Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON], треті особи Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора, КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності 1/18 частину спадкового нерухомого майна, яке було оформлено свідоцтвом про право на спадщину. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але надала заяву, згідно якої уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила слухати справу в її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, але надав заяву згідно якої просив справу слухати в його відсутність. Представник КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явився, але надав заяву згідно якої просив справу слухати в його відсутність за наявними у матеріалах справи доказами. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено що, житловий будинок №53 по вул.Леніна в м.Білгород-Дністровський, Одеської області був збудований батьками позивачки [PERSON] та [PERSON] у рівних частках (по 1/2 частині) під час перебування у шлюбі та складався в цілому з: житлового будинку - літ.«А», загальною площею - 86 кв.м., житловою площею - 47,1 кв.м.; літньої кухні - «Б»; санвузлу літ.«В»; гаражу - літ.«Г»; сараю - літ.«Д»; вбиральні - літ.«Є»; споруд: №1 ворота; №2 хвіртка; №3 водопровід; №4 каналізація; І - замощення. 10 вересня 1992 року батько [PERSON] склав заповіт на належну йому 1/2 частину вказаного будинку синові відповідачу по справі [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №3-96. 07 жовтня 1994 року [PERSON] та [PERSON] склали договір реального користування, яким зробили поділ майна, для того щоб наслідки таким чином його успадкували після їх смерті. У користування [PERSON] перейшли приміщення, що складали 25/100 частин житлового будинку, а в користування [PERSON] 75/100 частин житлового будинку. 12 червня 1995 року помер батько позивачки [PERSON]. Після смерті батька спадщину прийняли син [PERSON] за заповітом та матір позивачки [PERSON] за законом (обовязкова частка). Враховуючи договір від 07 жовтня 1994 року частки були підраховані так: [PERSON] обовязкова частка ? (25/100):3х2/3=1/18, а в цілому ?(75/100)+1/18= 29/36 частин; [PERSON] 1/4(25/100) - 1/18=7/36 частин; разом 29/36+7/36=1 або 100%. Тобто розрахунок часток (зокрема обовязкової частки матері) на той час проводився з невірного уявлення оскільки, батьку позивачки належало 25/100 часток нерухомого майна, тоді як йому в дійсності належало 1/2 часток вказаного майна. Саме завдяки цьому обовязкова частка була оформлена на 1/18, а інші 1/18 часток оформлені не були. Після вказаних подій минуло сім років і такий розподіл часток не оскаржувався доки мати позивачки була жива. 05 травня 2002 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №299815 від 06.05.2002 року. За своє життя мати позивачки склала заповіт від 09.11.1998 року, згідно якого все своє майно заповіла позивачці [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №5986. З 2002 року по 2012 рік в судах оскаржувався договір реального користування і частка відповідача [PERSON]. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 20.12.2012 року було встановлено що, договір не пов'язаний з передачею права власності чи перерозподілом часток у праві спільної часткової власності, оскільки на момент укладення договору частки вже були визначені. Враховуючи вищевказане рішення суду від 20.12.2012 року частки були підраховані так: [PERSON] - обовязкова частка - 1/2:3x2/3=2/18, а в цілому 1/2+2/18=11/18 частин; [PERSON] - 1/2 - 2/18=7/18 частин; разом 11/18+7/18=1 або 100%. Після цього державним нотаріусом Білгород-Дніетровської міської державної нотаріальної контори 06.08.2013 року позивачці було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №2257 на 11/18 часток житлового будинку №53 по вул.Леніна, м.Білгород-Дністровський, Одеської області, загальною площею - 98,9 кв.м., житловою площею - 60,4 кв.м.; у складі літ.«А» - житловий будинок; літ.«Б» - літня кухня; літ.«В» - санвузол; літ.«Г» та «Ж» - гаражі; літ.«Д» - сарай; літ.«Є» - убиральня; споруди №1-6,1. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Визнане недійсним видане на імя позивачки [PERSON] 06.08.2013 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №2257, на 11/18 часток житлового будинку №53 по вул.Леніна, м.Білгород-Дністровський, Одеської області, загальною площею - 98,9 кв.м., житловою площею - 60,4 кв.м.; у складі літ.«А» - житловий будинок; літ.«Б» - літня кухня; літ.«В» - санвузол; літ.«Г»,«Ж» - гаражі; літ.«Д» - сарай; літ.«Є» - убиральня; споруди №1-6, І, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 137469851103 від 06.08.2013 року. Також вказаним рішенням було вирішено скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на 11/18 часток житлового будинку №53 по вул.Леніна, м.Білгород- Дністровський, Одеської області, загальною площею - 98,9 кв.м., житловою площею - 60,4 кв.м., у складі літ.«А» - житловий будинок; літ.«Б» - літня кухня; літ.«В» - санвузол; літ.«Г»,«Ж» - гаражі; літ.«Д» - сарай; літ.«Є» - убиральня; споруди №1-6, І, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 137469851103 від 06.08.2013 року. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 25 листопада 2014 року скасовано. Визнано частково недійсним, видане [PERSON], державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори 06.08.2013 року, зареєстроване в реєстрі за №2257 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в частині визнання успадкованою після смерті [PERSON] 1/18 частини житлового будинку №53 по вул.Леніна, м.Білгород-Дністровський, Одеської області, в частині визнання успадкованими 12,9 кв.м. -загальною площею та 13,3 кв.м. - житловою площею у житловому будинку - літ.«А», в частині визнання успадкованим гаражу - літ.«Ж» по вул.Леніна 53, м.Білгород-Дністровський, Одеської області та в частині посилання на договір від 07.10.1994 року (реєстраційний номер 1-3679). [PERSON] вважати успадкованими після смерті [PERSON] 10/18 частин житлового будинку №53 по вул.Леніна, м.Білгород-Дністровський, Одеської області, що в цілому складається з: житлового будинку - літ.«А», загальною площею - 86 кв.м., житловою площею - 47,1 кв.м.; надвірних споруд: літньої кухні - «Б»; санвузлу літ.«В»; гаражу - літ.«Г»; сараю - літ.«Д»; вбиральні - літ.«Є»; споруд: №1 ворота; №2 хвіртка; №3 водопровід; №4 каналізація; І - замощення. Крім того, у описовій частині судового рішення було вказано, що «...нотаріус на момент видачі свідоцтва про право на спадщину мала виходити не з розміру частки позивача, а із тих правовстановлюючих документів свідоцтв про право власності, які мала спадкодавець на момент смерті...» Таким чином досі залишаються не оформленими 1/18 часток нерухомого майна, які мати позивачки прийняла, але вони не були оформлені документально за заведених вище обставин. Підставою для винесення рішень як Білгород-Дністровського міськрайонного суду та апеляційного суду стало те, що вищезгаданий нотаріально затверджений договір від 07 жовтня 1994 року, який був укладений між батьками позивачки та приймався до уваги державним нотаріусом під час видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно як матері, так і позивачки, насправді не мав наслідків у вигляді набуття/припинення права власності учасників договору на визначені у ньому частки майна. У той самий час, внаслідок помилок нотаріусів, співробітників комунального підприємства Білгород-Дністровським бюро технічної інвентаризації договір реального користування мав наслідки у тому, що за батьком позивачки за життя право власності на будинок було перереєстроване з 1/2 частки на 25/100 часток, а на матір позивачки перереєстроване з 1/2 частки на 75/100 часток. Вказані частки та сам договір, як правовстановлюючий документ, приймалися державним нотаріусом під час розрахунку обовязкової частки [PERSON] (1/18 часток) після смерті чоловіка та під час розрахунку успадкованих часток [PERSON] (7/36 часток). Саме тому розрахунок часток був проведений невірно, і в дійсності після смерті батька мама позивачки успадкувала в нерухомому майні обовязкову частину наступним чином: -кількість спадкоємців за законом: мати, брат (відповідач [PERSON]П.), позивачка [PERSON], тобто 3; -батьку належало 1/2 частина будинку, матері належала 1/2 частина будинку; -1/2 : 3 = 1/6 часток будинку кожному із спадкоємців у випадку спадкування за законом; -1/6 х 2/3 = 2/18 часток будинку - обовязкова частка, яку успадкувала мати позивачки після смерті батька (вказані обставини не оскаржує відповідач у документах, які надавав для розрахунку та оформлення свої частик домоволодіння); -1/2 (частки батька позивачки) - 2/18 (обовязкова частка матері після смерті батька) = 7/18 часток, які успадкував [PERSON] за заповітом та зміни яких він не вимагає. Таким чином, вказівка у свідоцтві про право на спадщину за законом і заповітом на те, що [PERSON] успадкувала 1/18 обовязкову частку житлового будинку №53 по вул.Леніна, м.Білгород-Дністровський, Одеської області, а відповідач [PERSON], 7/36 часток з огляду на останнє рішення апеляційного суду Одеської області є невірною, адже мати позивачки в дійсності успадкувала 2/18 часток, а відповідач 7/18 часток, хоча на час смерті матері існували правовстановлюючі документи на 1/18 часток, а на інші 1/18 часток правовстановлюючих документів не було. Саме вказані частки повинно було реєструвати за [PERSON] у Білгород-Дністровському бюро технічної інвентаризації 19 листопада 2002 року в книзі 20, номер запису: 2765, саме вказані частки позивачка успадкувала після смерті матері. Після винесення рішення апеляційного суду Одеської області склалася така ситуація, що стало зрозуміло, що мати мати позивачки фактично прийняла спадщину у вигляді 2/18 часток будинку, хоча у свідоцтві про право на спадщину від 17.07.1996 року нотаріус [PERSON] вказала 1/18 частку. Таким чином, остання 1/18 частка нерухомого майна досі не оформлена, хоча належить позивачці. Лише після визнання права власності на вказані 1/18 часток у судовому порядку сумарна кількість часток складе 100% або одиницю, а саме: -після змін у свідоцтві про право на спадщину внаслідок винесення рішення апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року у ньому зазначено, що позивачка успадкувала 10/18 часток нерухомого майна; -відповідач [PERSON] успадкував 7/18 часток, що він особисто не заперечує у численних документах; -інших спадкоємців або співвласників будинку немає. Разом це складає: 10/18 + 7/18 = 17/18 часток. Після задоволення позову і визнання права власності на останні 1/18 часток нерухомого майна загальна сума часток повинна складати: 17/18 + 1/18 = 1 (100%). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивачки обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved