Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цією заявою, в якій вказала, що [INFO] на тимчасово окупованій території України у смт.Фрунзе Словяносербського району Луганської області померла її рідна сестра [PERSON] . [INFO] у зв`язку із смертю [PERSON] , яка до дня смерті проживала України у смт. Фрунзе Словяносербського району Луганської області, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] відділом актів цивільного стану Слов`яносербського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки.Пілся смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку вона має намір успадкувати. Однак зважаючи на те, що її сестра [PERSON] померла на тимчасово окупованій території України у смт.Фрунзе Словяносербського району Луганської області та свідоцтво про смерть останньої видано від імені невизнаної ЛНР, тому вказане свідоцтво про смерть є недійсним на території України і не має можливості зареєструвати смерть на території України, що змушує її звернутися до суду з цією заявою. Просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженка села Клембівка Ямпільського району Вінницької області, громадянина України, який мав місце [INFO] у смт. Фрунзе Словяносербського району Луганської області, що визнано тимчасово окупованою територією України, так звана ЛНР. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву від 21.09.2020 року в якій просить справу розглянути у її відсутність. Заінтересована особа представник Ямпільського районного відділу ДРАЦС Центрально-західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд встановив, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копія свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] ). Відповідно до документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України суд встановив, що [INFO] на тимчасово окупованій території України у смт.Фрунзе Слов`яносербського району Луганської області померла [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ). Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У даному випадку заяву подано сином померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» надано статус «тимчасово окупованих» територіям окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена Постановою ВР України №252-VIII від 17 березня 2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року. Відповідно до пункту 14 частини другої додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року за №1275, Слов`яносербський район: смт. Фрунзе віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та Законів України. Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважається незаконною. Будь-який акт, (рішення документ) виданий цими особами є недійсними і не створює правових наслідків. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). На підтвердження факту смерті заявник подав документи видані закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України. Оцінюючи в сукупності всі докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на тимчасово окупованій території України можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті [PERSON] встановленим.

Outcome: approved