Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], вказавши, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 14.02.2013 року та мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 05.12.2014 року, та доньку [PERSON], 19.05.2016 року, які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Оскільки фактично сторони наразі разом не мешкають, а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частки заробітку відповідача, на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частки заробітку відповідача, ат також кошти на своє утримання в розмірі 1/6 частки заробітку відповідача до досягнення [PERSON], 19.05.2016 року, трирічного віку. Позивач в судовому засіданні на позові наполягала, вказавши, що деякий час подружжя проживає окремо та вони не можуть дійти згоди щодо сплати аліментів на дітей та надання утримання їй до досягнення молодшою донькою трирічного віку. Також [PERSON] зазначала, що крім спільних з відповідачем дітей, також має на утриманні сина від першого шлюбу [PERSON], [INFO], який також перебуває на її утриманні. На цей час позивач не працює, оскільки доглядає молодшу доньку, фактично разом з дітьми живуть на кошти, які сплачуються державою, а також їй допомагають її батьки, оскільки родичі відповідача будь-якої допомоги їй не надають. Коштів на утримання до досягнення донькою трирічного віку вона потребує, оскільки фактично не має будь-якого доходу, окрім державної допомоги, а за станом здоровя після народження дітей з застосуванням кесаревого розтину потребує понесення певних витрат для відновлення такого здоровя. Посилаючись на те, що 50% заробітку відповідача є не завеликим розміром для утримання трьох осіб, просила позов задовольнити. Також позивач вказала, що після звернення її до суду, відповідач самостійно написав на роботі заяву про відрахування з його заробітку 33% в якості аліментів на дітей та за серпень 2016 року вона такі кошти отримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, вказавши, що згоден сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі, про який просить позивач, та самостійно звернувся за місцем своєї роботи заявою про відрахування з його заробітку 33% в якості аліментів на утримання дітей. Проти стягнення коштів на утримання дружини до досягнення [PERSON] трирічного віку заперечував, посилаючись, що на цей час сторони перебувають у шлюбі, під час останньої вагітності позивачки вона потребувала коштовного лікування, тож він вимушений був позичати кошти у своїх рідних, а на цей час у нього існує обовязок з повернення таких коштів. Крім того, на переконання відповідача кошти на своє утримання [PERSON] має намір витратити на фітнес, тощо, що не являється необхідністю, а відноситься до розкошів. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. 14.02.2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копію свідоцтва про шлюб, який на цей час є нерозірваним. Фактично подружжя мешкає окремо, зокрема відповідач мешкає у м. Оріхів за місцем реєстрації, про що він вказав в судовому засіданні. У подружжя мається двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають фактично з позивачкою та перебувають на її утриманні, що не заперечувалось відповідачем. Також [PERSON] має ще одну дитину [PERSON], [INFO]. З наданих позивачем довідок вбачається, що [PERSON] отримує державні виплати у зв'язку з народженням дітей. Відомостей про наявність у позивачки інших джерел доходу суду не надано, тож суд виходить з того, щ такі доходи у позивачки відсутні. Відповідач [PERSON] у свою чергу постійно працює оглядачем-ремонтником вагонів СП «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця та має середній заробіток у розмірі 7486 гривень, включаючи податки на збори. Як зазначили сторони стан здоровя обох, а також неповнолітніх дітей в цілому задовільний, окрім посилання позивачки на потребу у певному відновленні після застосування кесарева розтину. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 181 ч. 3 СК України вказує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вказує ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, ч.1 ст. 367 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги в частині підстав для стягнення та розміру аліментів на утримання дітей, тож суд вбачає законні підстави для задоволення позову в цій частині, та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину з дати звернення позивачки з позовом з урахуванням добровільно сплаченої суми аліментів з заробітку за серпень 2016 року. В частині позовних вимог про стягнення коштів на утримання самої [PERSON] до досягнення [PERSON] трирічного віку, суд виходить з наступного, Як вказує ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Заперечення відповідача що стягнення коштів на утримання дружини з тих підстав, що подружжя не розлучено офіційно, на думку суду, є наслідком невірного розуміння [PERSON] чинного законодавства, адже наявність чи відсутність зареєстрованого шлюбу між батьками дитини не впливає на право дружини отримувати відповідне утримання. Статтями 10, 60 ЦПК України обовязок доведення обставин, які є підставою вимог або заперечень, покладений на сторону, яка на них посилається. Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пояснення відповідача, що він має боргові зобов'язання перед родичами через позичання коштів на лікування [PERSON] в період вагітності, суд оцінює критично, оскільки наявність таких зобовязань документально не підтверджено, а позивачка наявність таких зобовязань заперечувала. Крім того, на переконання суду, враховуючи, що позовні вимоги позивачки обмежуються 50% заробітку (доходу) відповідача, що на 20% менше ніж максимальний розмір стягнень, які допускаються з заробітку особи, відповідач не позбавлений обєктивної можливості здійснювати погашення позик з тієї частини заробітку, яка залишається йому. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачка безумовно потребує надання їй матеріальної допомоги до досягнення [PERSON] трирічного віку, а відповідач може таку матеріальну допомогу надавати. Потреби, на які позивач витрачатиме надану допомогу, не мають значення для вирішення спору в цій частині, адже є особистим вибором [PERSON], на утримання якої така допомога і надається та яка самостійно та на власний розсуд має право витрачати таку допомогу, виходячи зі своїх інтересів та потреб. При визначенні розміру такої допомоги, суд, враховуючи дослідженні докази, а також те, що відповідач не страждає на тяжкі хронічні захворювання, постійно працює та має стабільний заробіток, не має інших осіб на утриманні, а позивач у свою чергу не має інших джерел доходу, окрім державної допомоги, утримує трьох неповнолітніх дітей та з обєктивних причин, а саме через догляд за [PERSON], не має змоги працювати повний робочий день, доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення коштів на утримання [PERSON] в повному обсягу. Так, на переконання суду, розподіл заробітку відповідача шляхом виділення [PERSON] та двом неповнолітнім дітям 50% заробітку відповідача та залишення [PERSON] іншої половини його заробітку є більш ніж справедливим, враховуючи зокрема і те, що стягнення коштів на утримання [PERSON] триватиме лише до досягнення молодшою донькою трирічного віку. Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог у повному обсягу. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved