Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП «Одеська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПП «ДІМ-ІНФО», про поновлення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Просила поновити строк звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору як пропущений з поважних причин, поновити її на роботі у відокремленому структурному підрозділі моторвагонного депо ст. Христинівка ДП «Одеська залізниця» прибиральником виробничих приміщень в цеху по ремонту внутрісалонного обладнання, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по 2274,37 грн. щомісячно до дня постановлення рішення суду та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а також витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилалась на те, що з 28.08.2007 р. наказом начальника локомотивного депо ст. Христинівка № 207/0С від 27.08.2007 р. її прийняли на роботу прибиральником виробничих приміщень господарського цеху. В кінці року в зв'язку із створенням самостійної структурної одиниці в системі Одеської залізниці - моторвагонного депо ст. Христинівка, де вона фактично виконувала трудові обов'язки, наказом того ж начальника № 43/0/к від 29.12.2007 р. її було звільнено в зв'язку із переведенням в моторвагонне депо ст. Христинівка. Наказом начальника моторвагонного депо № 180-ос від 02.01.2008 р. з 02.02.2008 р. вона прийнята на роботу в порядку переведення з локомотивного депо прибиральником виробничих приміщень в господарський цех. Наказом начальника зазначеного депо № 53-0С від 11.01.2010 р. з 11.01.2010 р. її перевели на іншу роботу - прибиральником виробничих приміщень в цех по ремонту внутрісалонного обладнання. Наказом № 86/ос від 01.04.2013 р. її звільнили з роботи з 01.04.2013 р. у зв'язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення з роботи вважає незаконним. Звільнення проводилось на виконання наказу начальника ДП «Одеська залізниця» № 643/Н від 29.12.2012 р., яким визначено, що з метою приведення контингенту моторвагонного депо ст. Христинівка до обсягів робіт, що виконуються, та відповідно до прогнозованих показників обсягів робіт у 2013 р., виконання робіт з мийки та прибирання салонів вагонів рухомого складу і прибирання приміщень аутсорсинговими компаніями по моторвагонному депо ст. Христинівка скоротити сорок шість штатних одиниць. Відповідно до змісту цього наказу робота прибиральника виробничих приміщень в цеху по ремонту внутрісалонного обладнання зберігалась. Тобто не відбувалось змін в організації виробництва. Відбувалась ліквідація структурного підрозділу в моторвагонному депо та передавання цього обсягу та напрямку робіт аутсорсинговим компаніям, зокрема, ПП «ДІМ-ІНФО». В наказі № 643/Н ця компанія умисно не зазначена. За таких обставин скорочення чисельності працівників проведено незаконно. Виходячи з сформованих правовідносин, при збереженні наказу № 643/Н від 29.12.2012 р. звільнення мало відбутись на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з переведенням в ПП «ДІМ-ІНФО» з наступним прийняттям на роботу в ПП «ДІМ-ІНФО», тобто по аналогії її звільнення з локомотивного депо та працевлаштування в моторвагонне депо ст. Христинівка в 2007 - 2008 р.р. Фактично при видачі трудової книжки із записом про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України адміністрація їй гарантувала працевлаштування в ПП «ДІМ-ІНФО», вказуючи, що це питання погоджено. На виконання таких запевнень 04.04.2013 р. вона вийшла на ту ж роботу, яка вже організовувалась ПП «ДІМ-ІНФО». Пропрацювала два тижні, однак адміністрація ПП «ДІМ-ІНФО» не прийняла від неї заяви про прийняття на роботу, трудової книжки, а, виплативши зарплату за два тижні «у конверті», заявила, що її послуг не потребує. Відбувся обман у сфері трудових відносин. Робота прибиральника виробничих приміщень в цеху по ремонту внутрісалонного обладнання є до цього часу та виконується працівниками, які напевно не обліковані та отримують заробітню плату у такий же спосіб, який був застосований до неї. Звільняючи її з роботи, адміністрація не керувалась вимогами ст. 42 КЗпП України. Вона проживає в сім'ї [PERSON], з яким перебуває у шлюбі та який також працював у моторвагонному депо ст. Христинівка. В один час скоротили з роботи і його і її, хоча адміністрації відомо, що в її сім'ї не було інших працівників з самостійним заробітком, а член сім'ї їх донька [PERSON] навчалась в Киїівському національному університеті імені Т. Шевченка на контрактній (платній) формі навчання, яке вони фінансували із заробітку. В зв'язку із звільненням з роботи та неспроможністю фінансувати навчання їх дочка відрахована з університету з 19.04.2013 р. Вважає, що вона повинна бути поновлена на роботі з наступним можливим вивільненням з роботи на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України та працевлаштуванням в ПП «ДІМ - ІНФО» на ту ж роботу. Її середньомісячна зарплата за два місяці, що передували звільненню, становить 2274,37 грн. Саме таку зарплату необхідно стягнути з відповідача на її користь з часу звільнення до часу постановлення рішення суду за виключенням вихідної допомоги та сум, які вона отримує як безробітна в Христинівському районному центрі зайнятості. Крім того, їй нанесена значна моральна шкода. При її звільненні грубо порушено трудове законодавство у формі шахрайства. Вона обманута і їй дуже прикро та болісно. Вона переживає статус безробітної, статус невизначеності. Ущемлені її трудова честь та гідність. Через звільнення вона не змогла забезпечити навчання своєї дитини, яка, як наслідок, відрахована з навчального закладу. Вона тяжко переживає та страждає, вимушена затрачати додаткові зусилля на організацію власного життя. Моральну шкоду визначає в 20000 грн. Передбачений статтею 233 КЗпП України строк для звернення із заявою в суд за вирішенням трудового спору нею пропущений з поважних причин. Тривалий час вона перебувала під впливом обману, що буде працевлаштована в ПП «ДІМ-ІНФО». У подальшому вона зверталась до адвокатів м. Христинівки, які надавали консультації про недоцільність звернення до суду, оскільки суди захистять адміністрацію, утримували її документи для оформлення позову в суд, але потім відмовились, зіславшись на зайнятість та повернули документи. Не погоджуючись з звільненням, вона зверталась за вирішенням трудового спору до Одеської дорожньої профспілкової організації, до начальника Одеської залізниці, в редакцію газети «Вісник профспілки залізничників», до територіальної державної інспекції з питань праці в Черкаській області, в Укрзалізницю та до Генеральної прокуратури. Звідусіль, крім Укрзалізниці та прокуратури, надійшли відповіді, якими спір не вирішений. Однак перелічені організації були здатні дати належну оцінку правовідносинам та врегулювати спір в несудовому порядку, але умисно відмежувались від цього. Комплекс перелічених обставин надає право розцінити пропуск передбаченого статтею 233 КЗпП України строку як з поважних причин. Крім іншого, вона хворіла, що підтверджується медичними висновками. У судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача Шевченко Т.Ю. у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила, що звільнення [PERSON] проведене з дотриманням всіх вимог законодавства. При вирішенні справи представник відповідача ДП «Одеська залізниця» у судове засідання не з'явився, однак від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі його представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПП «ДІМ-ІНФО» у судове засідання не з'явився, проте від нього надійшла заява з проханням розглянути справу без участі його представника. У заяві також висловлено думку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача ДП «Одеська залізниця» та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПП «ДІМ-ІНФО». Заслухавши пояснення вказаних вище осіб, дослідивши письмові докази: копії наказу № 86/ос від 01.04.2013 р. про звільнення [PERSON], трудової книжки [PERSON], наказу начальника ДП «Одеська залізниця» № 643Н від 29.12.2012 р. «Про внесення змін до штатних розписів моторвагонних депо Одеса - Застава 1 та Христинівка», наказу начальника моторвагонного депо Христинівка № РПЧ - 01/98 від 28.01.2013 р. «Про внесення змін у штатний розпис моторвагонного депо Христинівка», протоколів № 94 та № 95 від 25.03. та 28.03.2013 р. відповідно засідання профспілкового комітету моторвагонного депо Христинівка, штатних розписів моторвагонного депо Христинівка з 01.10.2012 р. та з 01.06.2013 р., переліку № 12 змін у штатному розписі моторвагонного депо Христинівка, введеного в дію 01.10.2012 р. з урахуванням змін та доповнень, договір про надання послуг між ДП №Одеська залізниця» та ПП «ДІМ-ІНФО» від 01.04.2013 р., інші письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з таких підстав. Судом встановлено, що наказом по моторвагонному депо Христинівка № 86/ос від 01.04.2013 р. позивач [PERSON] була звільнена з роботи прибиральника виробничих приміщень в цеху з ремонту внутрісалонного обладнання з 01.04.2013 р. у зв'язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення проведене на виконання наказу начальника ДП «Одеська залізниця» № 643/Н від 29.12.2012 р. «Про внесення змін до штатних розписів моторвагонних депо Одеса - Застава 1 та Христинівка», яким з метою приведення контингенту моторвагонного депо ст. Христинівка до обсягів робіт, що виконуються, та відповідно до прогнозованих показників обсягів робіт у 2013 р., виконання робіт з мийки та прибирання салонів вагонів рухомого складу і прибирання виробничих приміщень аутсорсинговими компаніями наказано по моторвагонному депо ст. Христинівка скоротити та вивести з 01.04.2013 р. зі штатного розпису 46 штатних одиниць, в тому числі одну штатну одиницю прибиральника службових приміщень (зайнятого прибиранням туалетів); п'ять штатних одиниць прибиральників виробничих приміщень; дві штатні одиниці прибиральників виробничих приміщень (зайнятих прибиранням туалетів); дві штатні одиниці прибиральників виробничих приміщень (місце для працевлаштування інвалідів). На підставі наказу начальника Одеської залізниці в.о. начальника моторвагонного депо Христинівка виданий наказ від 28.01.2013 р. № РПЧ - 01/98 «Про внесення змін у штатний розпис моторвагонного депо Христинівка», який дублював наказ начальника Одеської залізниці. 28.01.2013 р. позивача [PERSON] було ознайомлено під особистий підпис з наказом від 28.01.2013 р. № РПЧ - 01/98 про те, що посада, яку вона займає, буде скорочена з 01.04.2013 р. 29.01.2013 р. позивача [PERSON] було повідомлено про можливе вивільнення та запропоновані вакантні посади, наявні на той час в моторвагонному депо Христинівка, від запропонованих посад остання відмовилась, про що було здійснено відповідний запис. 05.03.2013 р. позивачу [PERSON] було запропоновано посаду маляра-штукатура в порядку переведення в БМЕУ - 5, від запропонованої посади позивач [PERSON] відмовилась, про що свідчить її підпис, причиною відмови зазначила те, що вона не може працювати за станом здоров'я. 18.03.2013 р. позивачу [PERSON] було запропоновано 48 вільних посад по Одеській залізниці в межах її кваліфікаційного рівня, проте від зазначених посад позивач [PERSON] відмовилась, про що свідчить її підпис. 18.03.2013 р. адміністрацією моторвагонного депо Христинівка було надіслано письмове подання до профспілкового комітету про звільнення позивача [PERSON] 25.03.2013 р. профспілковий комітет моторвагонного депо Христинівка надав згоду на скорочення посад із штату мийників - прибиральників, у тому числі посади, яку займала позивач [PERSON] (протокол № 94). 28.03.2013 р. профспілковий комітет моторвагонного депо Христинівка надав згоду на звільнення працівників із посад мийників - прибиральників у зв'язку із скороченням штату, у тому числі позивача [PERSON] (протокол № 95). 22.04.2013 р. позивачу [PERSON] була запропонована посада маляра внутрішнього обладнання в моторвагонному депо Христинівка, проте від даної роботи вона відмовилась, мотивуючи неспроможність роботи станом здоров'я. Вказані обставини стверджуються відповідними письмовими доказами. Позивач [PERSON] зверталась із скаргами до Державної адміністрації залізничного транспорту України, територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області, інших органів. В результаті проведених перевірок порушень законодавства про працю при звільненні позивача [PERSON] виявлено не було. Підставою для задоволення позову позивач [PERSON] зазначала у позовній заяві те, що після її звільнення робота прибиральника виробничих приміщень в цеху з ремонту внутрісалонного обладнання зберігалась, тобто не відбувалось змін в організації виробництва і праці. Однак, дане твердження не відповідає дійсності. Про це свідчить укладений 01.04.2013 р. договір між ДП «Одеська залізниця» та ПП «ДІМ-ІНФО» про надання послуг, оригінал якого був досліджений у судовому засіданні. Відповідно до п.1.1. цього договору ПП «ДІМ-ІНФО» («Виконавець») зобов'язувався надавати за завданням ДП «Одеська залізниця» («Замовник») на свій ризик і відповідно до умов цього договору послуги з прибирання території, виробничих приміщень та рухомого складу в структурних підрозділах господарства приміських пасажирських перевезень Одеської залізниці, в тому числі в моторвагонному депо Христинівка (РПЧ-6). Даний договір набрав чинності з 01.04.2013 р. Тобто, з цього числа виконання робіт з прибирання виробничих приміщень, що до цього виконували працівники моторвагонного депо Христинівка, в тому числі і позивач [PERSON], переходило до ПП «ДІМ-ІНФО». Вказана обставина свідчить про те, що зміни в організації виробництва і праці, скорочення штату працівників у моторвагонному депо Христинівка з 01.04.2013 р. мали місце. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що, звільняючи її з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, адміністрація підприємства не керувалась вимогами ст. 42 цього Кодексу, оскільки в один час звільнили за скороченням штату працівників і її, і її чоловіка [PERSON], хоча в їх сім'ї немає інших працівників з самостійним заробітком. У зв'язку з їх звільненням та відсутністю можливості надавати матеріальну допомогу їх дочка [PERSON] вимушена була припинити навчання в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка. Суд вважає, що порушень вимог ст. 42 КЗпП України при звільненні позивача [PERSON] відповідачем допущено не було, оскільки вказана норма регулює питання переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. У випадку, який є предметом судового розгляду, звільненню підлягали всі працівники моторвагонного депо Христинівка, які виконували роботу прибиральника, що підтверджується штатними розписами підприємства з 01.10.2012 р., з 01.06.2013 р., переліком № 12 змін у штатному розписі підприємства, затвердженим 02.04.2013 р. У такому випадку переважне право на залишення на роботі при вивільненні не може бути застосоване. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що її звільнення мало відбутись на підставі п.5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з переведенням в ПП «ДІМ-ІНФО» з наступним прийняттям на роботу в ПП «ДІМ-ІНФО». Суд не погоджується з таким твердженням позивача [PERSON] У зв'язку із скороченням штату працівників на відповідача ДП «Одеська залізниця» не міг бути покладений обов'язок щодо працевлаштування позивача [PERSON] на іншому підприємстві, у свою чергу третя особа ПП «ДІМ-ІНФО» не приймала на себе зобов'язань з працевлаштування працівників, вивільнених у зв'язку із скороченням штату відповідачем ДП «Одеська залізниця». Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем [PERSON] не доведені ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, тому у задоволенні позову в частині позовних вимог про поновлення на роботі, а також про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди як похідних позовних вимог від позовної вимоги про поновлення на роботі, необхідно відмовити повністю. На підставі цього суд робить висновок про те, що звільнення позивача [PERSON] проведене з дотриманням вимог законодавства. Позивач [PERSON] у позовній заяві також просила поновити строк звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору як пропущений з поважних причин. Суд вважає, що у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивачу [PERSON] трудову книжку було видано 01.04.2013 р., тобто в день звільнення. Згідно з ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Суд вважає, що позивач [PERSON] пропустила строк звернення до суду із заявою з причин, які не є поважними. Зазначені у позовній заяві такі причини пропуску строку звернення до суду як те, що тривалий час позивач [PERSON] перебувала під впливом обману, що буде працевлаштована в ПП «ДІМ-ІНФО», а в подальшому зверталась до адвокатів м. Христинівки, які надавали консультації про недоцільність звернення до суду, оскільки суди захистять адміністрацію, а один з адвокатів навіть півтора місяця утримував її документи для оформлення позову в суд, але потім відмовився, зіславшись на зайнятість, та повернув документи, не підтверджуються жодним доказом та не можуть бути підставою для твердження про поважність причин пропуску строку звернення до суду. Крім того, підставою поважності пропуску строку звернення до суду позивач [PERSON] зазначила те, що вона зверталась за вирішенням трудового спору до Одеської дорожньої профспілкової організації, до начальника Одеської залізниці, до редакції газети «Вісник профспілки залізничників», до територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області, в Укрзалізницю та до Генеральної прокуратури. Звідусіль, крім Укрзалізниці та прокуратури, надійшли відповіді, якими спір не вирішений. Однак, перелічені організації були здатні дати належну оцінку правовідносинам та врегулювати спір в несудовому порядку, але умисно відмежувались від цього. З вказаним, а також з тим, що вказана обставина є підтвердженням поважності причин пропуску строку звернення до суду, погодитись не можна, оскільки статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 232 КЗпП України трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору розглядаються безпосередньо в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах. Тобто, за вирішенням трудового спору позивач [PERSON] повинна була звернутись саме до районного суду, а не до інших організацій. Позивач [PERSON] також у позовній заяві зазначає, що, крім іншого, вона хворіла, що підтверджується медичними висновками, не вказуючи однак, чи є це причиною пропуску звернення до суду. У справі наявні копія виписки № 4095 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 20.11.2012 р., де зазначено, що остання перебувала на стаціонарному лікуванні в Христинівській ЦРЛ з 06.11.2012 р. до 20.11.2012 р. з гінекологічним захворюванням та гіпертонічною хворобою, проведена операція у зв'язку з гінекологічним захворюванням, а також копія довідки державного закладу «Вузлова лікарня станції Христинівка ДП «Одеська залізниця» № 17 від 21.10.2013 р., де зазначено, що 13.11.2012 р. [PERSON] була прооперована в гінекологічному відділенні Христинівської ЦРЛ, лікарняний лист з 01.11. до 31.12.2012 р., після чого була переведена на роботи з полегшеними умовами праці з 01.01. до 14.01.2013 р. Зазначені обставини також не можуть бути підставою підтвердження поважності причин пропуску звернення до суду, оскільки після проведеного лікування позивач [PERSON] відвідувала роботу на підприємстві, після звільнення з роботи зверталась до різних органів зі скаргами з приводу її звільнення, тобто ніщо не заважало їй звернутись до суду із позовною заявою про поновлення на роботі. Враховуючи вказані обставини, у задоволенні вимоги про поновлення строку звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору необхідно також відмовити.

Outcome: dismissed