Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який згодом уточнила та в якому просить відібрати [PERSON] 2005 року народження від його матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що позивач звернулась до органу опіки та піклування Біляївської міської ради з питанням відібрання онука від його матері, оскільки відповідач по справі неналежним чином виконує свої батьківськи обов`язки, вона не має постійного місця роботи та місця проживання. Дитина проживає з бабусею та дідусем, які його забезпечують та виховують. Орган опіки та піклування прийшов до висновку, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків, слід відібрати [PERSON] від його матері без позбавлення її батьківських прав. Ухвалою суду від 09.12.2019 року було відкрито загальне позовне провадження (а.с. 25-26). Ухвалою суду від 31.08.2020 року постановлено про закриття підготовчого судового провадження (а.с. 61). Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, наполягають на задоволенні позовних вимог (а.с. 72, 73). Відповідач в судове засідання не з`явилась про дату та час судового засідання повідомлення належним чином про, що свідчить судове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з особистою відміткою адресата про отримання відправлення. Судом також було створено оголошення про виклик відповідача до суду на офіційному веб-сайті Судової влади (а.с. 70, 71). В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. Представник третьої особи: Біляївської міської ради - головний спеціаліст відділу сім`ї молоді та у справах дітей управління освіти сім`ї молоді та спорту Біляївської міської ради в судове засідання не з`явилась, але в матеріалах справи наявна заява представника про проведення судового засідання за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с. 32). Представник третьої особи: Біляївської районної державної адміністрації - служби у справах дітей в судове засідання не з`явилась, однак до матеріалів справи надано пояснення начальника служби у справах дітей в яких вона повідомляє, що причиною неявки в судове засідання є велике навантаження співробітників, просить прийняти рішення за наявними матеріалами. Щодо обставин по справі, то у відповідності ст. 4 ЗУ «Про органи та служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» одним із завдань служб у справах дітей є ведення обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. До служби не надходило повідомлень щодо потрапляння у складну життєву ситуацію дитини [PERSON] , [INFO] , у служби відсутні відомості про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП на обліку служби дитина не стоїть (а.с. 65-67). Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи відповідач є матір`ю - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , виданого Майорівською сільською радою Біляївського району, Одеської області, актовий запис № 23 (а.с. 14). У зв`язку з неналежним виконанням своїх батьківських обов`язків [PERSON] відносно свого сина [PERSON] , 11.07.2019 р. бабуся дитина [PERSON] звернулась до Біляївської міської ради із заявою про позбавлення її батьківських прав, оскільки мати дитини немає житла та заробітку, не піклується про виховання дитини, яка проживає з батьками біологічного батька [PERSON] . Представниками органу зі слів матері встановлено, що після смерті батька дитина вона неодноразово змінювала місце проживання, офіційно не працевлаштована, має конфлікт з бабусею сина, якій дійсно залишила його на виховання, однак стверджує, що та хоче віддати його до інтернату. Сам [PERSON] зазначає, що на даний час бажає проживати з бабусею, однак у разі створення матір`ю умов для проживання, готовий повернутись до неї. Враховуючи, вищевикладене було встановлено, що [PERSON] має низький батьківський потенціал та не розуміє шляхів налагодження стосунків із сином, однак з метою попередження попадання дитини в несприятливі для морального розвитку життєві обставини, є необхідним відібрати у неї сина без позбавлення батьківських прав (а.с. 4-5) Згідно довідки старости с. Майори Біляївської об`єднаної територіальної громади № 577 від 28.10.2019 р. [PERSON] 2005 р.н. дійсно проживає з квітня 2019 року з бабусею та знаходиться на її утриманні (а.с. 2). Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 01.11.2019 р. № 590 складеного та підписано депутатом с. Майори, сусідами позивача та затвердженого старостою села, [PERSON] 2005 р.н. дійсно проживає з квітня 2019 року з бабусею за адресою будинок [ADDRESS] , в будинку є всі умови для проживання дитини (а.с. 6). Згідно характеристики класного керівника - [PERSON] навчальним матеріалом володіє на середньому рівні, запам`ятовує матеріал, зарекомендував себе як дисциплінований учень, досить товариський, до громадських доручень ставиться сумлінно, захоплюється футболом (а.с. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Згідно ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, якщо батьки: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання (п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 170 СК України). Із роз`яснень, викладених у п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сімї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Норми ст. 7 СК України передбачають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. За вимога статті 171 СК України, суд повинен врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд ознайомився з рішенням виконкому про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, звернув увагу на те, що дитина бажала проживати з бабусею. До матеріалів справи надано достатньо доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття ним повної загальної середньої освіти. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, при винесенні рішення про задоволення позовних вимог, суд приймає до уваги інтереси дитини, які переважають над інтересами його матері та вважає за необхідне відібрати [PERSON] 2005 р.н. від його матері. Та, в порядку п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання судового рішення.

Outcome: approved