Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який не одноразово уточнювала та змінювала в ході розгляду справи та в остаточній редакції від 17.10.2017 року (т. 5 а.с. 141-146) просила: Визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на: ●дохід в розмірі 6 348 492, 23 (шість мільйонів триста сорок вісім чотириста дев'яносто дві грн.23 коп.) отриманих відповідачем внаслідок продажу цінних паперів; ●дохід в розмірі 2 106 729,36 (два мільйони сто шість тисяч сімсот двадцять дев'ять грн. 36 коп.) отриманий відповідачем у вигляді заробітної плати; ●дохід в розмірі 166 964,00 (сто шістдесят шість тисяч дев'ятсот шістдесят чотири грн. 00 коп.) від операцій з продажу нерухомого майна; ●дохід в розмірі 510,15 (п'ятсот десять грн. 00 коп.) дохід у вигляді дивідендів та роялті; ●дохід в розмірі 15 888,63 (п'ятнадцять тисяч вісімсот вісім грн. 63 коп.) дохід отриманий платником податку як додаткове благо; ●дохід в розмірі 1 540,00 (одна тисяча п'ятсот сорок грн. 00 коп.) сума сплачені роботодавцем на користь вітчизняних вищих та професійно-технічних закладів за фізичну особу для підготовки чи перепідготовки такої фізичної особи; ●грошові кошти в розмірі 891 459,87 грн., зараховані та виплачені на картковий рахунок [NUMBER] [PERSON] в ВАТ «Кредитпромбанк» в період з 28.09.2017 року по 01.03.2013 року; ●грошові кошти в розмірі 56 261,59 доларів США (еквівалентно 1 493 013,81 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 17.10.2017 року) зараховані та виплачені на картковий рахунок [NUMBER] [PERSON] в ВАТ «Кредитпромбанк» в період з 28.09.2007 року по 01.03.2013 року, всього доходів та коштів на загальну суму 12 324 798,05 (дванадцять мільйонів триста двадцять чотири тисячі сімсот дев'яносто вісім грн. 05 коп.). Поділити спільне сумісне майно: ●визнати за [PERSON] право власності на доходи та кошти в розмірі - 6 162 399,02 грн. (шість мільйонів сто шістдесят дві тисячі триста дев'яносто дев'ять грн. 02 коп.) ●визнати за [PERSON] право власності на доходи та кошти в розмірі - 6 162 399,02 грн. (шість мільйонів сто шістдесят дві тисячі триста дев'яносто дев'ять грн. 02 коп.) Стягнути з відповідача - [PERSON] на користь [PERSON] 6 162 399,02 грн. (шість мільйонів сто шістдесят дві тисячі триста дев'яносто дев'ять грн. 02 коп.) - суму доходів та коштів прихованих і витрачених [PERSON] проти волі [PERSON] і не в інтересах та не на потреби сім'ї. Вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що в період з 28.09.2007 року по 01.03.2013 року вона перебувала в шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] Під час шлюбу [PERSON] було отримано доходи, про які [PERSON] не було відомо до моменту отримання відомостей витребуваних ухвалами під час судового розгляду даної справи. При цьому, позивач [PERSON] не була обізнана про дії відповідача [PERSON] щодо купівлі-продажу цінних паперів під час шлюбу. Відповідачем в порушення ст. 65 СК України не була отримана письмова згода позивачки на укладання договорів купівлі-продажу цінних паперів, а кошти отримані від продажу цінних паперів не були використані відповідачем в інтересах сім'ї та на її потреби, фактично були ним приховані. Факт приховування дійсних доходів відповідачем в період шлюбу обґрунтовувала вимушеним поданням позову до суду про стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини (справа №2/331/174/13). В нормативне обґрунтування позову позивач посилається на положення ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України про те, що набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Також, на положення ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61, 69 СК України, 177, ч. 2, 3 ст. 325 на підставі яких слідує, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлене шлюбним договором чи законом в тому числі гроші та цінні папери, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя. Додаткового посилаючись на ст. 63 СК України та п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» позивач вказує на рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності. У зв'язку з приховуванням доходів та використанням їх на власний розсуд проти волі Позивачки і не в інтересах сім'ї та не на її потреби позивач в силу положень ст. 16 ЦК України вважала належним способом захисту своїх прав - визнання права спільної сумісної власності та стягнення з відповідача належної частки доходів та коштів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача надав пояснення, що [PERSON] за час спільного проживання не було відомо про доходи чоловіка [PERSON], в тому числі на фондовому ринку, згоди на укладення будь-яких угод стовно цінних паперів вона не надавала. Отримана інформація про доходи та кошти про які вона дізналася лише після їх витребування судом, не були використані в інтересах сім'ї та на її потреби. Представник позивача наполягав на тому, що [PERSON] не мав достатніх коштів до шлюбу, які були витрачені ним на придбання акцій в період шлюбу. Також зазначалося, що при наявності доведених розмірів отриманих доходів відповідач не надав жодного доказу на підтвердження використання цих коштів в інтересах сім'ї. В обґрунтування розмірів доходів позивачкою взято до уваги довідку ДФС від 11.04.2017 року, яка надана на виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2017 року про доходи [PERSON] отримані від податкових агентів за період 3 квартал 2007 року - 1 квартал 2013 року (т. 4 а.с. 28-33). Крім цього, надані ТОВ «Фінансово-Депозитарна компанія», ПрАТ «Івекс капітал» документи, що підтверджують купівлю-продаж цінних паперів (т. 4 а.с. 126-140, 143-250, т. 5 а.с. 1-122). А також виписки АТ «Фінанси і кредит» (а.с. т. 4 а.с. 56, 64-94), ПуАТ «Фідобанк» (т. 4 а.с. 34-50), ПАТ «Кредитпромбанк» (т. 2 а.с. 153 -173). Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали. Вважають позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Просять в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Надали заперечення про те, що відповідач не заперечує того факту, що дійсно отримував доходи, в тому числі від діяльності на фондовому ринку про що було відомо [PERSON] Не заперечував проти отримання доходів у вигляді заробітної плати та інших виплат за основним місцем роботи. Категорично заперечив розмір доходів зазначений позивачем, як отриманий ним від діяльності на фондовому ринку та надав детальні розрахунки та пояснення щодо даних доходів. Пояснив, що доходи від продажу акцій та заробітна плата були розміщені в тому числі на рахунку банку ВАТ «Кредитпромбанк», та що позовні вимоги про стягнення доходів від операцій з продажу цінних паперів повторюють позовні вимоги про стягнення грошових коштів зарахованих на рахунок ВАТ «Кредитпромбанк». Надав пояснення щодо того, що саме ці доходи сім'я витрачала під час спільного проживання на придбання спільного будинку, ремонту будинку та його облаштування, на численні туристичні подорожі та дозвілля тощо. Гроші, які вкладав не вважає пов'язаними із шлюбом, адже мав гроші до шлюбу та займався діяльністю з цінними паперами як до шлюбу так і під час. Крім того, надав пояснення, що хоча [PERSON] і було відомо про цю діяльність вона не приймала в ній безпосередньої участі будь-яким чином в тому числі фінансово. Кошти отримані ним під час шлюбу як доходи, витрачені в інтересах сім'ї на потреби дружини та дитини. Не погодився з тим, що отримував дохід від оплати за навчання на користь освітнього закладу та не погодився з отриманням доходу від приватного нотаріуса [PERSON], у зв'язку з недоведеністю отримання ним доходу від вказаних контрагентів. В якості доказів посилався на докази наявності особистих коштів до шлюбу (т. 3 а.с. 70, т. 3 а.с. 72), довідку про розміщення депозиту у ВАТ «Кредитпромбанк» (т. 2 а.с. 204) до шлюбу, договір на брокерське обслуговування укладений до шлюбу (т. 1 а.с. 68). Також за клопотанням відповідача були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які надали пояснення. Додатково зазначав про відсутність спірного майна та надавав докази його поділу, зокрема будинку за адресою [ADDRESS] (т. 3 а.с. 4-7). Надав докази сплати аліментів. Надав суду копії декларацій про майновий стан ї доходи за роки до шлюбу та роки перебування в шлюбі (т. 5 а.с. 160-181). Представник третьої особи ТОВ «Фондова компанія «Юнівес» в судове засідання не з'явився. Причину не явки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У відповідності до ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляду справу у відсутність представника третьої особи. Заслухавши в судовому засіданні вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони у цій справі - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 28.09.2007 року по 01.03.2013 року, що сторонами не заперечується. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В своїй постанові по справі 6-38цс15 від 03.06.2015 року Верховний суд України дійшов висновку, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Судом витребувано всі докази на яких наполягала сторона Позивача, як на підтвердження своїх доводів зазначених в позовних вимогах. Зокрема, судом було витребувано відомості від ТОВ «Фінансово-депозитарна компанія» (колишні назви ТОВ «Фондова компанія «Юнівес» ТОВ «Промфінанс»), ПрАТ «Івекс капітал», ТОВ «Велма», які свідчать про численні операції з цінними паперами [PERSON] на фондовому ринку, яка виявлялася в придбанні та продажу акцій українських підприємств. В ході такої діяльності [PERSON] отримував в тому числі і інвестиційний прибуток. Доходи від діяльності на фондовому ринку знайшли своє відображення у відповіді ДФС за відомостями від контрагентів. Діяльність на фондовому ринку [PERSON] розпочав в 2006 році, про що свідчить договір від 08.02.2006 року з ТОВ «Промислові фінанси» (ТОВ «Фінансово-депозитарна компанія») (т. 1 а.с. 68-75). Доходи від інвестиційної діяльності також підтверджуються деклараціями про доходи [PERSON] за роки спільного проживання. Інвестиційним прибутком згідно ст. 14.1.81-1 ПК України є дохід у вигляді позитивної різниці між доходом, отриманим платником податку від проведення операцій з цінними паперами з урахуванням курсової різниці, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, та витратами на придбання таких інвестиційних активів; Так, відповідач [PERSON] не заперечував, що як до шлюбу, так і під час шлюбних відносин він займався інвестиційною діяльністю - придбавав та продавав акції на фондовому ринку для отримання доходу з залученням третьої особи ТОВ «Фондова компанія «Юнівес», з якою був укладений договір комісії на постійне обслуговування на ринку цінних паперів ще 08.02.2006 року, тобто до шлюбних відносин (т.1 а.с. 68). Суд вважає доведеним належними доказами ту обставину, що відповідач [PERSON] використовував під час своєї діяльності власні кошти, які він мав ще до подружнього життя, що зокрема підтверджується довідкою ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» (т.3 а.с.70) та довідкою ДПІ про доходи [PERSON] за 2006 рік (т.3 а.с.72). Позивач [PERSON] у позовних вимогах зазначала, що вона не знала про цю діяльність відповідача [PERSON] взагалі, тобто жодних доказів того, що [PERSON] мала вкладення або якесь інше відношення до діяльності відповідача на фондовому ринку позивачем не надано. Згідно із вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Положення ст. 65 СК України припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя, розпорядження майном за взаємною згодою, доки не доказано інше кимось з подружжя. Таким чином, Закон передбачає презумпцію правомірності правочину. Закон покладає обов'язок спростовувати презумпцію правомірності правочину на іншого з подружжя - того, хто не згоден з цим. Позивач [PERSON] наполягала на тому, що відповідач [PERSON] здійснив відчуження акцій без її відома. Ст. 6 Закону України «Про цінні папери та фондову біржу» надано поняття акції - це іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств. Абз. 2 ч. 1 ст. 6 Закону передбачає, що акція є неподільною. Порядок реалізації прав співвласників акції (акцій) визначається ЦК України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств. Відповідно до ст. 100 ЦК України право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі. П. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що акції можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності і предметом поділу між подружжям, якщо вони були придбані за їх спільні кошти. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Ч. 5 ст. 5 Закону України «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні», який був чинним на момент здійснення операцій з акціями зазначає, що угоди щодо цінних паперів не підлягають нотаріальному посвідченню, якщо інше не передбачено законодавством чи угодою сторін. Нотаріальне посвідчення угод не передбачено договором з ТОВ «Промислові фінанси» від 08.02.2006 року з відповідними додатковими угодами та не передбачено і в замовленнях, а отже воно не було обов'язкове. Не передбачена також і державна реєстрація подібних угод. Стосовно договорів з приводу цінного майна, то зважаючи на відсутність законодавчо визначеного поняття «цінне майно» дане поняття є оціночним. Позивач [PERSON] не просила визнати недійсними угоди з приводу купівлі - продажу цінних паперів, предметом спору у цій справі є лише майно у вигляді грошей, отриманих від продажу акцій, тобто остання фактично зазначені угоди не оспорювала. Таким чином, твердження позивача [PERSON] щодо обов'язкового узгодження операцій купівлі-продажу акцій, які здійснював відповідач з [PERSON], є безпідставними. Суд не вбачає в діях відповідача [PERSON] жодного порушення прав позивача [PERSON], а доводи позивача [PERSON] щодо приховування цих фактів та відчуження без її відома є лише особистою думкою, не заснованою на вимогах Закону. При цьому, позивачем [PERSON] не оспорюються угоди, згідно яких [PERSON] отримував дохід, а вимагається розподіл коштів, отриманих від такої діяльності, що свідчить про те, що позивач [PERSON] не заперечує правомірність способу набуття вказаних доходів. За змістом ст. ст. 63, 65 СК України, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Позивач [PERSON] згідно до позовних вимог наполягала на тому, що вказані гроші відповідач [PERSON] не витратив в інтересах сім'ї та продав акції без відома іншого з подружжя, приховав отримані кошти. При цьому, жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] витратив кошти не в інтересах сім'ї та приховав їх позивачем [PERSON] суду також надано не було. Хоча в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За клопотанням сторони відповідача судом у цій справі було допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Допитаний у суді першої інстанції свідок [PERSON] пояснив, що він знайомий як з позивачем, так й відповідачем, перебував в дружніх стосунках з обома; в його присутності, а також у присутності позивачки в сім'ї [PERSON] відбувалися розмови про акції та наміри придбання певних цінних паперів, а тому вважає, що вона була обізнана про цю діяльність відповідача задовго до припинення шлюбних відносин. Допитаний у суді першої інстанції свідок [PERSON] пояснила, що працювала разом із відповідачем в ВАТ «Кредитпромбанк»; іноді приймала участь у розмовах, в яких відповідач пояснював про те, що він займається діяльністю з придбання та продажу акцій, при цьому позивач мала можливість чути це, а тому позивач обізнана про відповідну діяльність відповідача. Доводи позивача та її представника про те, що доказом витрат не на користь сім'ї є різниця між заявленими у позовній заяві коштами та витратами сім'ї, які не підтверджують витрату саме вказаного розміру коштів, суд оцінєю критично. Суд виходить з того, що отримані [PERSON] кошти від продажу акцій та дохід від продажу акцій були у володінні [PERSON] та подружжя під час шлюбу, отже сторони мали можливість та право розпорядитися ними спільно за взаємною згодою. Судом в ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] могла бути і не освічена щодо кожної угоди, яку укладав відповідач [PERSON] на фондовому ринку, що не можна вважати приховуванням, проте наслідки цієї діяльності у вигляді доходу та отриманих грошей як [PERSON], так і [PERSON], мали можливість витратити під час спільного подружнього життя. Висновки позивача [PERSON] про те, що саме різниця між оборотними коштами та доведеними документально придбаннями і є доказом витрат коштів відповідачем [PERSON] не в інтересах сім'ї, суд вважає припущеннями. При цьому заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що розмір доходів наведений стороною позивача та заснований на даних від контрагентів за предметом позову не може бути беззаперечно прийнятим через те, що при здійсненні підрахунків возивачем не враховано те, що для отримання доходу відповідачем були понесені витрати. Крім того, Позивачем не враховано вирахування комісій, податків з сум доходів. Позивачем не враховано що окрім доходів відповідач також отримував і збитки (негативну різницю) від діяльності з цінними паперами. Також не враховано, що отриманий дохід повністю або частково знову направлявся на придбання акцій. Крім того, позовна вимога про поділ спільного майна подружжя в якій зазначений сукупний дохід [PERSON] за період шлюбних відносин не відображає дійсно наявних коштів у [PERSON] на будь-яку конкретну дату, а є лише узагальненим показником інформації від контрагентів. Також суд звертає увагу на неузгодженість позовних вимог із проміжком часу перебування у фактичних шлюбних відносинах. Так, в довідці ДФС зазначений період 3-го кварталу 2007 року, який охоплює період шлюбу лише два дні, та 1-й квартал 2013 року, який не охоплює березень 2013 року. Крім цього, відповідачем було надано в судовому засіданні копії декларацій про майновий стан та доходи з відмітками органу податкового контролю про їх прийняття, які відображають доходи в тому числі відрахування витрат на придбання інвестиційних активів та відрахування податків. Проте інформація з декларацій не була взята до уваги позивачем. Зазначені вище обставини, не дають змогу суду встановити дійсний розмір доходів отриманих [PERSON] Отже дійсний обсяг доходів від діяльності на фондовому ринку не можливо встановити через не доведеність його позивачем стосовно кожної окремої угоди. Підрахунок позивача який базується на загальних показниках доходів від контрагентів не відображає дійсної інформації діяльності [PERSON] на фондовому ринку, яка полягає в укладенні конкретного договору щодо конкретної кількості акцій та має наслідки як отримання доходу так і передбачає можливі збитки, тобто позитивну або негативну різницю між витратами та загальним доходом, при цьому деталізований розрахунок інвестиційного доходу по кожній угоді позивачем не надано. Стосовно заробітної плати відповідача та інших видів доходів, отриманих ним за основним місцем роботи (Запорізька філія Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», філія «відділення ПАТ Промінвестбанк» в місті Запоріжжі та міста Дніпропетровськ) відповідач не заперечував щодо їх отримання, проте надав пояснення, що він витратив їх під час шлюбу на утримання своєї сім'ї. Позивачем не спростовано та не наведено жодних конкретних доказів стосовно витрачання доходів за основним місцем роботи не в інтересах сім'ї. Суд критично ставиться до заяви позивача про те, що відповідач в період шлюбу не здійснював жодних дій направлених на утримання дитини і своєї дружини адже режиму окремого проживання подружжя встановлено не було. Звернення до суду про стягнення аліментів відбулося лише в 2012 році. На підтвердження інформації стосовно доходу від контрагента [PERSON] судом було направлено ухвалу про витребування доказів від 15.06.2017 року (т. 4 а.с. 103). У своїй відповіді приватний нотаріус [PERSON] від 06.07.2017 року (т. 4 а.с. 123) зазначила, що за період з 28.09.2007 року по 01.03.2013 року нотаріальні дії щодо посвідчення договорів, актів до договорів за участю [PERSON] нею не вчинялось. Посилання сторони позивача на те, що відповідач ймовірно в 2009 році продав земельну ділянку в с. Відрадне, яку придбав в тому самому 2009 році є припущенням позивача та не доведено будь-якими належними та допустимими доказами. Крім того, зважаючи на відомості з ДФС України згідно з інформаційним фондом Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (т. 4 а.с. 28-33) від [PERSON] в 2 кварталі 2009 року та 3 кварталі 2009 року зазначені одне й те саме значення 66 406,00 грн., при поданні податкової звітності приватним нотаріусом [PERSON] Вказаний позивачем розмір доходу зазначений контрагентом [PERSON] в розмірі 166 964,00 грн., що за твердженням позивача був отриманий [PERSON] від продажу нерухомості, не підтверджений жодними доказами. Суду не надані докази продажу нерухомості, яка б належала сім'ї [PERSON] на праві спільної сумісної власності, та яка була продана відповідачем без згоди позивача. Стосовно доходу в розмірі 510,15 грн. у вигляді дивідендів та роялті, доходу в розмірі 15 888,63 грн., отриманого як додаткове благо за основним місцем роботи, факт отримання та розмір не оскаржувався відповідачем. Вказані доходи були отримані під час перебування позивачки та відповідача в шлюбних відносинах. Дохід в розмірі 1540,00 грн., який за даними відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб обліковується за [PERSON], як сума сплачена роботодавцем на користь вітчизняних вищих та професійно-технічних закладів за фізичну особу для підготовки чи перепідготовки такої фізичної особи, суд вважає, що не можна вважати доходом фізичної особи, який підлягає поділу, через те, що вказані кошти були спрямовані не користь [PERSON] та не були коштами відповідача, а були сплачені за освітню підготовку відповідача на користь третьої особи. Розмір коштів в розмірі 891 459,87 грн. зарахований та виплачений на картковий рахунок відповідача в ВАТ «Кредитпромбанку» підтверджений документально та ним не заперечувався. У виписці ВАТ «Кредитпромбанк» (т. 2 а.с. 153-173) містяться відомості, як про поповнення рахунку так і про зняття готівкових коштів в терміналах та банкоматах. Поповнення рахунку ВАТ «Кредитпромбанк» відбувалося в тому числі шляхом переведення коштів з рахунків Відповідача в інших банках, які використовувалися в інвестиційній діяльності. Відповідачем не оскаржувались факти перерахування коштів з одних рахунків на інші, проте дати транзакцій охоплюють 2008-2011 роки - тобто час перебування позивача та відповідача у шлюбі. Грошові кошти в розмірі 56 261,59 доларів США зараховані та виплачені на картковий рахунок відповідача в «Кредитпромбанк» також були доведені документально та не оскаржувались ним. З них 40000 доларів США були зараховані 18.01.2008 року, а залишок в проміжок з 03.12.2008 по 10.02.2010 року. Тобто, всі ці кошти зараховувалися та виплачувалися під час перебування в шлюбних відносинах. Крім того, як вбачається з довідки ВАТ «Кредитпромбанк» від 30.06.2015 року (а.с. т. 2 а.с. 204) про розміщення [PERSON] депозиту 08.05.2007 року, тобто до шлюбу в розмірі 60 705,00 ЄВРО, що доводить факт наявності грошових коштів [PERSON] до шлюбу. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодного конкретного доказу про витрати коштів відповідачем [PERSON] не в інтересах сім'ї та не на потреби сім'ї позивачем [PERSON] суду у цій справі не було надано. Стосовно доходів судом було встановлено, що вони отримані під час шлюбу та сторони мали можливість їх витратити також під час шлюбу, в період який обидві сторони вважають часом ведення спільного господарства. Доводи позивача про те, що їй не було відомо про доходи Позивача під час шлюбу є не доведеними, не підтвердженими фактичними даними. Натомість вищезазначені кошти були зняті з рахунків та перебували у володінні подружжя [PERSON] під час шлюбу, отже сторони мали можливість та право розпорядитися ними спільно або за взаємною згодою. Позивачем на вимогу ст. 81 ЦПК Україниналежних доказів наявності цих коштів, використання чи приховування їх Відповідачем надано не було, висновки щодо приховування ним цих коштів ґрунтується на припущеннях. П. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства. Судом у цій справі встановлено, що на час припинення шлюбних відносин тобто 01.03.2013 рік сім'я [PERSON] мала у власності спільне сумісне майно: будинок в Запорізькій області, Запорізькому району, с. Сонячне, вул. Хорив будинок 4 придбаний під час шлюбу (т.2 а.с. 49); меблі: стол «Ліон Діоро», стільці «Перла дель Маре» в кількості 8 шт., вітрина «Дожи», диванчик «Ла Феніче», м'які меблі «Экмі» колекція «Венеція» - тримісний диван, двомісний диван, дві крісла (т.3 а.с. 14). Учасниками у справі визнано той факт, що з приводу вказаного майна, а також іншого побутового майна подружжя, документи на яке не надано до суду, спорів у [PERSON] та [PERSON] немає. В силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи не підлягають доказуванню. Також учасники справи визнали той факт, що майно, яке зареєстроване на [PERSON], зокрема автомобіль Ford Mondeo державний номер [NUMBER] (т.2 а.с. 72), квартира [ADDRESS] (т.2 а.с. 69 ), у зв'язку з його придбанням до шлюбу, не є спірним та не є майном подружжя. Зважаючи на положення ст. 13 ЦПК та ч. 1 статті 82 ЦПК обставини щодо вказаного майна не підлягають доказуванню та не входять до позовних вимог заяви [PERSON] Ч. 2 ст. 61 СК України зазначає, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Ч. 3 ст. 61 СК України передбачає, що якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями які виникли в інтересах сім'ї. Позивачем [PERSON] також не доведено, що грошові кошти, вказані у її позовних вимогах, існують або обліковуються будь-де у відповідача або третіх осіб на період розгляду цієї справи судом першої інстанції. Оскільки, письмовими довідками щодо банківських рахунків [PERSON] та декларацією за 2013 рік місцезнаходження грошей у розмірі, який зазначає позивач у своєму позові у цій справі, не підтверджено. Залишок коштів на 01.03.2013 рік згідно із відповіддю ПУАТ «Фідобанк» по рахунку [PERSON] №26208000010697 складав 3,80 грн. (т.3 а.с. 17). Згідно із довідкою АТ «Банк «Фінанси та кредит» станом на 01.03.2013 рік залишок по рахунку [PERSON] №26205011337001 склав 4,33 грн. (т.3 а.с. 18). Згідно із відповіддю ПАТ «Кредитпромбанк» залишок коштів на рахунку [PERSON] [NUMBER] станом на 01.03.2013 рік склав 0,00 грн. (т.2 а.с. 195). П. 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Позивачем [PERSON] у цій справі не доведено, що грошові кошти, які заявлені нею в її позовній заяві у цій справі, існують або існували в натурі на час припинення шлюбних відносин. Судом також із матеріалів справи не встановлено, що грошові кошти, які позивач вважає майном, є будь-де в натурі. Ч. 2 ст. 68 СК України передбачає, що розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до ЦК України. Суду не надано доказів того, що після розірвання шлюбу [PERSON] без згоди позивача [PERSON] розпорядився будь-яким майном, яке є об'єктом спільної сумісної власності. Крім того, позивачем [PERSON] не доведений дійсний розмір коштів, отриманий відповідачем. Так, загальний обсяг проданих акцій за час подружнього життя за розрахунком позивача 6348492,23 грн. суд не приймає як належний, допустимий доказ у цій справі. Оскільки, зважаючи на розрахунки позивача [PERSON], наведені в позовній заяві, остання бере до уваги лише договори про продаж акцій, та не звертає уваги на договори про придбання акцій, які наявні в матеріалах цієї справи. Саме те, що позивач в своїх розрахунках не враховує вартість придбання акцій позивачем та їх джерело, що дає хибні уяву про дійсний розмір отриманих відповідачем коштів, крім того позивачем не врахований той факт, що позивач перевкладав гроші, отримані від продажу акцій у придбання наступних акцій. Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначаючи 6348492,23 грн. отриманих [PERSON] від продажу акцій, позивач має на увазі оборотні кошти, а не фактичні гроші, отримані відповідачем. При вищевикладених обставинах, суд вважає розрахунок позивача про поділ майні у вигляді грошей необґрунтованим. Вимога позивача [PERSON] про визнання права власності на вказане майно суперечить положенням ч. 1 ст. 71 СК України щодо поділу майна в натурі, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що визнавати право власності та ділити майно, якого не існує в натурі, неможливо. Абз. 2 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» дається роз'яснення про те, що у випадку коли про розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача, що [PERSON] приховав від неї будь-яке майно, а зважаючи на наявне у сім'ї на час припинення шлюбних відносин майно та пояснення сторін, суд вважає, що майно подружжя [PERSON] вже розподілено. Діяльність на фондовому ринку є офіційно дозволеною та легальною діяльністю в Україні. Перерахування коштів були вчинені на рахунки відкриті в банківських установах України на ім'я [PERSON] та перераховувалися на рахунок в тому числі ВАТ «Кредитпромбанк», де позивач займав керівні посади. Заробітну плату відповідач також отримував офіційно та її нарахування відбувалося на картковий рахунок також у ВАТ «Кредитпромбанк». Суд критично ставиться до пояснень сторони позивача стосовно того, що їй не було відомо ані про заробітну плату, ані про інші доходи відповідача. Суд з матеріалів справи та наданих пояснень не вбачає будь-яких умисних недобросовісних дій з боку відповідача з приводу отримання доходів та їх використання. Будь-яких доказів ані наданих позивачем, ані отриманих в ході витребування доказів за ухвалами суду які б підтверджували те, що [PERSON] приховував кошти від [PERSON] суду не надано. Доказів того, що відповідач ухилявся від виконання обов'язків утримувати сім'ю або дитини, та докази самостійного утримання позивачем себе та дитини суду надано не було. Посилання позивачки, як на доказ того, що відповідач діяв не в інтересах сім'ї, на звернення її до суду про стягнення аліментів в 2012 році суд не вважає доказом, адже період шлюбних відносин розпочався в 2007 році та тривав до 2013 року. З матеріалів справи суд не вбачає в діях [PERSON] будь-яких дій які б спрямовувалися на приховування доходів від [PERSON] Доходи отримані ним він та члени його сім'ї отримували під час перебування у фактичних шлюбних відносинах ведучи спільне господарство, при тому, що режиму окремого проживання подружжя не було встановлено, а отже суд доходить висновку про те, що отримані доходи [PERSON] та [PERSON], як подружжя, мали змогу витратити на потреби та в інтересах сім'ї. Зворотного не доведено позивачем та не доведено доказами, які містяться в матеріалах справи. У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] у цій справі не підлягають задоволенню, так як позивачем не доведено належними та допустимими доказами її право власності на майно в розмірі, зазначеному у позовних вимогах, а матеріалами справи не підтверджується факт наявності майна, а саме: грошових коштів, які є предметом позову. Матеріалами справи також не підтверджується факт наявності коштів на рахунках [PERSON] або третіх осіб на час припинення спільного господарства. Отже, факт приховування [PERSON] від [PERSON] доходів не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, доказів того, що [PERSON] використав кошти зазначені позивачем у позовній заяві не в інтересах сім'ї позивачем не надано, відсутні такі матеріали і в матеріалах справи. Відмова судом у задоволенні первісних позовних вимог позивача у цій (про визнання коштів спільною сумісною власністю подружжя) є підставою для відмови у задоволенні судом похідних від них позовних вимог позивача у цій справі (про поділ майна та стягнення з відповідача грошових коштів). За вказаних обставин суд визнає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Оскільки підстав для задоволення позову судом не встановлено, витрати понесені позивачем зі сплати судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed