Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.04.2017 р. на утримання неповнолітньої доньки, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 43526,30 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20.04.2017 р. вирішено стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 600,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, просить стягнути із відповідача додаткові витрати, з яких витрати на лікування, ремонт в кімнаті дитини, заняття гімнастикою та участь у змаганнях, загальні витрати на дитину /одяг, школа/, оплата комунальних послуг, придбання побутової техніки у кредит, відпочинок. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.06.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Конверт, скерований судом на адресою місця реєстрації відповідача повернуто до суду у зв`язку із тим, що адресат у від`їзді. З метою забезпечення дотримання прав відповідача щодо належного повідомлення про розгляд справи судом повторно скеровано на адресу місця реєстрації ухвалу про відкриття провадження у справі, а також копію позовної заяви. Ухвалою суду від 20.10.2020 року строк розгляду справи продовжено. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, [PERSON] отримав поштове відправлення суду 07.11.2020 року. У вказаний в ухвалі суду від 30.06.2020 року строк відповідач не подав суду відзив на позовну заяву, поважних причин такого не повідомив. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с.11/. Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.05.2015 р. шлюб між сторонами розірвано, з [PERSON] на користь [PERSON] /якій відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] / на утримання доньки вирішено стягувати аліменти у розмірі 310,00 грн. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Сигнівка» від 17.02.2020 р., у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1991 р.н., її донька [PERSON] , 2011 р.н., а також 6 інших осіб /а.с.102/. Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області [PERSON] , 1987 року народження зареєстрований у с. Стрілки Старосамбірського району Львівської області /а.с.133/. Відповідно до частини другої ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені ч.3 ст. 181 СК України, яка вказує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Конвенція ООН ч. 1, 2 ст. 27 про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, жодних доказів існування медичних протипоказань щодо працевлаштування або неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини суду не подав, а тому позовна вимога в частині збільшення розміру аліментів на утримання дитини є підставною та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, суд виходить з такого. Згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Під час розгляду цивільної справи № 6-1489цс17 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 13.09.2017р., згідно з якою роз`яснив, що це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. У правовій позиції Верховного суду у постанові від 18.01.2018 по справі № 369/959/16-ц зазначено, що витрати на придбання для дитини устілок для ортопедичного взуття, а також на оплату занять дітей з англійської мови є витратами пов`язаними з хворобою дитини та розвитком здібностей дитини та є додатковими витратами згідно ст. 185 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Як вбачається із матеріалів справи, дитина [PERSON] , 2011 р.н., займається художньою гімнастикою та приймає участь у змаганнях, у зв`язку із чим потребує додаткових витрат. Так, згідно довідки №1 від 12.02.2020 р. [PERSON] , 2011 р.н. займається в секції художньої гімнастики в ГОМСК «Грація-Південний», де ціна щомісячного абонементу становить 700,00 грн., а також приймає участь у змаганнях, де стартові внески у період з вересня 2019 р. по лютий 2020 р. становили у загальному розмірі 4650,00 грн. /а.с.25/, реєстрація [PERSON] в Єдиному Електронному Реєстрі ФГУ - 450,00 грн. /а.с.39-40/. Разом з тим, позивач не подала суду доказів із якого часу дитина займається художньою гімнастикою, а тому стягнення додаткових витрат на секцію художньої гімнастики з 2016 року не може бути задоволено судом. Як вбачається зі долучених до матеріалів справи копій документів [PERSON] займається художньою гімнастикою з 2019 року, що підтверджується довідкою, грамотами, дипломами тощо. Ціна щомісячного абонементу до травня 2019 року, як ствердила позивач та цього не спростував відповідач, становила 500,00 грн., з 01.09.2019 р. по теперішній час - 700,00 грн., що підтверджується довідкою №1 від 12.02.2020 р. Згідно товарного чеку від 17.12.2019 р. та товарного чеку від 21.12.2019 р. додаткові витрати на приладдя та одяг для гімнастики у загальному становлять 720,00 гривень /а.с.57/. Також, позивачем 12.02.2020 р. сплачено кошти у розмірі 150,00 грн. на чешки для доньки /а.с.75/. Таким чином, загальна вартість додаткових витрат на заняття художньою гімнастикою становить 14770,00 грн. Крім цього, як вбачається із долучених копій документів, позивач понесла додаткові витрати на лікування доньки та медичне обстеження, а саме 4500,00 грн. на лікування зубів /а.с.41/ та 350,00 грн. на аналізи у лабораторії «Ескулаб» /а.с.53/. Разом з тим, суд не приймає до уваги подані позивачем скріншоти з екрану мобільного телефону як доказ додаткових витрат на лікування доньки, оскільки такі скріншоти підтверджують лише здійснення покупки у аптеці, однак не містять інформації щодо назви товару. Крім цього, позивач не надала суду доказів наявності рецепту на придбання певних ліків для дитини. Також, суд не приймає до уваги скріншоти з екрану мобільного телефону як доказ додаткових витрат на шкільні потреби, оскільки жодних доказів, що позивач понесла такі витрати до матеріалів справи не подано. Крім цього, суд не приймає до уваги квитанцію щодо оплати підліткових чобіт /а.с. 64/, оскільки витрати на повсякденний одяг дитини не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України. Як вбачається із матеріалів справи, позивач понесла додаткові витрати на ремонт кімнати доньки та покращення такої. Зокрема, позивач придбала пуф, за який сплатила 603,02 грн. /а.с.68-71/. Згідно долучених до матеріалів справи квитанцій, позивач здійснювала придбання товарів для ремонту. Однак, суд не приймає до уваги долучені до матеріалів справи скріншоти з екрану мобільного телефону як доказ додаткових витрат на ремонт кімнати, оскільки такі не містять інформації про товари, що були придбані. Разом з тим, до матеріалів справи долучено копії квитанції, які частково підтверджують витрати позивача на товари для ремонту, зокрема, квитанції на аркуші справи 89 на суму 697,80 грн., квитанції на аркуші справи 90, квитанції на аркуші справи 91 на суму 970,99 грн. Суд критично оцінює долучені до матеріалів справи копії інших квитанцій, оскільки вказані у них придбані товари не є дитячими товарами або товарами для ремонту. Крім цього, позивач понесла витрати на придбання дитячого ліжка у розмірі 6960,00 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами /а.с.95, 96-97, 98, 99, 100,101/., а також витрати на придбання медальниці у розмірі 570,00 грн. /а.с.65, 66-67,72/. Відтак, загальна сума витрат на ремонт кімнати доньки та покращення такої становить 14227,14 грн. Також позивач просить стягнути додаткові витрати на утримання квартири, у якій зареєстровано 8 осіб та проживає дитина та витрати на споживчий кредит, який оформила позивач у банку, однак такі витрати не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України. Як вбачається із копій документів, долучених до матеріалів справи, позивач та її донька [PERSON] у червні 2019 року здійснили туристичну подорож, вартість якої склала 2598,00 грн. Відтак, загальна сума понесених позивачем та підтверджених доказами додаткових витрат на доньку [PERSON] складає 49046,14 грн. Інші додаткові витрати позивачем не підтверджено належними доказами, а тому не можуть бути враховані судом. Оскільки, батьки зобов`язані брати рівну участь в утриманні та вихованні дитини, а тому із відповідача підлягають стягнення додаткові витрати на дитину у розмірі 24523,07 грн. Відповідач жодних заперечень щодо розміру аліментів та додаткових витрат не подав. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов підставний та підлягає частковому задоволенню, а тому з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 24523,07 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України із відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в дохід держави.

Outcome: partial