Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей. Позов мотивує тим, що з 2009 року вона та відповідач почали мешкати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сімейні відносини між ними не склались через постійні сварки та непорозуміння. Відповідач був засуджений судом та деякий час знаходився в місцях позбавлення волі, що негативно відобразилось на його психічному стані. Крім того, відповідач постійно вчиняв відносно позивача насильницькі дії, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності. Після вчинення відносно позивача злочину, характер його поведінки не змінився, його поява за місцем проживання постійно супроводжувалась негативним впливом на стан дітей. Відповідач постійно погрожує, що забере дітей без урахування їхніх звичок, навчального процесу, забирає дітей до себе додому до іншого населеного пункту, що відображається на їхньому стані здоров`я та навчанні. Наголошує на тому, що вона мешкає з дітьми в с. Петрівка Генічеського району Херсонської області, а відповідач в с. Гайове Генічеського району Херсонської області, тому з метою усунення постійних конфліктів з приводу подальшого проживання дітей, вона була вимушена звернутись до суду, в якому просить визнати місце проживання двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матірю за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні була відсутня. Направила до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності. Позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада України», а також шляхом направлення судових повісток, які отримані ним особисто, проте до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації за довіреністю Малецький Я.М. проти задоволення позову не заперечував, вказав, що служба у справах дітей склала висновок, яким з урахуванням спільної думки батьків прийшла до висновку, що визначення місця проживання дітей за місцем проживання матері є доцільним. Вислухавши представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 07 грудня 2010 року Петрівською сільською радою Генічеського району Херсонської області, актовий запис № 19, а також [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 24 січня 2012 року Петрівською сільською радою Генічеського району Херсонської області, актовий запис № 2. З довідки, виданої виконавчим комітетом Петрівської сільської ради № 692 від 09 грудня 2019 року та акту обстеження умов проживання сім`ї вбачається, що [PERSON] проживає у [ADDRESS] разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] , а також з матірю та тіткою. Позивач за місцем проживання характеризується позитивно, не одружена, виховує двох дітей, наркотичні та алкогольні речовини не вживає, займається веденням домашнього господарства, скарг та заяв від сусідів та інших жителів села не надходило, до адміністративної відповідальності не притягувалась. Діти навчаються у Петрівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Генічеської районної ради Херсонської області, що підтверджуються відповідними довідками з місця навчання. Згідно до характеристик, складених класними керівниками дітей та директором школи, [PERSON] на час видачі характеристики перебував у 3 класі та навчався там з 1 класу. За час навчання показав досягнення достатнього та середнього рівнів знань, має добру пам`ять, охайний, не завжди уважний, активний, допитливий, поважає дорослих, доручення виконує сумлінно. Мати приділяє увагу вихованню сина. [PERSON] на час видачі характеристики навчалась у 2 класі та навчалась у школі з 1 класу, зарекомендувала себе дисциплінованим здобувачем освіти, має добрий загальний розвиток, багато читає, не завжди уважна, дотримується режиму дня, спокійна, урівноважена, вихована. Мати приділяє увагу вихованню доньки. Батька дітей - [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, що підтверджується вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 18 червня 2013 року та ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15 серпня 2013 року. Судом було встановлено, що [PERSON] на ґрунті неприязних стосунків, в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в буд. [ADDRESS] умисно наніс легкі тілесні ушкодження [PERSON] 05 грудня 2019 року [PERSON] також подала до Генічеського відділу поліції заяву про те, що [PERSON] за місцем мешкання заявниці вчиняє домашнє насилля, а саме періодично б`є її, не дає спокійно жити. Також судом встановлено, що з відповідача на користь позивач стягуються аліменти на утримання дітей, що підтверджується довідкою-розрахунком, виданого старшим державним виконавцем Генічеського РВДВС. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Висновком Генічеської районної державної адміністрації, складеного 10 липня 2020 року № 302/09-159002/26 з урахуванням думки батьків було визнано можливим визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з їх матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. Звернення позивача до суду зумовлено тією обставиною, що між батьками існують конфлікти, має місце насилля та постійно виникають суперечки з приводу проживання дітей, відповідач забирає дітей до місця свого проживання - іншого населеного пункту, що відриває дітей від навчання, від звичайного способу життя. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі - СК України). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору про місце проживання дітей, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо ставлення батьків до дітей, вік дітей, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання. Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Так, в ході судового розгляду встановлено, що Генічеська районна державна адміністрація прийшла до висновку, що визначення місця проживання дітей разом з матір`ю є можливим, враховуючи те, що обидва батьки на засіданні комісії не заперечували проти цього. Судом також встановлено, що визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, оскільки діти й наразі мешкають разом із матір`ю, бабусею та тіткою позивача, навчаються у школі, за місцем проживання з 1 класу, між батьками існують конфлікти та мають місце випадки, коли батько забирає дітей до місця свого проживання у інший населений пункт, відриваючи їх від навчального процесу та звичайного способу життя, розпорядку дня. За таких обставин, враховуючи також те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд, до суду не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, заперечень проти позовних вимог не виклав, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання дітей разом з матір`ю. Також, враховуючи, що позовні вимоги задоволені, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved