Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області, вказавши, що 22.08.2009 року за договором купівлі-продажу придбала житловий будинок по [ADDRESS] площею 54,8 кв.м., а також позивач є власником земельної ділянки площею 0,0536 га, на якій розташований будинок, відповідно до свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Після придбання будинку у власність [PERSON] без отримання відповідного дозволу здійснила його реконструкцію, в результаті чого площа будинку збільшилась до 150,3 кв.м. Посилаючись на ст. 376 ч. 5 ЦК України, позивач просить визнати за нею право власності на самочинно перебудований будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги на вказаних в позовній заяві підставах. Відповідач в судове засідання представника не направив, надіслали до суду письмові пояснення, з яких вбачається, що позивачкою не дотримано позасудовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. Справу просили розглядати без участі представника інспекції. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОП «ЗМБТІ» представника в судове засідання не направило, про місце та час розгляду справи повідомлені в установленому порядку. При дослідженні матеріалів справи судом встановлено наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 20.08.2009 року [PERSON] придбала жилий будинок загальною площею 54,8 кв.м. за номером [ADDRESS] (а.с. 16). Право власності на будинок зареєстровано 21.09.2009 року (а.с. 17). Також [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0536 га, розташованої у [ADDRESS] (а.с. 18). Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 11-14) станом на 17.09.2012 року його загальна площа складає 150,3 кв.м., житлова 56,3 кв.м., у фактичному користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 553 кв.м. При вирішенні позову суд виходить з наступного. Статті 10, 60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 26 ч. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038 від 17.02.2011 року визначає порядок проектування та будівництва об'єктів власниками або користувачами земельних ділянок, а саме: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Відповідно до ст. 39 ч. 1 Закону України № 3038 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Докладно процедура прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначена Постановою Кабінету Міністрів України № 451 від 13.04.2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів». Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. За ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК). Положення ч. 3 ст. 376 ЦК можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості лише тоді, коли при відсутності права на забудову земельної ділянки на момент подання позову позивачем було здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил. Частина 5 ст. 376 ЦК України вказує, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З пояснень позивача та наданих нею документів вбачається, що [PERSON] навіть не намагалась оформити право власності на житловий будинок у встановлений чинним законодавством позасудовий спосіб, а відповідачем по справі - Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області її права щодо набуття права власності на самочинний об'єкт нерухомості порушені не були, а лише роз'яснений порядок введення в експлуатацію житлового будинку. Крім того, позивачем суду не надано жодних документів на підтвердження відповідності житлового будинку архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним, екологічним та іншим нормам і правилам, а також, враховуючи, що у фактичному користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка більшої на 17 кв.м. площі, ніж їй належить, позивачем не доведена відсутність порушення таким будівництвом прав інших осіб. Зважаючи на викладене, суд не вбачає законних підстав для задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed