Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Мотивуючи його тим, що згідно договору позики від 07.02.2013 року вона позичила відповідачу 4500 доларів США із визначеним терміном повернення до 07.08.2013 року. Згідно розписки від 17.07.2013 року позивач позичила [PERSON] 5000 доларів США із терміном повернення 16.10.2013 року, з яких відповідач повернула їй 3200 грн. процентів за користування даною позикою. Згідно розписки від 08.07.2013 року вона позичила відповідачу 3000 доларів США, із терміном повернення до 07.09.2013 року Щомісячний відсоток за користування коштами був визначений у розмірі 1920 грн., що в процентному співвідношенні до 3000 USD станом на 08.07.2012 року дорівнювало 12,5%. 08.09.2013 року відповідачем повернуто 1000 тисяча доларів США в рахунок погашення боргу та 320 грн. процентів за користування грошовими коштами. Також 06.02.2014 року [PERSON] сплатила ще 400 доларів США в рахунок погашення основного боргу.Незважаючи на неодноразові нагадування відповідач свої зобов»язання не виконує, а тому вона просить позовні вимоги задовільнити. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила їх задовільнити, стягнувши з відповідача суму заборгованості по договорах позики та судові витрати у справі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] збільшені позовні вимоги визнали частково, [PERSON] не заперечила, що укладала з позивачем договори позики як в нотаріальному вигляді так і у формі розписок, проте вказує, що борг нею частково повернутий, під час розрахунку з позивачем остання відмовлялась надавати їй розписки про повернення боргу. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши обставини, якими сторони обгрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] 07.02.2013 року уклали між собою договір позики, відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність 4500 доларів США, які зобов»язується повернути у строк до 07 серпня 2013 року. Відповідно до п. 8 вказаного договору якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов»язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також 18 процентів річних від простроченої суми. Розпискою від 08.07.2013 року стверджується передача [PERSON] [PERSON] коштів у сумі 3000 доларів США терміном на 2 місяці під щомісячний відсоток 1920,00 гривень. Як вбачається із згаданої розписки 08.09.2013 року [PERSON] повернута сума боргу в розмірі 1000 доларів США та 320 гривень відсотків за договором, що стверджується підписами сторін та не оспорюється ними в судовому засіданні. З розписки від 17.07.2013 року вбачається, що [PERSON] взяла у [PERSON] кошти в сумі 5000 доларів США терміном на 3 місяці під щомісячний відсоток 8% (3200). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.( ст.1048 ЦК України) Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений догором або законом. Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу. Договір позики та оригінали вищезазначених розписок були надані до суду позивачем, отже знаходились весь цей час у нього. Виходячи з положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання за розпискою [PERSON] повина була повернути [PERSON] оригінал розписки, або ж на вимогу відповідача видати розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. Відповідач на підтвердження своїх заперечень стосовно повернення частково суми заборгованості не надала суду жодного належного та допустимого доказу, не здобуто їх і судом в ході розгляду справи. Відповідач не довела перед судом того, що вимоги позивача суперечать чинному законодавству або не відповідають дійсності чи порушують її права, правильність розрахунку відповідач також не оспорила, розрахунку заборгованості, який є правильним на її думку також суду не надала. З розрахунком заборгованості здійсненим позивачем суд погоджується. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред'явленого позову та задоволення його у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору та документально підтверджені. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 1054 ЦК України,

Outcome: approved