Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 1.03.2003 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 32. В позові зазначила, що тривалий час шлюбні стосунки між ними не підтримуються, з чоловіком вона не проживає більше 2-х років. Вказує, що відповідач її принижував та не поважав як жінку. Спільного господарства з відповідачем по справі, не ведуть. Позивачка вважає, що збереження сім`ї не можливе, шлюб суперечить інтересам сторін. Оскільки взаєморозуміння втрачене, тому примирення між ними не можливе. На підставі викладеного, позивачка просить суд шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати. Позивачка та її представник будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Позивачка в позовній заяві та її представник - адвокат Ціпле І.Ю. в поданій 9.03.2021 року заяві, просили розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги просили задовольнити. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що у шлюбі, який позивачка просить суд розірвати, у них народилося двоє дочок: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Діти вже півтора року проживають разом з ним і перебувають на його утриманні. Позивачка взагалі не цікавиться їх вихованням та утриманням. Вже два роки вони разом не проживають, та на даний час позивачка проживає з іншим чоловіком. Позовні вимоги позивачки підтримує, оскільки не бачить доцільності збереження шлюбу, який на його думку розпався остаточно та можливості для примирення не має. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно 22.01.2021 року серія [NUMBER] , 1.03.2003 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано виконкомом Нижньоапшанської сільської ради за актовим записом №32. В судовому засіданні також встановлено, що в шлюбі, у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які за твердженням відповідача, проживають разом з ним. Спору щодо виховання дітей та майнового спору на час розгляду справи, судом не встановлено. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають два роки, позивач, як ствердив відповідач, проживає з іншим чоловіком просить шлюб розірвати, відповідач проти вимог позивачки не заперечує та доцільності в наданні строку для примирення не вбачає. Наведене дозволяє суду дійти висновку про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, останній не заперечив щодо розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у сумі 908 грн.

Outcome: approved