Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визначення частки у нерухомому майні та розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтувала тим, що в період з 2004 року по 18 червня 2010 року включно вона проживала спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу. Вони жили разом як одна сім'я, вели спільне господарство, разом придбали 4 вересня 2007 року житловий будинок по [ADDRESS] та з 4 січня 2008 року зареєстровані за вказаною адресою. До цього вони разом проживали в будинку відповідача по [ADDRESS] [INFO] року у них народилася спільна дитина - син [PERSON], батьком якого в свідоцтві про народження вказаний [PERSON] 19 червня 2010 року Прилісненською сільською радою Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб з відповідачем, актовий запис № 4. Спільне життя у них не склалося. Вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. Право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем, який не визнає її права власності на ? частину вказаного будинку, який було ними придбано за спільні кошти за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Вирішити спір в позасудовому порядку позивач не має можливості. Згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 27 квітня 2010 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] Станом на 17 травня 2017 року заборгованість по аліментах становить 9532 гривень 48 копійок. Посилаючись на зазначені обставини, вважаючи, що їх сім'я розпалась з вини відповідача, [PERSON] просила шлюб між ними розірвати, встановити, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно однією сім?єю в період з 2004 року по 18 червня 2010 року включно, визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] а також визначити [PERSON] частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] з врахуванням заборгованості по аліментах. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, а також їх уточнили, просили шлюб [PERSON] та [PERSON], який було зареєстровано 19 червня 2010 року Прилісненською сільською радою Маневицького району Волинської області, актовий запис № 4, розірвати, встановити, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно однією сім?єю в період з 14 лютого 2004 року по 18 червня 2010 року включно, визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] а також визначити [PERSON] частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Підтвердив, що він разом з [PERSON] проживали спільно однією сім?єю в період з 14 лютого 2004 року по 18 червня 2010 року включно. Ними в період спільного проживання за спільні кошти було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] а тому не заперечує, що вказане будинковолодіння перебуває у їх спільній сумісній власності та його частка і частка позивача на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] є рівними та становлять по ? частці кожному. Спільне життя з позивачем у них не склалося. Вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Проти задоволення позову про розірвання шлюбу не заперечує, оскільки переконаний, що їх сім'я розпалася і заходи щодо примирення ніякого результату не дадуть. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 19 червня 2010 року Прилісненською сільською радою Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON], актовий запис № 4. Спільне життя у них не склалося. Вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, будучи впевненою, що їх сім'я розпалась, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, оскільки переконаний, що їх сім'я розпалася і заходи щодо примирення ніякого результату не дадуть. Наведені обставини дають суду підстави вважати, що сім'я між даним подружжям розпалась і збережена бути не може, а тому шлюб між ним слід розірвати. За бажанням позивача після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 70 СК, ч. 1-2, 4 ст. 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] проживала спільно з відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з 14 лютого 2004 року по 18 червня 2010 року включно. Вони жили разом як одна сім?я, вели спільне господарство. В будь-якому іншому шлюбі у вказаний період ні позивач, ні відповідач не перебували. [INFO] року у них народилася спільна дитина - син [PERSON], батьком якого в свідоцтві про народження вказаний [PERSON] 4 вересня 2007 року позивач та відповідач за спільні кошти придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та з 4 січня 2008 року зареєстровані за вказаною адресою. До цього вони разом проживали в будинку відповідача по [ADDRESS] Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем, який до звернення позивача з вказаним позовом до суду не визнавав права власності [PERSON] на ? частину вказаного будинку, який було ними придбано за спільні кошти за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Вирішити спір в позасудовому порядку позивачу не вдалося, а тому вона була змушена за захистом своїх прав звернутися до суду. Вказані обставини підтвердили позивач та представник позивача в судовому засіданні, зазначені обставини не оспорюються відповідачем, а також це встановлено з досліджених в судовому засіданні свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 6.07.2017 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.07.2006 року, будинкової книги для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS], виконавчого листа Маневицького районного суду Волинської області від 27.04.2010 року, довідки Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області № 2703 від 11.10.2017 року, договору купівлі-продажу житлового будинку від 4.09.2007 року, посвідченого Маневицькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1273, витягу з Державного реєстру правочинів № 4548680 від 4.09.2007 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16932516 від 5.12.2007 року, технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Згідно ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно однією сім?єю в період з 14 лютого 2004 року по 18 червня 2010 року включно без реєстрації шлюбу. Частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] та були придбані за їх спільні кошти, є рівними та становлять по ? частці кожному, оскільки інше не встановлено в ході розгляду справи, домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на рахунок УДКСУ у Манев.р-ні(Манев.р-н)22030001 (рахунок отримувача 31211206700287, код отримувача 37950857, код банку отримувача 803014, банк отримувача - ГУДКСУ у Волинській області, найменування суду - Маневицький районний суд Волинської області) 1762 гривень судового збору, пропорційно до задоволених судом позовних вимог.

Outcome: approved