Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] в якому, з урахуванням поданих уточнень зазначила, що приблизно з 2000 року до [INFO] вона мешкала однією сім'єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Із [PERSON] вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, притаманні подружжю, піклувались та матеріально підтримували один одного, але не звернулись до державного органу реєстрації актів цивільного стану з метою реєстрації шлюбу. Встановлення факту проживання однією сім'єю із [PERSON] необхідне для вступу в права спадкування після смерті останнього та отримання свідоцтва про спадщину. Останні півроку до дня смерті [PERSON] хворів, при цьому обидві відповідачки, які є доньками [PERSON], не приймали ніякої участі у покращенні становища батька, не переймались його життям і здоров'ям, не надавали йому жодної допомоги та взагалі не спілкувались з ним, чим порушили вимоги ч.1 ст. 202 СК України, відповідно до якої повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Поховання [PERSON] здійснила вона, не зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] було відомо про смерть батька. Зважаючи на викладене, вважає, що на підставі ч.2 ст.1259 ЦК України має право на спадкування частки спадщини разом із спадкоємцями першої черги за законом, якими є відповідачки по справі. Позивачка просить встановити факт її проживання із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини - з 2000 року по [INFO]; визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивачка зазначила, що приблизно з травня 1999 року до [INFO] мешкала однією сім'єю із [PERSON] в будинку, належному останньому, розташованому за адресою: Костянтинівський район, с.Степанівка, [ADDRESS] Мали спільний сімейний бюджет, спільний побут, вели спільне господарство, держали худобу. Останнім часом їх сімейний бюджет складався із пенсій, які вони з чоловіком отримували. На час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі не перебували ані [PERSON], ані вона. Останнім часом [PERSON] хворів, був позбавлений можливості самостійно пересуватись у зв'язку з чим вона здійснювала його догляд. [PERSON] був у безпорадному стані приблизно 3 роки, оскільки вільно не пересувався, лише ходив за допомогою палиці по двору. Через хворобу останні чотири місяці перед смертю [PERSON] був прикутий до ліжка. Догляд за чоловіком здійснювала вона. Зазначила, що будь-які медичні документи на підтвердження хвороби [PERSON] відсутні. Відповідачки по справі, які мешкають в Російській Федерації, були обізнані про хворобу батька, приїздили два рази його навідати - в 2011 році та в 2014 році, при цьому будь-якої допомоги не надавали взагалі і на похорони, які вона особисто організувала, не приїхали. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги - не заперечував проти встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2000 року до [INFO], оскільки даний факт дійсно мав місце. Визнав, що в період часу з 2000 року до [INFO] ані [PERSON], ані [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами. Заперечував проти визнання за [PERSON] права на спадкування після смерті [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги, оскільки позивачка не довела існування обставин, передбачених ст.1259 ЦК України. [PERSON] не перебував у безпорадному стані; стан його здоров'я погіршився тільки за два дні перед смертю, матеріальної допомоги не потребував, оскільки отримував пенсію. Допитані в порядку судового доручення відповідачі [PERSON] (а.с.65) та [PERSON] (а.с.56-58) заперечували проти задоволення позову [PERSON] Допитана в порядку ст. 234 ЦПК України в якості свідка представник відповідачів [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] дійсно мешкали однією сім'єю. В 2012 році з Російської Федерації приїжджала [PERSON], спілкувалась із батьком, який на той час почувався добре. Перед смертю [PERSON] не був тривалий час прикутий до ліжка. Як представник відповідачів заперечувала проти задоволення позову [PERSON] в частині визнання за нею права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] приблизно з 1999-2000 років до дня смерті останнього мешкали однією сім'єю в с.Степанівка. Їх сприймали як родину, оскільки вони мали спільний бюджет та побут, вели спільне господарство. Зазначила, що на фотокартках, наявних на аркуші справи 19 зображені разом [PERSON] та [PERSON] Останнім часом [PERSON] хворів, скаржився на хворі ноги та приблизно на протязі одного року пересувався переважно по хаті та по двору. Стан здоров'я [PERSON] погіршився приблизно за 3-4 дні до смерті, а до цього він почувався нормально. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що приблизно з травня 1999 року до дня смерті [PERSON] позивачка по справі мешкала разом із ним однією сім'єю. Вони мали спільне господарство та побут, разом порались в городі, робили хатню роботу. Зі слів [PERSON] їй відомо про те, що на протязі останніх трьох років [PERSON] хворів, останнім часом був прикутий до ліжка. Уточнити конкретні часові проміжки та характер хвороби не змогла. Особисто бачила, що восени 2016 року [PERSON] самостійно пересувався по хаті, а взимку 2017 року його самопочуття погіршилось. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мешкає неподалік від [PERSON] і їй відомо про те, що з 2000 року [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім'єю в будинку останнього. Вони мали спільне господарство, побут, сприймались оточуючими як чоловік та дружина. [PERSON] отримував пенсію, а в 2015 році ще й працював - пас корів. [PERSON] мав проблеми з ногами, останній рік перед смертю ходив за допомогою палиці, але пересувався він самостійно. Оскільки вона мешкає поряд, часто бачила як [PERSON] порався на городі та у дворі, восени 2016 року навіть допомагав [PERSON] копати картоплю, ходив з нею отримувати зерно. Зазначила, що не зважаючи на хворобу ніг, [PERSON] пересувався самостійно, і був прикутий до ліжка 2 чи 3 дні до смерті. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, з'ясувавши позицію відповідачів [PERSON] та [PERSON] та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON]) [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], що підтверджується копію свідоцтва про народження (а.с.66,67). Відповідно до довідки Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 13 лютого 2018 року № 54 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.12). Відповідно до довідок Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 04 вересня 2017 року № 1264, від 13 лютого 2008 року № 193 [PERSON] проживала з [PERSON], який помер [INFO] у цивільному шлюбі понад 17 років та на момент смерті останнього була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8,11). На підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] [PERSON] належала земельна ділянка площею 6,32 га, розташована на території Артемівської сільської ради Костянтинівського району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.9). Як вбачається з листа Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори від 19 березня 2018 року № 291/01-09, в провадженні нотаріальної контори наявна спадкова справа № 158/2017 щодо майна померлого [INFO] [PERSON], відкрита за заявою [PERSON] (а.с.46-47). Судом досліджено копію спадкової справи № 158/2017 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.72-81), з якої вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та рідні доньки - [PERSON] і [PERSON] Постановою від 22 вересня 2017 року державний нотаріус Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв'язку з не підтвердженням факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше п'яти років до часу відкриття спадщини (а.с.13). Судом досліджено фотокартки, на яких, як зазначила свідок [PERSON], зображені, в тому числі, [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Як вбачається з рішення Народного суду Костянтинівського району Донецької області від 11 липня 1991 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.93). Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім*єю чоловіка та жінки без шлюбу. Частиною 2 статті 256 ЦПК передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім*єю не менш як п*ять років до часу відкриття спадщини. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції), норми ЦК України та СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ними чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки Сімейний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року, саме з цієї дати може бути встановлений факт проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зважаючи на що та беручи до уваги, що факт проживання позивачки однією сім*єю із [PERSON] знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, іншим шляхом встановлення цього факту неможливо, а його встановлення впливає на можливість оформлення нею спадкових прав після смерті [PERSON], підлягає встановленню факт проживання [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] однією сім'єю без шлюбу між собою з 1 січня 2004 року (дати набрання чинності Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом) до [INFO]. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той ж подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 2 ст.1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З аналізу змісту ч.2 ст.1259 ЦК України вбачається, що підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин (постанова Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 713/1528/16-ц). У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування З пояснень самої позивачки встановлено, що за життя [PERSON] отримував пенсію, яка спрямовувалась до спільного сімейного бюджету. Доказів того, що [PERSON] потребував матеріальної допомоги і цю допомогу надавала протягом тривалого часу [PERSON] остання суду не надала. Також позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] перебував у безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби. Суд вважає за необхідне зауважити, що позивачка взагалі не надала доказів на підтвердження незадовільного стану здоров'я [PERSON] Доводи позивачки стосовно того, що тривалий час [PERSON] був прикутий до ліжка внаслідок захворювання, за відсутності належного документального підтвердження є непереконливими і спростовуються показаннями допитаних судом свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які хоч і пояснили, що [PERSON] страждав на хворобу ніг, але зазначили, що пересувався він самостійно за допомогою палиці, порався по господарству і його стан погіршився тільки за декілька днів до смерті. В постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц) Верховний Суд звернув увагу на те, що доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім; безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах. Отже, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявність передбачених статтею 1259 ЦК України обставин у їх сукупності, які є підставою для надання їй права на спадкування разом із спадкоємцями за законом першої черги, а сам факт спільного і тривалого проживання однією сім'єю не є достатньою підставою для застосування положень частини другої статті 1259 ЦК України, зважаючин на що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права на спадкування разом із спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141, ч.7 ст.294 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на позивачку по справі.

Outcome: partial