Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до ТОВ «Мюнхаузен», вказавши, що з 01.11.2010 року по 25.07.2011 року працювала на ТОВ «Мюнхаузен» та звільнилась за власним бажанням 25.07.2011 року. В день звільнення відповідачем не було виплачено заробітну плату, а рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2012 року було частково задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Мюнхаузен» та стягнуто заборгованість із заробітної плати в сумі 821,45 гривень та судові витрати. Оскільки лише 01.11.2012 року відповідачем було перераховано суму за рішенням суду, просить стягнути х відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.07.2011 року по 01.11.2012 року в сумі 18118,1 гривень. Крім того, посилаючись, що внаслідок несплати заробітної плати було порушено звичайний спосіб її життя, погіршилось здоров'я її та її матері, простила стягнути з відповідача 20000 гривень в якості компенсації моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, вказавши, що працювала на посаді адміністратора кафе ТОВ «Мюнхаузен» до 25.07.2011 року, який був останнім днем її роботи. В день звільнення з нею не розрахувались, тому вона була вимушена звернутись до суду для стягнення заборгованості з заробітної плати, яку отримала лише 01.11.2012 року. Вказуючи, що внаслідок несплати заробітної плати значно погіршився стан її здоров'я, а також стан здоров'я її матері, вона була вимушена займати гроші, крім того, судові розгляди позовів зайняли тривалий час, наполягала на стягненні 20000 гривень в якості компенсації моральної шкоди. Представник відповідача позовні вимоги визначала частково, вказавши, що у день звільнення 25.07.2011 року, яке є останнім днем роботи [PERSON], підприємство не мало змоги розрахуватись з позивачкою через відсутність коштів в касі кафе. З приводу підробки підпису [PERSON] у відомості на отримання заробітної плати підприємство перевірку не призначало, якою саме особою вчинено таке підроблення невідомо. Зазначила, що після набрання рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя законної сили підприємством 30.07.2012 року на рахунок державної виконавчої служби було перераховано кошти, які стягнуті за рішенням суду, тож вказала про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за період часу з дати набрання рішенням суду законної сили та до 30.07.2012 року, посилаючись, що вини підприємства у тому, що такі кошти [PERSON] отримала лише у листопаді немає. Також представник позивача посилалась, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підприємством визнаються частково в сумі 500 гривень, які ТОВ «Мюнхаузен» згодне добровільно відшкодувати [PERSON] в якості компенсації моральної шкоди, що є достатнім, оскільки будь-якого відношення наявності заборгованості з заробітної плати зі станом здоров'я позивача немає. При дослідженні матеріалів справи судом встановлено таке. Згідно копії трудової книжки (а.с. 7) [PERSON] працювала на посаді адміністратора кафе-бару «Верний» ТОВ «Мюнхаузен» з 01.11.2010 року по 25.07.2011 року та була звільнена на підставі ст. 38 КЗУпП за власним бажанням. Відповідно до ст. 116 КУЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2012 року, яке не оскаржувалось сторонами, частково задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Мюнхаузен» про стягнення невиплаченої заробітної плати та стягнуто з ТОВ «Мюнхаузен» на користь [PERSON] 821,45 гривень заборгованості із заробітної плати за липень 2011 року. Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з тексту рішення суду від 21.05.2012 року, ТОВ «Мюнхаузен» не виплатило [PERSON] заробітну плату за липень 2011 року по платіжній відомості № ВЗП-000016 від 25.07.2011 року в сумі 821,45 гривень, що підтверджено висновком експерта від 21.03.2012 року, відповідно до якого у підпису від імені [PERSON] виявлені ознаки технічної підробки на просвіт з використанням підпису [PERSON] у наказі № 6 від 25.07.2011 року про звільнення робітників. Таким чином, рішенням суду, яке не оскаржувалось жодною зі сторін, встановлено, що на день звільнення [PERSON] ТОВ «Мюнхаузен» мало заборгованість перед нею з заробітної плати в сумі 821,45 гривень. Як зазначила в судовому засіданні представник відповідача, перевірки з приводу виявленої підробки підпису [PERSON] у платіжній відомості на підприємстві не призначалось, якою особою вчинено таку підробку, керівництву підприємства невідомо. Зважаючи на викладене, суд вважає, що невиплата [PERSON] заробітної плати в день звільнення, який, за поясненнями позивача та представника відповідача, був останнім робочим днем [PERSON] на ТОВ «Мюнхаузен», сталась з вини саме працедавця, а сума заборгованості у 821,45 гривень за липень 2011 року не була спірною та підлягала виплаті 25.07.2011 року. Непризначення керівництвом підприємства перевірки з приводу виявленої підробки підпису у платіжній відомості, на думку суду, свідчить про небажання підприємства відкривати дійсні причини невиплати [PERSON] заробітної плати. Посилання представника відповідача про відсутність 25.07.2011 року в касі підприємства необхідної для виплати заробітної плати [PERSON] суми, не може бути підставою для звільнення підприємства від відповідальності, що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р. від 01.02.2014 року. Як вказує ст. 117 КУЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається з квитанції № 8212813 від 30.07.2012 року (а.с. 22, 47) директором ТОВ «Мюнхаузен» Ковтуном М.А. 30.07.2012 року перераховано на рахунок Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ стягнуту за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2012 року заборгованість в загальній сумі 1522 гривні. Таким чином, на думку суду, саме 30.07.2012 року ТОВ «Мюнхаузен» виконало свої зобов'язання щодо виплати заборгованості з заробітної плати за рішенням суду. Зарахування цієї суми на поточний рахунок [PERSON] лише 01.11.2012 року, що підтверджено довідкою ПАТ «Державний ощадний банк України» № 5 від 15.01.2013 року (а.с. 6 на звороті), сталось не з вини відповідача, тож підстав для стягнення з підприємства середнього заробітку за період часу з 30.07.2012 року по 01.11.2012 року суд не вбачає. Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.07.2011 року по 30.07.2012 року. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до п. 2 якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п. 8 Порядку). Статтями 10, 60 ЦПК України обов'язок доведення обставин, які є підставою вимог або заперечень, покладений на сторону, яка на них посилається. Враховуючи, що позивачка не вказала з яких документів вона визначила середній заробіток, суд при визначенні суми середнього заробітку керується наданою ТОВ «Мюнхаузен» довідкою (а.с. 34), відповідно до якої середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці перед звільненням становить 1036,78 гривень (середньоденна 51,84 гривень з розрахунку 40 робочих днів у травні та червні 2011 року). Таким чином, розмір компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку розраховується судом за 1 рік (з 26.07.2011 року по 25.07.2012 року) та 2 робочих дні (26 та 27 липня 2012 року) та становить 12545,04 гривень. При вирішенні спору щодо компенсації моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з положень статті 23 ЦК України, яка вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Посилання позивачки на погіршення стану здоров'я її та її матері у зв'язку з невиплатою заборгованості з заробітної плати суд вважає непідтвердженими та безпідставними, оскільки сума заборгованості становила лише 821,45 гривень, тож не могла поставити позивачку та її родину у скрутне матеріальне становище чи обумовити настання інших негативних наслідків. Водночас, приймаючи до уваги визнання відповідачем вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 500 гривень, суд, враховуючи з одного боку суму компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку, а з іншого тривалий період часу, який знадобився для поновлення прав позивача та отримання нею заборгованості, а також встановлений рішенням суду факт підроблення підпису у платіжній відомості, вбачає помірною та справедливою суму компенсації моральної шкоди у 500 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial