Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був чоловік позивачки [PERSON]. Згідно технічного паспорта дане житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 73,6 кв.м, житловою площею 55,0 кв.м., літньої кухні, стайні, трьох комор, сараю, стодоли, вбиральні, криниці, огорожі та вимощення. Будівництво житлового будинку завершено у 1965 році, господарських будівель - у 1970 роках. Відповідно до звіту про оцінку ЕТВО «Придністров'я» ринкова вартість вищезгаданого житлового господарства становить 81000 грн. [PERSON] помер [INFO], заповітного розпорядження на випадок своєї смерті не залишив. На день смерті спадкодавця [PERSON] разом з ним у житловому господарстві проживали: дружина [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON], які є спадкоємцями першої черги за законом. З метою реалізації своїх спадкових прав позивачка звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину. 21.12.2000 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай). Постановою від 28.08.2018 р. нотаріус відмовила позивачці у видачі документів на спадщину на житлове господарство через реєстрацію його як колгоспного двору. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 року у житловому господарстві, крім позивачки, проживали: її чоловік [PERSON], їх дочка [PERSON] та син [PERSON], які не зверталися з заявами про прийняття спадщини чи про виділ частки у колгоспному дворі. Після смерті спадкодавця позивачка фактично вступила в управління спадщиною - оформила свідоцтво про право на спадщину за законом на земельний пай, постійно разом з сім'єю проживає у житловому будинку, користується спадковим майном на власний розсуд, сплачує комунальні послуги, виготовила технічну документацію за власні кошти, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію спадкового житлового господарства як колгоспного двору. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Відповідачі: [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. В заявах зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, на частку у спадковому майні не претендують, не зверталися до нотаріальної контори з приводу її оформлення і не мають наміру звертатися в майбутньому, за виділом частки у колгоспному дворі також не зверталися та не претендують на неї. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Із копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 26 липня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13 липня 1988 р., вбачається, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване в [ADDRESS], дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8651 від 03.08.2018 р., видана згідно архівних даних МБТІ станом на 31.12.2012 р., свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 107 за [PERSON], як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 26.07.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13.07.1988 р. Довідкою № 526, виданою 22.08.2018 р. виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради підтверджується, що житловий будинок, який належав [PERSON], дійсно знаходиться в [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS]). Станом на 15.04.1991 року в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: голова сім'ї [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], що стверджується довідкою № 525, виданою 22.08.2018 р. виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради. [PERSON] помер [INFO] у віці 56 років в с. Олієво-Королівка Городенківського району, актовий запис за № 5 від 22 лютого 1997 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 22 лютого 1997 року виконкомом Олієво-Королівської сільської ради. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 01.01.2004 р., застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини, - визначено ст.526 ЦК УРСР. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON], [INFO], який помер [INFO], дійсно був зареєстрований за місцем проживання в [ADDRESS]; на день його смерті разом з ним були зареєстровані: дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою № 528, виданою виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради22.08.2018 р. Про те, що [PERSON], 1940 року народження, та [PERSON], 1944 року народження, були подружжям, свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 8 листопада 1962 р. Олієво-Королівським с/ЗАГС Городенківського району, запис за № 23 від 8 листопада 1962 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Про те, що відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є дітьми [PERSON] та [PERSON], стверджується копіями їх свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. При одруженні [PERSON] змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 19 грудня 1992 р. виконкомом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району, запис за № 16 від 19 грудня 1992 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Копією спадкової справи № 220/2008 р., наданою суду в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С., стверджено, що позивачка [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] Їй державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори 05 березня 2008 р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 358, на майновий пай в агрофірмі «Олієво-Королівська» в с. Олієво-Королівка Городенківського району. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Як вбачається із звіту про вартість житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО «Придністров'я», ринкова вартість згаданого житлового будинку з надвірними спорудами станом на 23 серпня 2018 р. становить 81000 грн. За згаданим господарством числиться земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,09 га, що стверджується довідкою № 527, виданою виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради 22.08.2018 р. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 2346/02-31 від 28 серпня 2018 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON], відносилось до колгоспного двору, однак частки в господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Після смерті чоловіка позивачка продовжує проживати в спадковому житловому будинку, користується житловим будником, господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за законом спадкодавця [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] не встановлено, відповідачі [PERSON] та [PERSON] - діти спадкодавця в поданих до суду заявах зазначили, що позов визнають, на частку у спадковому майні не претендують, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.ст. 120, 123, 525, 526, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 346, 392, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved