Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Релігійної організації «Релігійна громада Української правосласної церкви парафії Святого Євангеліста Іоана Богослова у Харківському районі міста Києва», треті особи: Київська місцева прокуратура № 2, Київська міська рада, Державна інспекція сільського господарства в м. Києві, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, й в ході розгляду справи уточнила шляхом збільшення позовних вимоги в редакції від 06 червня 2017 року, про визнання дій протиправними, зобов»язання звільнити (повернути) земельну ділянку, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва шляхом демонтажу паркану, яким вона огороджена, та її передачу Київській міській раді за актом прийому-передачі (а.с.86). Мотивуючи свої вимоги тим, що Релігійна організація «Релігійна громада Української правосласної церкви парафії Святого Євангеліста Іоана Богослова у Харківському районі міста Києва» самовільно зайняла земельну ділянку за обліковим кодом [NUMBER] (згідно даних міського земельного кадастру), що знаходиться на [ADDRESS], орієнтовною площею 284, 28 кв м, чим порушила її права та права територіальної громади міста Києва. Вона є інвалідом І-ї групи, пенсіонером, пересувається на візку, а тому встановлений паркан на спірній земельній ділянці створює перешкоди для вільного її пересування по місту й потрапляння на вказану земельну ділянку, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, та має зелену зону для відпочину, проте наразі незаконно огороджена марканом заввишки майже два метри й не передбачає можливості потрапляння людини на її територію. Вважає, що є всі ознаки самовільного захоплення земельної ділянки відповідачем, по факту якого порушено кримінальне провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 19 квітня 2017 року (а.с.66), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити, тим самим поновити порушене право позивача та територіальної громади м. Києва вільно користуватися спірною земельною ділянкою, яка наразі незаконно перебуває у володінні відповідача. В судовому засіданні представник відповідача Руляков В.В., діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 04 травня 2017 року (а.с. 52-53), позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю, вважаючи відсутнім встановлений факт порушеного права позивача. В судовому засіданні представник третьої особи в особі Київської місцевої прокуратури № 2 Стрільчук Н.О., діюча на підставі довіреності від 11 квітня 2017 року (а.с. 133), позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю, вважаючи відсутнім встановлений факт порушеного права позивача, й приняти рішення згідно чинного законодавста. Представник третьої особи в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Тичина І.В., діючий на підставі довіреності від 03 січня 2018 року (а.с. 134), в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відповити у їх задоволенні. Пояснив, що Головним управління Держгеокадастру у Київській області на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва по вказаній справі від 07 грудня 2017 року проведена перевірка вимог земельного законодавства при використанні Релігійною організацією «Релігійна громада Української правосласної церкви парафії Святого Євангеліста Іоана Богослова у Харківському районі міста Києва» земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], й встановлено, що спірна земельна ділянка площею 284, 28 кв м використовується Релігійною організацією «Релігійна громада Української правосласної церкви парафії Святого Євангеліста Іоана Богослова у Харківському районі міста Києва» без правовстановлюючих документів, передбачених ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, за наслідками якого складний відповідний акт від 09 січня 2018 року (а.с.137-138, 139, 140). В судове засідання третя особа в особі Київської міської ради не з»явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, й в особі представника Власенко І.І., діючої на підставі довіреності від 11 травня 2017 року (а.с.92), звернулась до суду із заявою про розгляд справи за відсутності Київської міської ради, надавши письмові пояснення з приводу заявлених вимог (а.с. 89-91), зі змісту якого вбачається, що спірна земельна ділянка площею 284, 28 кв м обліковується за громадянином [PERSON] й використувається відповідачем без правовстановлюючих документів. Державний акт про право власності на дану земельну ділянку не видавався, рішення про передачу її будь-якій фізичній чи юридичній особі у власність чи користування Київською міською радою не приймалось (а.с. 89-91). В судове засідання третя особа [PERSON], який був залучений до участі по справі за ініціативою суду згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року (а.с.125-126), не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення під особистий підпис 15 грудня 2017 року (а.с.145). Третя особа Державна інспекція сільського господарства в м. Києві в судове засідання не з»явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с.141-142). За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справа за відсутності вказаних третіх осіб, на підставі доказів, навних в матеріалах справи, та за погодженням стрін й третіх осіб. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Суд, сприяючи всебічному розгляду справи, згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року по вказаній справі вжив заходів для витрубування доказів, за наслідками якого Головним управлінням Держгеокадастру у Київській проведена перевірка вимог земельного законодавства при використанні Релігійною організацією «Релігійна громада Української правосласної церкви парафії Святого Євангеліста Іоана Богослова у Харківському районі міста Києва» земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], й встановив, що спірна земельна ділянка площею 284, 28 кв м використовується Релігійною організацією «Релігійна громада Української правосласної церкви парафії Святого Євангеліста Іоана Богослова у Харківському районі міста Києва» без правовстановлюючих документів, передбачених ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, за наслідками якого складний відповідний акт від 09 січня 2018 року (а.с. 137-138, 139). Так, згідно Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об»єктом - земельної ділянки від 09 січня 2018 року № 1-ДК/328/АП/09/01-17 встановлено, що рішенням Київської міської ради від 27.10.2005 року № 313/3774 затверджено проект відведення земельної ділянки Релігійній громаді Української православної церкви парафії Святого Євангеліста Іоана Богослова у Харківському районі м. Києва для будівництва та обслуговування храму Святого Євангеліста Іоана Богослова на [ADDRESS] та вказану земельну ділянку площею 1, 0723 га передано для будівництва, експлуатації та обслуговування вказаного храму на [ADDRESS], за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування. Релігійна громада Української православної церкви парафії Святого Євангеліста Іоана Богослова у Харківському районі м. Києва використовує земельну ділянку площею 1, 0723 га з кадастровим номеро [NUMBER] на підставі договору оренди земельної ділянки від 17 листопада 2006 року № 73-6-00380 площею 1, 073 га, укладеного терміном на 15 (п»ятнадцять) років для будівництва, експлуатації та обслуговування храму Святого Євангеліста Іоана Богослова на [ADDRESS] за рахунок міських земель не наданих у власність чи користування. На ділянці знаходиться капітальна споруда - храм Святого Євангеліста Іоана Богослова та інші складові частини об»єкту нерухомого майна: будинок священника, будинок охорони, каплиця та вбиральня. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності зареєстроване за гр. [PERSON] від 28 липня 2017 року № 21680439. Відповідно до інформації Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва, замовнику будівництва - ТОВ «Столичний актив» зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт «Будівництво храму Святого Євангеліста Іоана Богослова на [ADDRESS] від 14 червня 2016 року № КВ 08316165125 та декларацію про готовність об»єкта до експлуатації від 13 вересня 2016 року № КВ 14316290106. Крім того, поруч із земельною ділянкою з карастромим номером [NUMBER] розміщена земельна ділянка площею 284, 28 кв м (код ділянки [NUMBER]) по [ADDRESS], та яка є предмето спору, й згідно даних міського кадастру обліковується за гр. [PERSON] та земельна ділянка площею 1486, 03 кв м (код ділянки [NUMBER]) по [ADDRESS] згідно даних міського земельного кадастру обліковувається за КП «Київський метрополітен», що підтверджується актом остеження, складеним Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 04.04.2016 року № 16-0670-02. Відповідно до пояснень та документів наданих головою парафіяльної ради [PERSON], за численними зверненнями ОСН «К/М «Осокорська садиба» до Київського міського голови з проханнями припинити діяльність торговельного майданчика, що знаходиться поряд з будівлею церкви та використовується гр. [PERSON], зазначений торговельний майданчик демонтовано КП «Київблагоустрій» та зобов»язано наястоятеля храму Святого Євангеліста Іоана Богослова [PERSON] провести прилеглу територію храму до належного стану приписом від 07 грудня 2015 року № 1515538. На час перевірки земельна ділянка не використувавалась. Крім того, згідно даних МІАС ЗМД «Містобудівний кадастр Києва» за 2005 рік при відведенні земельної ділянки Релігійній організації «Релігійна громада Української правосласної церкви парафії Святого Євангеліста Іоана Богослова у Харківському районі міста Києва» не було враховано існуючого паркану, частина якого накладається на земельні ділянку, яка обліковується за КП «Київський метрополітен» (код ділянки [NUMBER]) по [ADDRESS], чим створено умови для використання земельної ділянки площею 1486, 03 кв м без правовстановлюючих документів. Зважаючи на викладене, земельні ділянки площею 1486, 03 кв м та площею 284, 28 кв м використуваються Релігійною організацією «Релігійна громада Української правосласної церкви парафії Святого Євангеліста Іоана Богослова у Харківському районі міста Києва» без правовстановлюючих документів, передбачених ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч. 1, п. а ч. 2 ст.83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Враховуючи те, що документи, що посвідчують власність (користування) вказаними земельними ділянками в Департаменті земельних ресурсів не зареєстровані, останні належать до земель комунальної власності. Самоврядний контроль, відповідно до ст. 20 Закону України «Про охорону земель», за використанням та охороною земель здійснюють сільські, селищні, міські та області ради. При цьому, міські ради, згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органми місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статутом територіальної громади м. Києва затверджено рішення Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 371/1805 (зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням Київради від 19 грудня 2002 року № 154/314, рішенням Київради від 27 лютого 2003 року № 263/423), зареєстровано наказом Міністра юстиції України від 2 лютого 2005 року № 14/5, повноважним представником територіальної громади міста Києва є Київська міська рада. Відповідно, правом на звернення до суду за захистом порушеного права щодо незаконного зайняття земельної ділянки, що належить територіальній громаді, належить єдиному повноважного представнику - Київській міській раді. При цьому, Київська міська рада до суду з відповідним позовом за захистом порушених прав, які є предметом спору, не зверталась й не делегувала повноваження позивачу на звернення до суду від імені Київської міської ради з відповідним позовом. Як вбачається із письмових пояснень Київської міської ради на позов від 17 липня 2017 року, останній із позовом щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки за вказаною адресою не звертався (а.с. 89-91, 92). Зважаючи на викладене в особі позивачки [PERSON] вбачаються ознаки частково неповноважного позивача. Так, нею ставиться питання про визнання дій протиправними, зобов»язання звільнити (повернути) земельну ділянку, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва шляхом демонтажу паркану, яким вона огороджена, та її передачу Київській міській раді за актом прийому-передачі (а.с.86). Тобто, вимоги стосуються не лише її прав як фізичної особи, а й прав територіальної громади м. Києва уцілому, при цьому повноважень на представлення прав вказаної громади [PERSON] не отримала. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов»язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб»єктивних прав та обов»язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов»язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов»язаний надати суб»єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб»єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов»язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб»єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Звертаючи до суду з даним позовом, позивачка посилається на порушення відповідачем її прав на користування спірною земельною ділянкою, проте як встановлено в ході розгляду справи, й не спростовується сторонами, паркан не містить будь-яких обмежень щодо вільного проходу громадян та користування земельною ділянкою вцілому, має два (входи/виходи), які завжди відкриті, й підтверджується фотознімками, доданими до позовної заяви позивачем (а.с. 11, 12, 13). Відповідно, судом не встановлено порушення прав позивачки щодо вільного її користування спірною земельною ділянкою. За наслідками розгляду справи в порядку ч. 7 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, які компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивачка звільнена від їх сплати як інвалід першої групи згідно Закону України «Про судовий зібр». Так, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Outcome: dismissed