Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , за участі третьої особи: Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтований наступними обставинами. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований колишній власник [PERSON] , проте з 08 травня 2021 року в ній не проживає та участі в утриманні квартири не бере, грошових коштів на сплату комунальних послуг не надає. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача у належній їй квартирі, порушує її права користування, володіння та розпорядження як власника квартири, тому вимушена звернутись до суду. Позивач у відкрите судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій позов підтримав повному обсязі та просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Просив розгляд справи проводити у відсутність позивача та її представника. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України, про причину неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву не подавав. Представник Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача та її представника, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 19.05.2020 року (а.с. 13-16). Встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровано відповідача [PERSON] , що підтверджується відповіддю Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в одеській області (а.с. 22). Встановлено, що реєстрація відповідача в квартирі, що належить позивачу на праві власності, істотно порушує її право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] , будучи зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] не проживає за зазначеною адресою, що надає позивачу право звертатися до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із припиненням права користуванням чужим майном, а тому регулюються Главою 32 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Ч. 1 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Задовольняючи позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд зауважує на тому, що зняття з реєстрації місця проживання, в силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» проводиться відповідними органами реєстрації на підставі рішення суду, \~яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання є дискреційними повноваженнями відповідних органів реєстрації, а рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є безумовною підставою для цих органів щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 32013 від 24 березня 2021 року. Таким чином, витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~положень ст.\~137\~ЦПК України\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У позовній заяві зазначено, що позивач, скориставшись своїм правом на правничу допомогу, 17 березня 2021 року уклала договір про надання правової допомоги з АО «ЛОЯЛТІ», згідно якого їй надана правнича допомога. На підтвердження понесених витрат на надання правничої допомоги позивачем буде надано акт приймання-передачі виконаних робіт, детальний звіт та квитанцію про сплату адвокату адвокатського об`єднання коштів в розмірі 10000,00 грн. Разом із цим, станом на дату ухвалення рішення від позивача та її представника не надходило жодних доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на надання правничої допомоги, зокрема: акт приймання-передачі виконаних робіт, детальний звіт та квитанцію. Крім того в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, укладений між [PERSON] та АО «ЛОЯЛТІ» 17 березня 2021 року. Заяви від сторони позивача в порядку ч. 1 ст. 246 ЦПК України до суду не надходило. Таким чином, суд приходить до висновку, що здійснення оплати позивачем за професійну правничу допомогу не підтверджуються належними доказами.

Outcome: approved