Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення депозиту, мотивуючи свої вимоги наступним. 15 вересня 2014 р. позивач уклала з відповідачем договір банківського строкового вкладу № 313731/24787/3-14, відповідно до умов якого позивач внесла до відповідача на вкладний рахунок кошти в іноземній валюті в розмірі 4 200 доларів США на строк з 15 вересня 2014 р. по 15 грудня 2014 р. під 12,5 % річних. Умовами договору передбачено повернення вкладу після закінчення строку вкладу без можливості продовження строку вкладу. Після закінчення строку вкладу вона звернулась до відповідача із вимогою про повернення вкладу, яка була частково виконана банком. Залишок неповернутої суми вкладу склав 3 617,00 доларів США. Посилаючись на вимоги ст.ст. 525, 526, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просила зобов'язати відповідача виплатити їй 3 617,00 доларів США у зв'язку із закінченням строку дії договору-заяви (арк. справи 2-3). У судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути справу за його відсутності. В заяві зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі та просить при ухваленні рішення позовну вимогу щодо зобов'язання повернути грошові кошти вважати вимогою про стягнення грошових коштів, оскільки ці вимоги є тотожними. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток. Причин неявки суду не повідомив. 27 квітня 2015 р. від відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 29 квітня 2015 р. на 14:30 год. у зв'язку із знаходженням представника в іншому судовому процесі. До вказаної заяви було додано копію судової повістки до Токмацького районного суду Запорізької області на 29 квітня 2015 р. на 09:00 год. Однак, доказів підтвердження участі в судовому засіданні Токмацького районного суду Запорізької області 29 квітня 2015 р. представник відповідача не надавав. За таких обставин, та враховуючи, що судове засідання у даній справі було призначено на 29 квітня 2015 р. на 14:30 год., тобто значно пізніше, ніж судове засідання у Токмацькому районному суді Запорізької області, суд вважає неповажними причини неявки представника відповідача у судове засідання 29 квітня 2015 р. Щодо судового засідання, призначеного на 20 травня 2015 р. від відповідача не надходило заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів у порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 15 вересня 2014 р. позивач уклала з відповідачем договір-заяву про банківський строковий вклад № 313731/24787/3-14, відповідно до умов якого позивач внесла до відповідача на вкладний рахунок кошти в іноземній валюті в розмірі 4 200 доларів США на строк з 15 вересня 2014 р. по 15 грудня 2014 р. під 12,5 % річних. Пунктами 6, 7 договору-заяви передбачено повернення вкладу після закінчення строку вкладу без можливості продовження строку вкладу. Внесення позивачем коштів на вкладний рахунок підтверджено меморіальним валютним ордером № 11169392 від 16 грудня 2014 р. Банк свої зобов'язання в частині повернення суми вкладу у повному обсязі не виконав, внаслідок чого залишок неповернутої суми вкладу складає 3 617 доларів США. Що також підтверджується довідкою відповідача від 16 квітня 2015 р. № 815. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як передбачено ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Оскільки банк порушив умови договору, чим позбавив позивача права вільно володіти та користуватися належними їй грошовими коштами, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що банківський вклад було розміщено позивачем в іноземній валюті, суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача коштів в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. На підставі частини третьої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави Україна підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,71 гривень (у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на час прийняття рішення - 2125,2580 за 100 доларів США). Крім того, на підставі частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу, що документально підтверджені. Так, частиною першою статті 84 ЦПК України встановлено, що такі витрати несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Однак, частиною другою цієї статті передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до наданої суду довідки адвоката Железняк М.В., який брав участь у справі на підставі договору із позивачем № 3 від 13 березня 2015 р., він отримав від позивача за надання правової допомоги 3 897,60 гривень. Як вбачається з наданого ним розрахунку, отримані кошти за правову допомогу не перевищують граничного розміру, встановленого статтею 1 наведеного Закону. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню зазначені витрати у розмірі 3 897,60 гривень.

Outcome: approved