Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що 13 липня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області. Вказує, що від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що протягом останнього часу їхнє сімейне життя поступово стало погіршуватися, що в кінцевому випадку привело до фактичного припинення між ними шлюбних стосунків. Пояснює, що кожен із них має різне бачення на шлюб та сім'ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають їхні діти, що негативно відбивається на їхньому психологічному стані, які приносять їй і дітям душевні страждання. В сім'ї відсутні почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідач не несе відповідальності за їхню сім'ю, так як не проживає разом з ними та не має бажання, тому за даних обставин їхній шлюб має суто формальний (юридичний) характер, оскільки жодних обов'язків як подружжя вони не несуть. З вище наведених підстав вважає, що їхнє подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Рішення про розірвання шлюбу прийнято давно, а тому термін на примирення просить не надавати. Також вказує, що на даний момент ведення між ними спільного господарства та спільне проживання припинено. У зв'язку з вище наведеними обставинами, просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Також зазначає, що на даний момент вона не працює, так як знаходиться у декретній відпустці. Вказує, що відповідач офіційно працює, інших неповнолітніх дітей у відповідача не має, інших осіб які б перебували на його утриманні чи матеріальному забезпеченні не має. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь для утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а саме 1286 грн. та 1032 грн. відповідно, починаючи з моменту звернення до суду і до моменту досягнення ними повноліття щомісячно. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак, подала через канцелярію суду заяву від 11.05.2016 року, в якій просить розглянути справу без її участі, здійснюючи загальний розгляд, оскільки вона заперечує проти винесення заочного рішення. Також, в заяві повідомляє, що відповідач на сьогоднішній день ніде не працює. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується оригіналом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штриховий ідентифікатор - 88000 1700342 4), що повернулося на адресу суду з довідкою про причини повернення за закінченням терміну зберігання, оригіналом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штриховий ідентифікатор - 88000 1723830 8/89502 0124243 3), врученого особисто [PERSON] 15.04.2016 року, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Ч. 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що представник позивача заперечує проти прийняття заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Так, як встановлено судом з матеріалів справи, 13 липня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області, про що 13.07.2006 року в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 65, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області 31 липня 2006 року. У позивача з відповідачем є спільні діти: донька [PERSON], [INFO], про що 06.06.2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 38, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 06.06.2008 року виконавчим комітетом Чопської міської ради та син [PERSON], який [INFO], про що 09.12.2013 року складено відповідний актовий запис за № 119, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 09.12.2013 року виконавчим комітетом Чопської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, про що свідчить зміст позовної заяви. Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їхніх дітей, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], а також [PERSON] Згідно з приписами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року №928-VIII у 2016 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року, а саме, щодо дітей віком до 6 років - 1167 гривень, а щодо дітей віком від 6 до 18 років - 1455 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається із заяви позивача [PERSON] від 11 травня 2016 року, відповідач на сьогоднішній день ніде не працює. Враховуючи вищевикладене, а також рівність обов'язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх доньки [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 19 лютого 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 551,20 грн., а також 551,20 грн. на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial