Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає розірвати укладений з [PERSON] шлюб, що був зареєстрований 15.03.2014 Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції за актовим записом №235. Сторони мають спільних неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] , 2017 р.н., дочку [PERSON] , 2014 р.н., сина - [PERSON] , 2010 р.н. Одночасно прохала здійснити поділ майна подружжя. Через відсутність взаєморозуміння подружжя не підтримують сімейних стосунків, спільним побутом не пов`язані. Подальше перебування у шлюбі та примирення між ними неможливе. 18.11.2020 позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій прохала розірвати шлюб. Ухвалою суду від 18.11.2020 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони до суду не з`явились. Позивач звернулась до суду із заявою, в якій просила справу розглядати без її участі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] Відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позов не скористався, надіслав заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, розгляд справи прохав провести у його відсутність. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 15.03.2014 перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції складено актовий запис №235. Подружжя мають спільних неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] , 2017 р.н., дочку [PERSON] , 2014 р.н., сина - [PERSON] , 2010 р.н., що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей, наявними в матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На час розгляду справи судом бажання позивача розірвати шлюб не змінилося. Відповідач на розірвання шлюбу погодився та визнав позов. Таким чином судом встановлено відсутність вільної згоди сторін перебувати у шлюбі один з одним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Тому збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. Отже, позов необхідно задовольнити, шлюб розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до ст.142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved