Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] селищної ради Чутівського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, який обґрунтовувала тим, що вона є практикуючим лікарем-стоматологом і зареєстрована як фізична особа приватний підприємець, у 2006 р. звернулась до [PERSON] (до перейменування Артемівська) селищної ради Чутівського району Полтавської області по питанню надання їй в оренду приміщення для приватного стоматологічного кабінету. 25.10.2006 р. їй було надано в оренду частину приміщення площею 25, 9 м2 за адресою Полтавська область, Чутівський район, смт. Артемівка, вул. Артема, 2, (після перейменування - Полтавська область, Чутівський район, смт. Скороходове, вул. Софійська, 2б). Крім того, рішенням селищної ради від 12.05.2006 р. була задоволена її заява про надання їй в оренду земельної ділянки за вищевказаною адресою. Вона зробила ремонт в орендованому приміщенні, виготовила технічну документацію на орендовану земельну ділянку і стала користуватись даним майном. У газеті «Сільські новини» за 08.10.2016 р. було надруковано оголошення про те, що орендоване нею майно не має власника і є безхозним. Вважає, що вона добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і відкрито користується ним протягом 10 років, просила визнати за нею право власності на нежитлове приміщення площею 25, 9 м2, що розташоване за адресою Полтавська область, Чутівський район, смт. Скороходове, вул. Софійська, 2б, за набувальною давністю. Ухвалою судді від 16.05.2017 р. до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету спору, залучено Комунальне підприємство госпрозрахункова дільниця «Комунальник». Сторони та третя особа про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Позивачка в судове засідання не з'явилась. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити, надавши укладену між позивачкою та головою [PERSON] селищної ради Чутівського району Полтавської області мирову угоду, яку просив задовольнити. Представник [PERSON] селищної ради Чутівського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій у вирішенні справи покладається на розсуд суду. [PERSON] селищний голова надав суду клопотання, в якому просив відмовити у визнанні мирової угоди. Представник третьої особи КП ГД «Комунальник» просив в задоволенні позову відмовити, т.я. власником спірного майна є територіальна громада [PERSON] селищної ради Чутівського району Полтавської області і це майно перебуває на балансі у КП ГД «Комунальник». Суд, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та позиція сторін та третьої особи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Суду представником позивача була надана мирова угода, укладена 12.05.2017 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] селищною радою Чутівського району Полтавської області. Селищний голова [PERSON] селищної ради Чутівського району Полтавської області надав в судове засідання клопотання від 30.05.2017 р., в якому просив відмовити у визнанні мирової угоди. Враховуючи викладене, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди у зв'язку з відмовою відповідача від укладеної мирової угоди. Відповідно до акту приймання-передачі майна від 25.04.2003 р. ГД «Сількомунгосп» передала в комунальну власність Артемівської територіальної громади Чутівського району Полтавської області житловий будинок з підвалом та сараєм за адресою вул. Артема, 2, в смт. Артемівка Чутівського району Полтавської області, яке знаходилось на балансі ГД «Сількомунгосп». Згідно з рішенням № 393 від 20.02.2004 р. Артемівської селищної ради Чутівського району Полтавської області з балансу ГД «Сількомунгосп» на баланс КП ГД «Комунальник» був переданий житловий фонд та майно, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади. 12.05.2006 р. Артемівська селищна рада Чутівського району Полтавської області прийняла рішення № 32 «Про передачу в оренду земельної ділянки комерційного використання», згідно з яким сесія селищної ради вирішила передати земельну ділянку площею 59 м2 в оренду [PERSON] за адресою смт. Артемівка вул. Артема, 2, строком на 10 років з наступним правом викупу, на якій розташована будівля за адресою вул. Артема, 2, смт. Артемівка Чутівського району Полтавської області. Відповідно до акту приймання-передачі від 01.06.2006 р. у власність територіальної громади Артемівської селищної ради Чутівського району Полтавської області був переданий житловий будинок, який не увійшов до статутного фонду ВАТ «Павлівське», та перебуває на обліку у регіональному відділенні Фонду державного майна України в Полтавській області та розташований за адресою смт. Артемівка Чутівського району Полтавської області, вул. Артема, 2. 13.06.2006 р. між Артемівською селищною радою Чутівського району Полтавської області та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 59 м2 за адресою смт. Артемівка Чутівського району Полтавської області, вул. Артема, 2, строком на 10 років та підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду. Рішенням Артемівської селищної ради Чутівського району Полтавської області № 107 від 22.06.2016 р. нежитловому приміщенню (стоматологічний кабінет) присвоєна адреса вул. Софіївська, 2б, смт. Скороходове Чутівського району Полтавської області. З наданих суду документів вбачається, що спірне майно частина приміщення площею 25, 9 м2, що складається з кабінету та тамбуру, і яке розташоване за адресою вул. Софіївська, 2б (Артема, 2), в смт. Скороходове (Артемівка) Чутівського району Полтавської області, перебуває у власності територіальної громади [PERSON] селищної ради Чутівського району Полтавської області та знаходиться на балансі КП ГД «Комунальник», і яким, згідно пояснень представників позивача та третьої особи, з жовтня 2006 р. по час розгляду справи в суді, відповідно до укладених між КП ГД «Комунальник» та фізичною особою приватним підприємцем [PERSON] договорів оренди, перебуває в оренді у останньої як фізичної особи - підприємця. Стосовно посилань на те, що у власність територіальної громади Артемівської селищної ради Чутівського району Полтавської області, згідно акту приймання-передачі від 01.06.2006 р., передана лише житлова частина будинку, що не увійшов до статутного фонду ВАТ «Павлівське» та перебуває на обліку у регіональному відділенні Фонду державного майна України в Полтавській області, та який розташований по вул. Артема, 2, в смт. Артемівка Чутівського району Полтавської області, а частина приміщення, яке займає аптека та приміщення, в якому зараз розташований стоматологічний кабінет фізичної особи підприємця [PERSON], не передавались у власність територіальної громади, суд зазначає, що відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 891 від 06.11.1995 р. «Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій» відомчий житловий фонд передається у комунальну власність безоплатно. Разом з відомчим житловим фондом передаються відповідним комунальним підприємствам зовнішні мережі електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, а також будівлі, призначені для обслуговування цього фонду (бойлерні, котельні, каналізаційні та водопровідні споруди, вбудовані і прибудовані приміщення, обладнання тощо). Таким чином, суд приходить до висновку, що нежитлова частина приміщення, яке займає аптека та приміщення, в якому зараз розташований стоматологічний кабінет фізичної особи - підприємця [PERSON] кабінет та тамбур, також були передані у власність територіальної громади Артемівської селищної ради Чутівського району Полтавської області як вбудовані і прибудовані приміщення, разом із житловою частиною будинку. Згідно\~ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 344 ЦПК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку, при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Аналогічні роз'яснення містить п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно якого, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність добросовісність має враховуватися саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Добросовісне володіння має місце тоді, коли володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. На думку суду, володіння позивача спірною частиною приміщення не відповідає ознакам, визначеним в\~ст. 344 ЦК України, а саме воно не є добросовісним, з огляду на те, що позивач, як фізична особа підприємець, згідно наданих суду представниками позивача та третьої особи договорів оренди частини приміщень в будинку, розташованого по вул. Артема, 2, в смт. Артемівка (після перейменування вул. Софіївська, 2б, в смт. Скороходове) Чутівського району Полтавської області, які укладені між КП ГД «Комунальник» та фізичною особою підприємцем [PERSON] за 2009 2017 роки та пояснень представників позивача та третьої особи, що аналогічні договори були укладені і в період з 2006 по 2008 роки, що свідчить про обізнаність позивача про відсутність у нього підстав для набуття права власності та наявність фактичного власника спірних приміщень. Одночасно суд констатує, що відповідно до наданих суду вищезазначених договорів оренди частини приміщень за 2009 2017 роки та пояснень представників позивача та третьої особи, що аналогічні договори були укладені і в період з 2006 по 2008 роки, [PERSON] користується спірним приміщенням саме як фізична особа підприємець, а з позовом до суду [PERSON] звернулась як фізична особа. Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed