Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту спільного проживання з 2013 року однією родиною разом з дідусем. В обґрунтування заяви посилається на те, що у м. Луганськ разом з нею проживав та був зареєстрований за паспортом її дідусь [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Вона хоча і зареєстрована за іншою адресою, а саме [ADDRESS] , але з 2013 року, коли дідусь захворів та потребував постійної сторонньої допомоги проживала разом з ним за адресою [ADDRESS] . [INFO] дідусь помер. Після смерті дідуся залишилося спадкове майно, на яке вона як спадкоємець має право, оскільки після смерті дідуся єдиними родичами є вона та її батько, а у зв`язку з тим, що в її паспорті зазначена інша адреса, ніж у її дідуся вона не може скористатися цим правом. Просить суд встановити факт спільного проживання з 2013 року однією родиною разом із дідусем [PERSON] за адресою [ADDRESS] , до моменту його смерті, яка настала [INFO] . Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в заяві просили справу розглянути за їхньої відсутності, заяву просили задовольнити у повному обсязі. У судове засідання заінтересована особа Старобільська Державна нотаріальна контора не з`явились, суду надана заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення заяви не заперечували. На підставі ч.3 ст.211, ч.3 ст.294 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника, її представника та заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження від 04 травня 1998 року, виданого Артемівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану міста Луганська за актовим записом № 263, [PERSON] , [INFO] , батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження від 01 червня 1973 року, виданого Консульським відділом СССР за актовим записом № 109, [PERSON] , [INFO] , батьками російською мовою зазначені: батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого Верхньобогданівською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області за актовим записом № 01, від 21 січня 2019 року, [PERSON] помер [INFO] в смт. Родакове Слов`яносербського району Луганської області. Згідно пенсійного посвідчення Серія [NUMBER] [PERSON] отримував пенсію за вислугу років. Оцінюючи довідку з місця проживання, акт про фактичне проживання з померлою особою на день його смерті № 185, довідку про склад сім`ї, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту спільного проживання з 2013 року однією родиною разом із дідусем для реалізації майнових та немайнових прав заявника, суд вважає, що надана заявником довідка з місця проживання, акт про фактичне проживання з померлою особою на день його смерті № 185 , довідка про склад сім`ї, є підтвердженням того, що дійсно [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Луганська, яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проживала з 2013 року разом із своїм дідусем [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] до моменту його смерті, а саме [INFO] . Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, то суд вважає заяву [PERSON] про встановлення факту спільного проживання з 2013 року однією родиною разом із дідусем - законною, обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved