Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи тим, що з 17 січня 2006 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], сімейне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, принципова відмінність поглядів на спільне життя, вирішення побутових питань та ведення домашнього господарства, що призвело до втрати любові та поваги один до одного, ці обставини перешкоджають подальшому існуванню подружжя, як повноцінного союзу жінки та чоловіка, тривалий час подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач вважає, що шлюб існує формально, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, заперечує щодо надання судом строку на примирення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає, просить розірвати шлюб та заперечує щодо надання судом строку на примирення. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, з 17 січня 2006 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], сімейне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя та ведення домашнього господарства, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, що стало підставою припинення сімейно-шлюбних відносин, тривалий час подружжя спільного господарства не ведуть, проживають окремо, мають обопільне бажання розірвати шлюб, заперечують щодо надання судом строку на примирення, при цьому суд враховує позицію відповідача, яка в межах розгляду даної справи визнала позов, не заперечувала факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям, тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, тривалий час сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved