Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , Поточищенської сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що її дошлюбне прізвище, ім`я та по батькові [PERSON] ,її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Остання померла [INFO] . Позивачка 25.10.1990 зареєструвала шлюб з [PERSON] і їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». В житловому будинку по [ADDRESS] , який згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок належав колишньому колгоспному двору і зареєстрований в Коломийському МБТІ, станом на 15.04.1991 (час, до якого існували колишні колгоспні двори) членами двору були: дід позивачки, голова двору, [PERSON] , 1912 року народження , баба позивачки [PERSON] , 1912 року народження , та позивачка [PERSON] , 1971 року народження . Даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці розміром 0,20 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями. Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями на даний час становить 75910 грн. [PERSON] помер [INFO] , не залишивши заповіту на належне йому майно. Баба позивачки [PERSON] [INFO] в Поточищенській сільській раді склала заповіт, яким заповіла сестрі позивачки - відповідачці [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, позивачці заповіла літню кухню, а решту майна - приватизовану присадибну ділянку та паї заповіла позивачці та відповідачці [PERSON] в рівних частинах. [PERSON] померла [INFO] . Після смерті баби позивачка успадкувала земельну частку/пай/ розміром 72,96 в умовних кадастрових гектарах на території Поточищенської сільської ради, 20.05.2014 нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку з господарськими будівлями нотаріус відмовила, так як спадковий житловий будинок з господарськими будівлями належав колишньому колгоспному двору, де частки майна членів двору не виділялись. Відповідачка [PERSON] спадщину не прийняла, тому позивачка ставить вимогу про визнання права власності на цілий спадковий житловий будинок з господарськими будівлями. В підготовчому засіданні позивачка підтримала позов з наведених в ньому підстав, просить позов задовольнити. Пояснила, що після смерті матері [PERSON] тато привіз її з сестрою і братом в с. Поточище до діда і баби по лінії матері. Коли стали дорослі, біля діда й баби залишилась тільки вона. Після їх смерті прийняла спадщину. Відповідачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов визнає. Представник Поточищенської сільської ради в підготовче засідання не з`явився. Поточищенська сільська рада подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Передбачених ч.2 ст.198 ЦПК України підстав для відкладення підготовчого засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення підготовчого засідання за відсутності відповідачів. Частина 3 ст.200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідачі визнають позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. З копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 11 червня 1990 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14 лютого 1990 р., слідує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8801 від 23.11.2018, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 390 за [PERSON] , як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 11.06.1990 на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14.02.1990; загальна площа з 49,3 кв.м. на 52,3 кв.м. та житлова площа з 39,8 кв.м. на 42,8 кв.м. змінилася за рахунок реконструкції печі, що згідно п.3.2 інструкції про проведення технічної інвентаризації не є самочинним. Із виписок з погосподарських книг Поточищенської сільської ради № 2 за 1986-1990 роки, № 2 за 1991-1995 роки вбачається, що головою сім`ї по [ADDRESS] був [PERSON] , [INFO] ; суспільна група господарства - колгоспники. Станом на 15.04.1991 в домогосподарстві по [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: голова сім`ї [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , 1971 р.н., що стверджується довідкою № 750, виданою 28.11.2018 виконавчим комітетом Поточищенськоїсільської ради. [PERSON] помер [INFO] у віці 81 рік в с. Поточище Городенківського району, актовий запис за № 7 від 19.04.1994, що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 вересня 2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 01.01.2004 р., застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 згаданого Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.553 даного Кодексу спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємствi за законом спадкоємцями першої черги є, в рiвних частках, дiти (у тому числі усиновленi), дружина i батьки (усиновителi) померлого. До числа спадкоємцiв першої черги належить також дитина померлого, яка народилася пiсля його смертi. Онуки i правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час вiдкриття спадщини немає в живих того з їх батькiв, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порiвну в тiй частцi, яка належала б при спадкоємствi за законом їх померлому родителю. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] , 1912 р.н., до дня смерті ( [INFO] ) проживав і був зареєстрований на постійне місце проживання в [ADDRESS] ; разом з ним проживали і були зареєстровані: дружина [PERSON] , 1912 р.н., внучка [PERSON] , 1971 р.н., зять [PERSON] , 1970 р.н., правнук [PERSON] , 1991 р.н., що стверджується довідкою № 749, виданою 28.11.2018 виконавчим комітетом Поточищенськоїсільської ради. Копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 24 липня 1973 р. бюро запису актів громадянського стану, свідчить про те, що [PERSON] , 1912 року народження, та [PERSON] , 1912 року народження , були подружжям, запис за № 7 від 29 травня 1934 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , запис за № 3 від 05 січня, що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 червня 1953 р. Поточищенською сільською радою. [PERSON] у зв`язку з одруженням із [PERSON] змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 10 від 11 серпня 1962 р. виконкому Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, що стверджується копією витягу № 00022325791 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, сформованого 12 березня 2019 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 червня 1978 року бюро ЗАГСу Каримського району Читинської області, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] батьками [PERSON] , [INFO] , запис за № 20 від 22 вересня 1971 р. в книзі реєстрації актів про народження. Після укладення шлюбу 25.10.1990 [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 7 від 25 жовтня 1990 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Отже, позивачка [PERSON] є онукою [PERSON] та [PERSON] . Дочка спадкодавця [PERSON] [PERSON] померла [INFO] р., запис за № 19 від 21 листопада 1974 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 лютого 1989 р. бюро ЗАГС м. Городенка Івано-Франківської області. Наведене свідчить про те, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та онука [PERSON] (згідно ч.2 ст. 529 ЦК УРСР). Вони прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, однак не оформили документи про спадкування. Повідомленням від 02.05.2019 № 630/0116 Городенківської районної державної нотаріальної контори та Інформаційною довідкою № 56000751 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 26.04.2019, підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] р., не заводилася. За заповітом, посвідченим 02 серпня 1996 р. секретарем виконкому Поточищенської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 47, [PERSON] , жителька [ADDRESS] , належний їй жилий будинок з надвірними спорудами заповіла внучці [PERSON] ; літню кухню заповіла внучці [PERSON] ; приватизовані присадибні ділянки, паї, що знаходяться в закритому акціонерному товаристві «Поточищенське» в рівних частинах заповіла обом внучкам [PERSON] і [PERSON] . Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 44671950, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 37381280, виданою 15.05.2014 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. [PERSON] померла [INFO] у віці 90 років в с. Поточище Городенківського району, запис за № 30 від 27 листопада 2002 р. в книзі реєстрації актів про смерть, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.11.2002 Поточищенською сільською радою. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Позивачка [PERSON] , 1971 р.н., до дня смерті бабки [PERSON] проживала разом з нею в домогосподарстві по [ADDRESS] і надалі продовжує проживати за даною адресою, що стверджується копією довідки № 291, виданої 13.05.2014 виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради, та виписками № 185-188 від 05.03.2019 з погосподарських книг Поточищенської сільської ради № 2 за 2001-2005 роки, № 2 за 2006-2010 роки, № 2 за 2011-2015 роки, № 2 за 2016-2019 роки. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 146/2014, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду від 18 квітня 2019 р., встановлено, що [PERSON] , [INFO] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] , 1912 року народження , яка померла [INFO] р. Їй 20 травня 2014 р. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 634, на право на земельну частку (пай) розміром 72,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває в колективній власності СВК «Поточищенський» в с. Поточище, що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . Відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті баби [PERSON] , відповідно до ч.2 ст. 553 ЦК УРСР вважається такою, що відмовилася від спадщини, оскільки у строк, визначений законом, не вступила в управління або володіння спадковим майном та не подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Крім того, 13.05.2014 відповідачка [PERSON] подала до Городенківської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини по заповіту № 47 від [INFO], посвідченого секретарем виконкому сільської ради с. Поточище Городенківського району, після смерті [PERSON] на користь сестри [PERSON] , [INFO] Оскільки відповідачка [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини за заповітом після смерті баби [PERSON] , тому право на спадкування на все спадкове майно спадкодавця [PERSON] одержала позивачка. Спадкоємців, які відповідно до ст. 535 ЦК УРСР мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] , - судом не встановлено. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 11 червня 1990 р. належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був дід позивачки [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 165/02-31 від 01 березня 2019 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 р., належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 14.12.2018, встановлено, що житловий будинок збудований в 1924 р., господарські будівлі та споруди - в 1960, 1975, 1988 роках. Їх ринкова вартість станом на 11.03.2019 становить 75910 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТВО «Придністров`я». За даним господарством закріплено земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,25 га, що підтверджується довідкою № 181, вданою 05.03.2019 виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради. Судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець після смерті діда [PERSON] та баби [PERSON] , фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, відповідачі не заперечують відносно задоволення позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 525, 526, 529, 534, 535, 548, 549, 553, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved