Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який мотивує тим, що відповідач [PERSON] відмовляє позивачці у наданні дозволу на виїзд за кордон їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка вважає відмову відповідача у наданні такого дозволу безпідставною, та такою, що суперечить інтересам дитини, а тому, уточнивши свої вимоги, просила в судовому порядку надати [PERSON] , [INFO] , дозвіл на тимчасові неодноразові виїзди за межі України, а саме до країн: Республіка Італія, Республіка Словенія, Словацької Республіки, Угорщина , Австрійська Республіка , Республіка Польща, Румунія, у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , або іншої уповноваженої нею особи: [PERSON] , [INFO] , чи [PERSON] , [INFO] , за нотаріально посвідченою довіреністю, без згоди, нотаріально посвідченого дозволу (заяви) та супроводу батька - [PERSON] , [INFO] , терміном з дня набрання рішення законної сили до 31 грудня 2020 року. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають від шлюбу сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з реєстру актів про народження відділу реєстрації актів цивільного стану Демографічної служби м. Рим /а.с. 13/. Шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає з позивачкою. З матеріалів справи вбачається, що позивачка працевлаштована та має власну нерухомість в Італії. Наведене підтверджується довідкою з місця роботи № 00041040 від 09.07.2019 р. /а.с. 18-19/; договором купівлі-продажу від 11.07.2019 р. /а.с. 20-21/. Позивачка виявила бажання забезпечити своєму сину відпочинок за межами України, а також навідувати рідних, які проживають в Італії. Однак не має можливості реалізувати таке право через відсутність згоди з боку відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Вирішуючи даний спір по суті, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст.. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженої Постановою КМУ від 24.03.2004р. № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між; собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок такого виїзду, за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки позивачка не має можливості отримати згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, та враховуючи той факт, що в ході розгляду справи судом не було встановлено обмежень чи заборон на виїзд [PERSON] за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати: 768,40 грн судового збору.

Outcome: approved