Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в грудні 2014 року до суду з позовом, в якому просила: - визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений й0 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 794, удаваним з моменту його укладення в частині покупця [PERSON]; - визнати позивача покупцем за договором купівлі-продажу вказаної вище квартири та визнати її приватною власністю позивача; - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON]І. на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою суду від 11 лютого 2016 року в якості правонаступника позивача [PERSON], яка померла 23 липня 2015 року, в порядку ст. 37 ЦПК України залучено її правонаступника [PERSON]. [PERSON] надав до суду уточнений позов, в якому просить: - визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 10 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 794, удаваним в частині зазначення покупцем [PERSON], з моменту його укладення; - визнати покупцем за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеним 10 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 794, [PERSON]; - визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 23 липня 2015 року. В позові зазначив, що його мати [PERSON] до 2012 року була громадянкою республіки Білорусь та проживала в м.Вітебськ. В січні 2012 року переїхала до м.Бердянськ на постійне місце проживання. Оселилася тимчасово у своєї племінниці [PERSON] до того часу, поки не підшукає собі підходящої квартири в центрі міста для власного проживання. У [PERSON] були власні кошти від продажу належного їй нерухомого майна в республіці Білорусь, які вона перевела до м.Бердянськ у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк». На початку лютого 2012 року племінниця повідомила її про те, що продається двокімнатна квартира в [ADDRESS], продавцем якої є [PERSON]. Після огляду квартири виявилося, що в ній потрібен капітальний ремонт. Оскільки інших підходящих варіантів на той час не було, [PERSON] погодилася на пропозицію придбати зазначену квартиру. У відділенні банку [PERSON] 06 лютого 2012 року зняла з рахунку кошти в сумі 49000 доларів СШАта передала їх племінниці для розрахунку з продавцем. На той час [PERSON] здала свій паспорт для оформлення громадянства України, тому вчиняти правочин не могла, паспорт оформлений був лише 08 червня 2012 року. 10 травня 2012 року було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, продавцем за яким виступав [PERSON], а покупцем [PERSON]. Продаж вчинений за 283303,00 грн.. Розрахунок проводила племінниця, яка разом з сином [PERSON] обіцяли згодом переоформити квартиру на імя [PERSON]. Після укладення договору купівлі-продажу [PERSON] зареєструвалася у вказаній квартирі та вселилася до неї, користувалася нею одноособово, сплачувала комунальні послуги. На початку 2013 року [PERSON] стало очевидно, що племінниця з сином переоформлювати квартиру на неї не збираються та очікують її смерті. Зазначає, що відповідач [PERSON] в картирі зареєстрований не був та жодного дня в ній не проживав, та взагалі не мав коштів на її придбання. Про порушення своїх прав [PERSON] дізналася в період вересня-жовтня 2013 року, коли між нею та племінницею почали виникати сварки та їй стало відомо, що вона була позбавлена житла. Фактично покупцем квартири є [PERSON], квартира придбана за її кошти. Вважає, що обовязки покупця за договором купівлі-продажу виконала [PERSON] та вона скористалася правами покупця. Оскільки мати померла та він є спадкоємцем першої черги, право власності на спірну квартиру належить визнати за ним. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала. Додатково до зазначеного в позовній заяві пояснила, що після придбання квартири в ній робився ремонт також за кошти [PERSON]. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що договір купівлі-продажу укладений саме з [PERSON]. Гроші [PERSON] йому не передавала. Квартира придбана за кошти, заощаджені його батьками та його бабусею за довгий період часу. Зокрема, за гроші батька, отримані за час плавання на теплоході, за гроші, виручені від продажу автомобіля та квартир. Витрати на ремонт квартири ніс відповідач зі своїми батьками. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився. Повідомлений. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Аналізуючи докази, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певні грошову суму. Судом встановлено, що [PERSON] була громадянкою республіки Білорусь та мешкала в м.Вітебськ до лютого 2012 року. Зазначене підтверджується копією паспорта громадянки республіки Білорусь [PERSON] з відмітками про вїзд/виїзд до України та відміткою про продовження терміну перебування в Україні до 27 травня 2012 року. Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеному 04 листопада 2011 року, посвідченому реєстратором нерухомості РУП «Вітебське агентство з державної реєстрації та земельному кадастру» [PERSON] (код реєстратора 1299) [PERSON] продала належну їй на праві власності земельну ділянку для ведення колективного садівництва площею 0,0608 га. в м.Вітебськ, садівниче товариство № 1 ВАТ ВЗЕП Вітебськ-Улановичи з розташованим на ній одноповерховим деревяним садовим будинком. В пункті 3 Договору зазначено, що земельна ділянка з садовим будинком продана за 98000000 білоруських рублів, що за курсом, встановленим угодою сторін на день підписання договору, еквівалентно 11000,00 доларів США. Покупець провів повний розрахунок з продавцем до підписання Договору. Згідно договору купівлі-продажу, укладеному 18 січня 2012 року посвідченому приватним нотаріусом м.Вітебська [PERSON] (реєстр. № 1-98), [PERSON] продала належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. В пункті 2 Договору зазначено, що квартиру продано за 497000000,00 білоруських рублів, які продавець отримав від покупця до підписання Договору. За угодою сторін вказана сума на момент посвідчення договору еквівалентна 57000,00 доларів США. Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на кінець січня 2012 року [PERSON] мала особисті кошти в сумі еквівалентній 68000,00 доларів США. Судом також встановлено, що [PERSON] виїхала до України на постійне місце проживання, що підтверджується відміткою МВС республіки Білорусь на сторінці № 29 паспорта громадянки республіки Білорусь [PERSON]. Відповідно до відповідей ПАТ КБ «Приватбанк» від 20 березня 2014 року №20.1.0.0.0/7-20140217/2302 та від 14 травня 2015 року №20.1.0.0.0/7-150224/4779 грошові кошти у розмірі 49000,00 доларів США були передані [PERSON] племінниці [PERSON] у відділенні банку 06 лютого 2012 року добровільно, без будь-якої участі представника банку. Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеному 10 травня 2012 року та посвідченому приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр. № 794), [PERSON] продав, а [PERSON] купив двокімнатну квартиру № 17 по вул..Рози Люксембург в м.Бердянськ. Продаж здійснений за 283303,00 грн., які одержані покупцем до підписання договору. За офіційним курсом НБУ станом на 10 травня 2012 року курс гривні до долара США становив 798,89 гривень за 100 доларів США. Вказана обставина визнається судом загальновідомою, оскільки розміщена на офіційному сайті НБУ, та відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Отже, сума, зазначена в договорі купівлі-продажу, є еквівалентною 47979,45 доларів США (283303,00 : 7,9889 = 47979,45). Судом також встановлено, що паспорт громадянина України [PERSON] виданий Бердянським МВ ГУМВС України в Запорізькій області 08 червня 2012 року та в цей же день вона зареєстрована за адресою: [INFO]. Реєстрація [PERSON] за вказаною адресою з 08 червня 2012 року підтверджується також довідкою ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» від 23.02.15 р. № 330. Відповідно до наданих [PERSON] до суду 26 лютого 2015 року квитанцій, нею сплачувались платежі за користування комунальними послугами за вищевказаною адресою з 2012 року. Згідно листа направленого [PERSON] на імя [PERSON] 27 січня 2014 року зазначено, що він, як власник квартири не перешкоджає їй переоформити квартиру на себе та щоб вона стала власницею, але за її рахунок та після виплати йому та його матері [PERSON] коштів в розмірі 50000,00 грн., які витрачені ними на проведення ремонту. Відповідно до Відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 14 липня 2016 року № 7479/10/08-22-08-32, наданих Бердянською обєднаною державною податковою інспекцією, [PERSON] за період з 01 січня 2011 року по 30 червня 2012 року отримав дохід в загальній сумі 18689,52 грн. (без врахування сплачених податків). Згідно показів [PERSON], допитаного за його згодою в якості свідка, його мати [PERSON] мешкала в республіці Білорусь та вирішила переїхати до м.Бердянськ після смерті її чоловіка та хворобою у неї органів дихання. В м.Вітебськ вона продала дачу та квартиру, загалом за 68 тисяч доларів США. В м.Бердянськ вона перший час проживала у [PERSON] та підшукувала собі окрему квартиру. Варіантів було багато, але їй сподобалася квартира [ADDRESS]. Вона дзвонила продавцю, сума продажу звучала 49 тисяч доларів США. На інші гроші, які в неї залишилися, вона вважала зробити ремонт у квартирі та придбати меблі. Укласти особисто договір купівлі-продажу вона не могла, оскільки у неї був відсутній паспорт, який вона відділа до паспортної служби для оформлення громадянства України. Продавець [PERSON] торопив з укладенням угоди. Було вирішено оформити квартиру на племінника, а потім переоформити на неї. Квартира придбалася для неї однієї. Після придбання в квартирі робився ремонт за кошти матері, купувалися шпалери, кахельна плитка, техніка. Коли мати запропонували переоформити квартиру на себе, [PERSON] перестали виходити на звязок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є дружиною [PERSON]. Мати чоловіка [PERSON] мешкала в м.Вітебськ та після смерті чоловіка вирішила переїхати до м.Бердянськ, де проживала її двоюрідна сестра та племінниця. Вона дзвонила та казала, що продала дачу за 11 тисяч доларів США та квартиру за 57 тисяч доларів США. Переїхала вона в м.Бердянськ приблизно в січні 2012 року та здала паспорт для оформлення громадянства України. Вона бажала придбати квартиру ближче до моря, постійно дзвонила та розповідала про варіанти. Казала, що знайшли квартиру приблизно за 49 тисяч доларів США. Казала по телефону, що йде зі своєю племінницею [PERSON] знімати гроші в банку. Квартиру вирішили оформити на сина племінниці [PERSON], оскільки у неї не було паспорта, документи ще оформлялися, а продавець торопив з оформленням угоди. Після отримання паспорта [PERSON] робила ремонт за свої кошти. До квартири переїхала восени 2012 року. Коли вона вирішила оформити субсидію, то попросила документи на квартиру. [PERSON] перестали з нею спілкуватися та відповідати на дзвінки. Також показала, що [PERSON] не відвідували [PERSON] у лікарні та не були на її похоронах. Свідок приїздила на похорони [PERSON] та перебувала у спірній квартирі. На другий день після похорон прийшли [PERSON] та вимагали виселитися. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що знали [PERSON] за життя як мешканку квартири [ADDRESS]. [PERSON] мешкала в квартирі одна, була господаркою квартири, робила ремонт. Вона їм розповідала про своє життя, зокрема про продаж нерухомого майна в м.Вітебськ та переказ виручених коштів до Приватбанку. В м.Бердянськ вирішила придбати квартиру та кошти в приміщенні банку передавала своїй племінниці. [PERSON] торопив укласти договір. Документи [PERSON] були в «паспортному столі», тому договір оформили на [PERSON]. Ремонт в квартирі проводився за рахунок [PERSON]. Доводи відповідача щодо придбання спірної квартири за кошти заощаджені ним та його батьками, суд не приймає до уваги. Так, суду надано копії довідок про роботу батька відповідача [PERSON] на теплоході в періоди: з 20 червня 2000 року по 25 березня 2001 року, з 16 серпня 2001 року по 20 травня 2002 року, з 02 серпня 2004 року по 29 березня 2005 року, з 20 червня 2005 року по 24 серпня 2005 року. Зазначені довідки не містять розміру отриманої заробітної плати. Лише одна довідка від 24 грудня 1998 року про роботу в період з 08 квітня 1998 року по 24 грудня 1998 року містить розмір отриманого заробітку 5791 доларів США. Проте, доказів в підтвердження обставини, що саме ці кошти, які отримані в 1998 році, було заощаджено та вони передані [PERSON] для придбання спірної квартири, суду не надано. Також, надано копію договору № 2396 про надання послуг в працевлаштуванні на роботу на судна закордонплавання від 03 лютого 2006 року. В даному договорі відсутнє зазначення про роботу [PERSON] та про отриманий ним дохід. Також, надано копію довіреності, складеної 04 липня 2008 року [PERSON] на імя [PERSON], на право продати автомобіль ЗАЗ TF699Р, 2007 року випуску, держномер АР2401ВА, з правом керування згаданим автомобілем. Довіреність дійсна до 04 липня 2011 року. Проте, доказів в підтвердження обставини продажу транспортного засобу з зазначенням розміру отриманих коштів, заощадження вказаних коштів та передачі їх відповідачу для придбання спірної квартири суду не надано. Також, суду надано копію договору купівлі-продажу нерухомості від 11 червня 2001 року, укладеного на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя», за яким [PERSON], діюча особисто та як представник неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], продала квартиру [ADDRESS] за 6779,00 гривень. Проте, доказів в підтвердження обставини заощадження вказаних коштів з 2001 року по 2012 рік та передачі коштів [PERSON] для придбання спірної квартири суду не надано. Також, суду надано копію договору купівлі-продажу нерухомості від 27 листопада 2000 року, укладеного на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя», за яким [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] за 4429,00 гривень. Проте, доказів в підтвердження обставини заощадження вказаних коштів з 2000 року по 2012 рік та передачі коштів [PERSON] для придбання спірної квартири суду не надано. Крім цього, суду надано лише копії вказаних довідок, доручення та договорів. Оригінали у відповідача відсутні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 10 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр. № 794), є удаваним правочином в частині покупця, оскільки зазначена квартира фактично була придбана [PERSON] за її власні кошти, одержані від продажу належних їй на праві власності земельної ділянки для ведення колективного садівництва з розташованим на ній одноповерховим деревяним садовим будинком в м.Вітебськ, садівниче товариство № 1 ВАТ ВЗЕП Вітебськ-Улановичи, а також квартири [ADDRESS], а дії відповідача спрямовані на позбавлення позивача права власності на житло. Таким чином, вимоги в частині вимог про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири частково удаваним в частині покупця та визнання покупцем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що [PERSON] померла 23 липня 2015 року (актовий запис про смерть від 23.07.15 р. № 1174). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився 02 грудня 1964 року та матірю зазначена [PERSON]. (актовий запис від 15.12.64 р. № 2442). Після смерті [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини 07 серпня 2015 року звернувся її син [PERSON]. Зазначене підтверджується листом Бердянської держнотконтори від 02 лютого 2016 року № 464/0214. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) інформація про заповіти або спадкові договори, складені [PERSON], відсутня. Постановою від 11 червня 2016 року державним виконавцем Бердянської держнотконтори [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої його матері 23 липня 2015 року [PERSON] на квартиру № 17, яка знаходиться в м.Бердянську по вул..Грецькій (до перейменування вул..[PERSON]), будинок № 57 в звязку з тим, що за [PERSON] право власності на вказану квартиру не зареєстровано. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON] та прийняв спадщину у вигляді квартири [ADDRESS], оскільки звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. В звязку з тим, що право власності на квартиру не зареєстровано за спадкодавцем, за позивачем належить визнати право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги. В звязку з тим, що за рішенням Бердянської міської ради від 18 лютого 2016 року №56 вул. Рози Люксембург перейменована на вул. Грецька, суд вважає за необхідне в резолютивній частині рішення зазначити назву вулиці після перейменування, а також у дужках вказати назву вулиці до її перейменування - на час укладання оскаржуваного правочину. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved