Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

[PERSON], звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло. Заява мотивована тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Вінницької міської ради згідно рішення №28, від 29.01.1993 року, заявнику, а також її матері - [PERSON] та батькові - [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. Однак при заповненні даного свідоцтва співробітниками КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» виконкому Вінницької міської ради, було допущено помилку в прізвищі заявника, а саме: замість правильного запису «[PERSON]», «[PERSON]», зроблено невірний запис - «[PERSON]», «[PERSON]», що в свою чергу стає перешкодою для користування своїми правами. У зв'язку з вищевикладеним, заявник просить суд встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на житло, а саме: на квартиру [ADDRESS], видане 29.01.1993 року Виконавчим комітетом Вінницької міської Ради народних депутатів. В судовому засіданні представник заявника [PERSON], підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Сторчак Т.В., при прийнятті рішення поклалась на думку суду. З'ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Вінницької міської ради згідно рішення №28, від 29.01.1993 року, заявнику, а також її матері - [PERSON] та батькові - [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається з копії паспорту серії [NUMBER] виданого Ленінським ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області 13.04.2006 року [PERSON], її прізвище на українській мові зазначено як «[PERSON]», а на російській мові - «[PERSON]» ( а.с.4 -5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.07.2011 року [PERSON] народилась [INFO] у м. Вінниці, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається із копії заяви до Міськвиконкому від 29.09.1992 року, із даною заявою про продаж квартири в особисту власність зверталась особисто [PERSON] та вказана заява була нею заповнена від руки. Прізвище заявника зазначено нею особисто - «[PERSON]» та «[PERSON]». Як вбачається з викладеного, у Свідоцтві про право власності на житло від 29.01.1993 року невірно зазначено прізвище заявника, що перешкоджає їй реалізувати свої права щодо права власності. В позасудовому порядку встановити факт належності правоустановчого документу у заявника можливості не має. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення в тому числі належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; Стаття 430 ЦПК України передбачає право суду допустити негайне виконання рішень. Також дана норма містить перелік категорій справ в яких допускається негайне виконання рішення, серед даного переліку відсутні справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Разом з тим суд, здійснює правосуддя на засадах принципу верховенства права, який закріплений в усіх статтях Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», та передбачає, що при розгляді справи кожному забезпечується право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законодавством. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995року дає роз'яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту в порядку окремого провадження. Встановлення вказаного факту необхідно для можливості реалізації права власності заявника на зазначений об'єкт нерухомого майна. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved