Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, вказуючи, що 10.01.2009 року між нею та відповідачем укладено договір позики на суму 873 000 грн., за яким передача грошових коштів позичальнику може здійснюватися як в готівковому порядку шляхом внесення коштів позикодавцем на поточний рахунок позичальника в АТ «ОТП Банк», так і в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Виконуючи умови договору вона квитанціями та платіжними дорученнями передала відповідачу 873 000 грн. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти у строк 10.01.2013 року, але не повернув визначені договором позики грошові кошти. Пунктом 3.2 договору передбачено сплату позичальником 90% річних від простроченої суми за весь час прострочення. Сума цих відсотків за час прострочення грошового зобов'язання за період з 11.01.2013 року по 28.11.2013 року складає 693137,20 грн. Крім того, згідно п. 3.1 договору позики відповідач повинен сплатити пеню від неповернутої суми у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який стягується пеня. Розмір пені за період з 11.01.2013 року по 28.11.2013 року складає 108824,20 грн. Загальна сума боргу станом на 28.11.2013 року з урахуванням пені та відсотків річних складає 1674961,40 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь 1674961 грн. 40 коп. та витрати по сплаті судового збору. Позивач та його представник у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав і просив розглянути справу без нього та представника. Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, подав заяву про визнання позову та про розгляд справи в його відсутності. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 10.01.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики 873000 грн., який відповідає формі, що передбачена ст. 1047 ЦК України. Цим договором передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцю грошові кошти в сумі 873000 грн. у строк 10.01.2013 року (а.с.5-6). Судом встановлено, що позикодавець виконав зобов'язання за договором позики від 10.01.2009 року та квитанціями №120 від 12.01.2009 року, №5 від 13.01.2009 року, №14 від 16.01.2009 року, №25 від 28.01.2009 року, №15 від 06.03.2009 року та платіжними дорученнями №2/2 від 23.03.2009 року, №1 від 19.03.2010 року перерахував позичальнику грошові кошти загальною сумою 873000 грн. (а.с.7-14), але відповідач в передбачений договором термін не виконав взятих на себе зобов'язань та ухиляється від поверненню суми позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приймаючи до уваги, що відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань, тому з нього підлягає стягненню 873000 грн. боргу за договором позики від 10.01.2009 року. Стаття 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Пунктом 3.2 договору позики від 10.01.2009 року передбачено, що на підставі ст. 625 ЦК України позичальник за прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу позикодавця зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 90 % (дев'яносто процентів) річних від простроченої суми за весь час прострочення. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому з нього підлягають стягненню 693137 грн. 20 коп. відсотків річних згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.4). За ст. 549 ч. 3 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання Стаття 624 ЦК України передбачає, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. У пункті 3.1 договору позики від 10.01.2009 року зазначено, що у разі неповернення або несвоєчасного повернення позикодавцю грошових коштів в сумі 873000 грн. позичальник сплачує позикодавцю пеню від неповернутої або несвоєчасно повернутої суми в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який стягується пеня. Згідно з постановою Національного банку України №102 від 21.03.2013 року з 23.03.2013 року до 10.06.2013 року діяла облікова ставка в розмірі 7,5 % річних. З 10.06.2013 року за постановою Національного банку України №209 від 06.06.2013 року встановлено облікову ставку в розмірі 7,0 % річних, яка діяла до 13.08.2013 року. Постановою Національного банку України №315 з 13.08.2013 року встановлена нова облікова ставка в розмірі 6,5 % річних. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не повернув позикодавцю грошові кошти за договором позики від 10.01.2009 року, тому з нього слід стягнути пеню відповідно до умов п. 3.1 договору та з урахуванням облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період з 11.01.2013 року по 28.11.2013 року в сумі 108824 грн. 20 коп. відповідно до розрахунку (а.с.4). На підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3441грн. (а.с.1).

Outcome: approved