Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі посилаючись на те, що відповідач є батьком її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вони з чоловіком не підтримують сімейні відносини та на момент позову сторони вже як півроку не проживають разом. Причиною розпаду сім'ї є різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння, в результаті чого між ними були постійні сварки, крім того відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в судовому порядку на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1100 грн., починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття а також розірвати між ними шлюб, зареєстрований 15 січня 2007 року Петрівською сільською радою Генічеського району Херсонської області, актовий запис № І. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, тому вона хоче щоб кожного місяця була присуджена фіксована сума, а також розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки примирення між ними неможливе. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON] Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] був повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з'явився, і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки, суд ухвалив, слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 січня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER], виданим Петрівською сільською радою Генічеського району Херсонської області, акт. запис № І. Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 30 серпня 2018 року Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, акт. запис № 3. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони не проживають разом, загальне господарство не ведуть, а також те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сторони втратили відчуття любові і поваги один до одного, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому позов необхідно задовольнити, розірвавши шлюб сторін. Згідно з нормами ч.ч. 8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Як слідує з матеріалів справи та пояснень позивача, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, інших утриманців не має, офіційно не працює, має задовільний стан здоров'я. Дитина проживає разом із матір'ю, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Генічеської міської ради від 22 жовтня 2018 року. З огляду на те, що дитина потребує матеріальної допомоги, а батько спроможний та зобов'язаний її надавати, враховуючи факт неспроможності позивача самостійно забезпечити дитину всіма матеріальними благами, необхідними для належного фізичного та духовного розвитку, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня подання позову, тобто з 23 листопада 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Доказів, що відповідач не може сплачувати аліменти у такому розмірі суду не надані. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача на користь держави відповідно до ст. 141 ЦПК України. З огляду на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу щодо стягнення аліментів, що була задоволена, то відповідач сплачує судові витрати на користь держави відповідно до ст. 141 ЦПК України у розмірі, що діяв на момент подачі позову, а саме за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В перерахунку до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з 01 січня 2018 року складав 1762 грн. судовий збір, що підлягає до стягнення становить 704, 80 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що була задоволена.

Outcome: approved