Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 12 липня 2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №523, а також залишити проживати неповнолітнього сина [PERSON] разом з нею. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 12 липня 2003 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з розбіжністю характерів та поглядів на сімейне життя, внаслідок чого в них постійно виникали конфлікти, що негативно відображалось на їх родині. Взаємне нерозуміння призвело до припинення подружніх відносин, та кожен з них став жити своїм власним життям. Також вказує, що між ними повністю втрачене почуття любові та взаємоповаги. Між сторонами припинені шлюбні відносини та ведення спільного побуту та господарства. Тому сумісне життя, примирення та збереження шлюбу неможливе. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, був сповіщений про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав та про причини неявки суд не повідомляв. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. До суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 від 20 травня 2014 року за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідач до операторів поштового зв'язку не звертався. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків [PERSON], тому суд вважає, що останній про розгляд справи був сповіщений належним чином. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди позивачки, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивачки, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 12 липня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис №523, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні встановлено, що спільне життя між сторонами не склалось у зв'язку з розбіжністю характерів та поглядів на сімейне життя, внаслідок чого в них постійно виникали конфлікти, що негативно відображалось на їх родині. Взаємне нерозуміння призвело до припинення подружніх відносин, та кожен з них став жити своїм власним життям. Також встановлено, що між сторонами повністю втрачене почуття любові та взаємоповаги. Між [PERSON] та [PERSON] припинені шлюбні відносини та ведення спільного побуту та господарства. Тому сумісне життя, примирення та збереження шлюбу неможливе. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимогі на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Outcome: approved