено доказів, які б свідчили про наявність у відповідача стабільного заробітку або доходів, а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підстав ст. 184 СК України, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, частково задовольнивши позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей. Крім цього, суд вважає доведеними вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь грошової допомоги, на період її перебування у відпустці по догляду за неповнолітньою дитиною, до досягнення нею трьох річного віку. Оскільки відповідно до вимог ст. 75 СК України таке право надано позивачці, у звязку з її тимчасовою непрацездатністю та потребою в матеріальній допомозі. Така потреба позивачки у матеріальній допомозі, стверджується незначною грошовою допомогою, яку вона отримує на час догляду за дитиною, не маючи інших джерел матеріального забезпечення. А тому відповідно до вимог ст.ст. 80,84 СК України, суд вважає за можливе задовольнити цю вимогу частково, визначивши розмір аліментів на утримання дружини в твердій грошовій сумі. Враховуючи наведене та

Outcome: partial