Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 13800 дол. США, що по курсу НБУ станом на 10.10.2018 року становить 387523, 87 грн. за договором позики, оформленим розпискою від 01.04.2018 року, а також 3% річних від суми прострочення у розмірі 4745,84 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона надала відповідачу позику у сумі 13800 дол. США, що підтверджується оригіналом розписки від 01.04.2018 року, яку відповідач написав власноручно. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] в обумовлений розпискою строк, а саме - до 15.05.2018 року, грошові кошти не повернув, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, 3% річних за користування чужими грошовими коштами, а також сплачений нею судовий збір. Ухвалою судді від 25.10.2018 відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю, просить суд розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, подав суду письмову заяву, згідно якої заявлені позивачем позовні вимоги визнав у повному обсязі, просить суд слухати справу у його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до повного задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.04.2018 року відповідачем [PERSON] одержано від позивача [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 13800 дол. США готівкою, які останній зобов'язавався повернути в строк до 15.05.2018 року. Наведена обставина підтверджується наявною в матеріалах справи оригіналом розписки. Проте, станом на час розгляду справи відповідач свого обов'язку щодо повернення вказаної суми грошових коштів не виконав. Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як слідує із розписки, борг відповідачем мав бути повернутий в строк до 15.05.2018 року. Строк повернення коштів за договором позики минув, однак, відповідачем грошове зобов'язання в строк, передбачений розпискою, не виконано. Відповідач позов визнав, суд приймає визнання відповідачем позовних вимог, оскільки таке не суперечить закону та не порушує права чи свободи сторін. Згідно з частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, у частині другій статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається у гривні за офіційним курсом Національного банку України. Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлений розпискою строк не повернув, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов'язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 13800дол. США, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду, а саме 10.10.2018 року (100 дол. США - 2808 грн.), становить 387523,87 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 387523,87 грн. основного богу згідно з розпискою від 01.04.2018 року. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням зазначеного та рекомендацій Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ сума боргу з урахуванням індексу інфляції, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача складає 394886,43 грн (387523,87 грн. х 1,00 - індекс інфляції за червень 2018 року) х 0,999 (індекс інфляції за липень 2018 року) х 1,001 (індекс інфляції за серпень 2018 року)х 1,019 (індекс інфляції за вересень 2018 року). Крім цього, з відповідача також слід стягнути на користь позивача окрім основної суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції 3% річних за користування чужими грошовими коштами. Таким чином з відповідача слід додаткового стягнути кошти за період прострочення виконання зобов'язання, який становить 149 днів, в сумі 3% від 387523,87 грн., що складає 4745,84 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути 3996,33 грн. судового збору, сплаченого позивачем згідно з квитанцією від 10.10.2018 року № МР_АВ210481СVS_3368646

Outcome: approved