Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за час затримки виплати заробітної плати. В позовній заяві покликається на ту обставину, що 26 червня 2014 року вона була прийнята на роботу продавцем в магазин «[INFO]», власником якого є відповідач та того ж дня приступила до роботи, за яку повинна була отримувати мінімальну заробітну плату. Однак офіційно вона була оформлена до відповідача на роботу лише 02 березня 2015 року, про що було складено письмовий трудовий договір. Фактично ж вона працювала продавцем у даному магазині з 26 червня 2014 року по 22 серпня 2015 року і жодного разу не отримувала заробітної плати. Просить встановити факт трудових відносин з відповідачем у період з 26 червня 2014 року по 02 березня 2015 року, а також стягнути з відповідача в її користь 22 812 грн. 00 коп. заборгованості із заробітної плати, та понесені витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просять його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що факт перебування в трудових відносинах у конкретний період нічим не підтверджений, факт виплати заробітної плати на руки згідно наданих відповідачем відомостей не спростований позивачем,а тому підстав для задоволення позову він не вбачає. Просить відмовити у його задоволенні повністю. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Покликання позивача на ту обставину, що вона фактично працювала продавцем у магазині «[INFO]», власником якого є відповідач по справі, з 26 червня 2014 року по 02 березня 2015 року, не підтверджені належними доказами і містять суперечності, які унеможливлюють їх усунення в судовому засіданні. Так, з копії постанови про закриття кримінального провадження №12015030060000710, внесеного до ЄРДР 22.08.2015 року, винесеною слідчим СВ Володимир-Волинського МВ УМВС України у Волинській області Хомюком С.П. 22 вересня 2015 року вбачається, що допитана як свідок [PERSON] ствердила, що при прийнятті її на роботу до приватного підприємця [PERSON] між ними було укладено трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність. З копії трудового договору та договору про повну матеріальну відповідальність , наявних в матеріалах справи, вбачається, що сторони їх уклали 02 березня 2015 року. З показань свідка [PERSON] в суді вбачається, що її дочка - позивач по справі, почала працювати в магазині «[INFO]» з кінця червня 2014 року. З оглянутих судом матеріалів цивільної справи № 154/3103/15-ц, номер провадження № 2/154/29/16, зокрема копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона з 01.09.2011 року по 27.06.2014 року навчалась у Володимир-Волинському ВПУ, з копії диплому на її ім»я вбачається, що він виданий 25 червня 2014 року. Допитана в якості свідка позивача [PERSON] не змогла чітко визначити період, коли позивач працювала у магазині «[INFO]». Як вбачається з повідомлення Володимир-Волинської міжрайонної прокуратури на запит адвоката [PERSON], доводи [PERSON] про те, що у підприємця [PERSON] вона була працевлаштована з порушенням вимог діючого трудового законодавства не знайшли свого підтвердження, оскільки в ході досудового розслідування відповідно до інформації контролюючих органів встановлено протилежне. За таких обставин справи суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту трудових відносин з відповідачем у період з 26 червня 2014 року по 02 березня 2015 року, за недоведеністю. Не підлягають до задоволення у зв»язку із недоведеністю також вимоги щодо стягнення з відповідача в її користь 22 812 грн. 00 коп. заборгованості із заробітної плати. Так, відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України « Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.Як зазначила позивач у позовній заяві, вона за період роботи у відповідача з 26 червня 2014 року по 22 серпня 2015 року і жодного разу не отримувала заробітної плати. Допитана в якості свідка [PERSON], матір позивача, ствердила, що її дочка отримувала заробітну плату за червень, липень та серпень 2014 року. З наданих суду представником відповідача копій відомостей по заробітній платі вбачається, що заробітна плата у розмірі, визначеному трудовим договором, [PERSON] виплачувалась особисто під розписку. А її пояснення щодо підроблення її підпису не підтверджені жодними доказами та не спростовують доводів відповідача. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову повністю. Понесені позивачем витрати на правову допомогу не підлягають до стягнення з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України у зв»язку із відмовою в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 94, 115-117 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: dismissed