Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 грудня 2004 року її матірю [PERSON] у період шлюбу з її батьком [PERSON] за договором купівлі-продажу було придбано квартиру [ADDRESS]. 17 лютого 2014 року батько помер. Після смерті батька відкрилась спадщина на належну йому ? частку квартири, як обєкта права спільної сумісної власності. Заповіту, у якому б батько виразив свою волю та розпорядився подальшою долею спадкового майна складено не було. Спадкоємцями за законом на спадщину, що відкрилась є: її мати [PERSON], вона та її брат [PERSON] Позивач спадщину прийняла, оскільки в установленому законом порядку подала заяву до нотаріальної контори. Однак, отримала відмову в оформлені спадщини у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті батька [PERSON], який помер 17 лютого 2014 року, а саме, 1/6 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачі в судове засідання не зявились, хоча неодноразово належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Враховуючи чергову неявку відповідачів, належним чином повідомлених про розгляд справи, за погодженням представника позивача суд відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. 02 грудня 2004 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6169215 квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] 17 лютого 2014 року [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області видане відповідне свідоцтво про смерть (а.с. 6). Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 та 4 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 2 ст. 370 Цивільного Кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та з урахуванням доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, наявні підстави вважати, що померлому [PERSON] належала ? частка вказаної квартири, як обєкта права спільної сумісної власності. Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На випадок своєї смерті [PERSON] не залишив заповіту, а тому має місце спадкування за законом. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім дочки [PERSON], спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] та дружина [PERSON] Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Факт родинних стосунків між спадкодавцем та позивачем підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (а.с.9) та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.10). Судом встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON] заведено спадкову справу № 114/2014, з копії якої вбачається, що дочка спадкодавця [PERSON] у встановленому законом порядку 08 липня 2014 року подала заяву про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 371/02-31 від 29.09.2017 року щодо оформлення спадщини у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.5). Оскільки в позивача у справі відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, вона обєктивно позбавлена можливості оформити в установленому законом порядку свої спадкові права. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], а саме: на 1/6 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved