Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що вказаний будинок належить їй на праві приватної власності. На час переходу до неї права власності у квартирі був зареєстрований член сім'ї попередніх власників [PERSON], який фактично у квартирі не проживає. На підставі викладеного, позивач вважає, що відповідач втратив право користування квартирою. 22.12.2018р. ухвалою позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначені строки для подачі заяв по суті, призначене перше судове засідання на 17.01.2019р. на 08:30год. 17.01.2019р. судове засідання було відкладене через неявку сторін справи на 07.02.2019р. на 08:30год. На судове засідання представник позивача надала заяву, в якій позов підтримала повністю, просила його задовольнити в повному обсязі, розглядати справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач на судове засідання не з'явився, хоча про місце, час та день розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки відповідача не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Ухвалою суду від 07.02.2019р. постановлено проводити заочний розгляд справи. Оскільки учасники справи на судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 08.02.2018р. укладений договору купівлі-продажу від 08.02.2018р., за умовами якого [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Того ж дня відомості про її право власності внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже позивач є власником вказаної квартири. Відповідно до довідки Первомайської міської ради Миколаївської області та копії з будинкової книги у зазначеній квартирі значиться зареєстрованим відповідач з 21.05.2000р., який є членом сім'ї попередніх власників. Відповідно до ст.. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16, яка згідно зі ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач не є членом сім'ї позивача, зареєстрований в будинку за згодою попередніх власників, самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем тощо - ст.. 810 ЦК України, ст. ст. 61,64 ЖК України) він не набув. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved