Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право на користуванням житловим приміщенням, а сааме, будинком, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 08 грудня 2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Окрім того, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, суду подала заяву, в якій просить слухання справи проводити у їх відсутності позов підтримує, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув повторно, причину своєї неявки суд не повідомив. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Суд розглянув справу у відсутності позивача, представника позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, а також те, що представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши представлені суду документи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити повністю. Встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адре\-сою [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва № 113 від 18 травня 1989 року про право особистої власності на жи\-лий будинок (а.с. 7). З пояснеь позивача, зазначених позовній заяві, вбачається, що згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у даному будинку зареєстро\-ванна її дочка [PERSON] . У грудні 2009 року відповідачка залишила дітей на проживання у неї та переїхала у місто Львів. У лютому 2010 року дочку було позбавлено батьків\-ських прав, а позивача, як бабу дітей, призначено опікуном. Відтоді відповідачка не з`являлась за місцем реєстрації, точна адреса місця її проживання не відома. Загалом, відповідачка не проживає у даному будинку більше десяти років, що підтвержується актом обстеження № 921 від 23 листопада 2020 року, який виданий Ясенівською сільською радою (а.с. 9). Жодних номерів засобів зв`язку та адреси електронних засобів зв`язку з відповідачкою їй невідомо. Вона вважає, що грубо порушуються її права, як власника будинку, оскі\-льки той факт, що відповідачка є зареєстрованою у належному їй на праві власності житловому будинку створює ряд незручностей та зайвих витрат. Вона змушена оплачувати житлово комунальні послуги в розрахунку зареєстрованих осіб в будинку, вона не може оформити суб\-сидію, не може розпорядитися даним майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Outcome: approved