Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання доньки [PERSON] , 2003 року народження, та сина [PERSON] , 2005 року народження, стягнувши 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона самостійно виховує спільних з відповідачем дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Апеляційного суду Харківської області від 15.11.2012 року у справі за №22ц/2090/6669/2012р, відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання вказаних дітей в розмірі 900 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття. Відповідач запевнив, що сплачувати аліменти він буде щомісяця в добровільному порядку, у зв`язку з цим виконавчий лист позивач не отримувала і, відповідно, до примусового виконання не пред`являла. За весь час, окрім сплати аліментів у неповному обсязі, відповідач жодним чином, ні фінансово, ні матеріально дітей не забезпечує, практично з ними не спілкується, участі у їх вихованні не приймає. Позивач зазначає, що її заробітна плата з урахуванням сплаченого податку з доходів фізичних осіб за 2018 рік склала - 52 325, 13 грн., за шість місяців поточного року - 31 964,60 грн. Заробітна плата складає весь дохід її сім`ї з трьох осіб, що на кожного члена родини середньомісячно становить у 2018 році - 1 453, 48 грн., за шість місяців 2019 року - 1 775, 81 грн. За таких умов [PERSON] одна фінансово неспроможна в повній мірі забезпечити всі потреби дітей. Доходи відповідача позивачу не відомі, прохання розподілити витрати, пов`язані з навчанням дітей відповідач ігнорує, посилаючись на те, що зараз важко з роботою. На думку позивача, [PERSON] , як вільному чоловіку без жодних зобов`язань, легше працювати ніж позивачу з двома дітьми, тому вважає цілком обґрунтованим те, що на сьогодні визначений судом розмір аліментів у вищевказаній твердій грошовій сумі підлягає збільшенню. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, розірваному рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 06.12.2011 року, про що свідчить відповідна відмітка у паспорті позивачки (а.с.6). Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Чугуївського міського управління юстиції Харківської області 14.03.2003 року (а.с.9), та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області 15.11.2005 року (а.с.10). Відповідно до рішення Апеляційного суду Харківської області від 15.11.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти у розмірі 450 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 26.07.2012 року до повноліття дітей (а.с.12-14). Згідно з Довідкою, виданою Чугуївським авіаційним технологічним заводом від 03.07.2019 року, [PERSON] працює головним бухгалтером на вказаному заводі та її сукупний дохід за період січень-грудень 2018 року склав 63 037,59 грн, утримання податку - 1 712,46 грн; за період січень-червень 2019 року - 38 559,54 грн., утримано податку - 6 594,94 грн. (а.с.11). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України за №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 180 СК України наголошує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Питання збільшення розміру аліментів регламентовано ст. 192 СК України та Постановою Пленуму Верховного суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Так, згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі за №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року за №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка не надала суду належні та допустимі докази щодо погіршення свого стану здоров`я або матеріального становища та докази щодо поліпшення матеріального становища відповідача, посилаючись як на підставу збільшення розміру аліментів на дітей лише на те, що вона самостійно фінансово не спроможна в повній мірі забезпечити всі потреби дітей. При цьому позивач зазначила, що навіть не отримувала виконавчий лист щодо стягнення з відповідача аліментів за попереднім рішенням і до примусового виконання його не пред`являла. За вказаних обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів на дітей. Крім того, суду зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом, підлягає індексації відповідно до закону. Також, Законом України від 03.07.2018 року №2475-VIII частину 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18). Позивач не позбавлена права звернутися до суду з вимогами про збільшення розміру аліментів за наявності підстав відповідно до приписів частини першої статті 192 СК України та їх обов`язкової доведеності. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed