Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення документів дитині без згоди батька. Просить визнати відмову відповідача про надання дозволу на виготовлення документів неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], безпідставною; дозволити їй без згоди батька - [PERSON], оформити документи неповнолітній [PERSON], а саме паспорт громадянина США; дозволити без згоди [PERSON] оформити документи неповнолітній [PERSON], які нададуть можливість перетинати кордон різних країн світу, а саме проїзні документи. Позовну заяву мотивувала тим, що 23.07.2002 р. між [PERSON] та відповідачем розірвано шлюб. Від шлюбу народилося донька - [PERSON], [INFO]. На сьогоднішній день позивачка з неповнолітньою донькою [PERSON] проживає в Сполучених Штатах Америки. Для виготовлення паспорта громадянина США для неповнолітньої доньки потрібна згода обох батьків. Однак, [PERSON] відмовляється надати згоду на потрібний пакет документів для виготовлення паспорта громадянина США для своєї неповнолітньої доньки [PERSON], таким чином обмежуючи її свободу пересування. Представник позивачки подала суду заяву про підтримання позовних вимог повністю та просила справу слухати за її відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлений у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив і не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Ця конституційна норма конкретизується главою 15 «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» Сімейного кодексу України. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Так, Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Таким чином, позиція відповідача в спірних правовідносинах судом розцінюється такою, що не відповідає інтересам дитини. На підставі вище наведеного, та,

Outcome: partial