Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Харківської міської ради, третя особа: Управління Держкомзему у м. Харкові, в якому просила визнати рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 15.05.1990 р № 104/40 таким, що втратило дію, поновити її порушене право шляхом зобов`язання [PERSON] відновити зруйнований їм колодязь, розташований на межі між домоволодінням [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS] згідно технічного паспорту КП «Харківське міськБТІ» на житловий будинок по [ADDRESS] від 16.06.2009 р. № 100492. Під час слухання справи позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати рішення виконавчого комітету Червонозаводської районної ради народних депутатів № 104/40 від 15.05.1990 р. недійсним та таким, що втратило чинність, в іншій частині -залишити без змін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог пояснили, що відповідач є суміжним землекористувачем, він зруйнував загорожу між земельними ділянками, розбив колодязь та самочинно встановив на межі залізобетонні стовпи. Раніше позивач зверталась до суду про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення меж, але їй було відмовлено в позові, оскільки рішенням Червонозаводського райвиконкому м. Харкова № 104/40 від 15.05.1990 р. були змінені межі цих суміжних ділянок та розмір земельної ділянки позивача по [ADDRESS] зменшився на 35,0 кв.м. Вважали, що вказане рішення порушує права [PERSON] Посилаючись на Земельний Кодекс 2002 року та Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» вказували та не, що вирішення земельних питань в межах м. Харкова входить виключно до компетенції Харківської міської ради, тому виконком Червонозаводської райради не мав права своїм рішенням надавати земельну ділянку діду відповідача-[PERSON]. Вважають, що останній не скористався своїм правом на оформлення земельної ділянки, і відтак, станом на теперішній час рішення Червонозаводської районної ради народних депутатів № 104/40 від 15.05.1990 р. є таким, що втратило чинність, оскільки воно не виконане. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачами не доведено наявності порушень норм закону державними органами при прийнятті оскаржуваного рішення. Також пояснив, що межова лінія між вказаними земельними ділянками була змінена на підставі домовленості між власником житлового будинку [NUMBER] [PERSON] та власником житлового будинку [NUMBER] [PERSON] На цій межі власником [PERSON] побудовані надвірні споруди літ. «З» - сарай та літ. «О»- гараж. Вказані побудови не є самовільними. Позивач стала власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] лише в 2009 році. Колодязь , який розташований на межі між домоволодіннями, на час придбання власності [PERSON], вже був у непридатному та зруйнованому стані. Рішенням ХМР відповідачу була передана у власність земельна ділянка по [ADDRESS]. Також представник відповідача зробив у судовому засіданні заяву про застосування позовної давності до позовних вимог, обґрунтовуючи її тим, що [PERSON] стала власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] 24.06.2009 року. На той час їй вже було відомо про існування рішення № 104/40 від 15.05.1990 р., оскільки вона зверталась до суду про відновлення меж за планом 1955 року. Представник відповідача - Харківської міської ради надав до суду письмовий відзив, в якому просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності. Представник Управління Держкомзему у м. Харкові належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Як встановлено судома та не заперечувалось сторонами по справі, [PERSON] на підставі договору дарування від 24.06.2009 р. № 1041 належить по праву власності житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до рішення РВК Червонозаводського району м. Харкова № 104/40 від 15.05.1990 року було змінено межі земельної ділянки зі збільшенням площі на 35 кв.м по [ADDRESS] за рахунок земельної ділянки [ADDRESS] та зменшено площу земельної ділянки [ADDRESS] на ту ж площу (а.с.17). 29.10.2010 року [PERSON] звернулась до Червонозаводського райсуду м. Харкова з позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS], зобов`язати [PERSON] відновити межу, яка поділяє земельні ділянки [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS]. Рішенням Червонозаводського райсуду м. Харкова від 14.03.2012 року у позові [PERSON] було відмовлено в повному обсязі. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26.06.2012 року рішення Червонозаводського райсуду м. Харкова від 14.03.2012 року залишено без змін. Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 березня 2012 року про відмову [PERSON] в задоволенні позову про поновлення порушеного права набрало законної сили, тому обставини, встановлені цим рішенням , а саме, що межова лінія між вказаними земельними ділянками була змінена на підставі рішення РВК Червонозаводського району № 104/40 від 15.05.1990 року та її теперішнє розташування не суперечить цьому рішенню, додаткового доказування не потребує ( а.с. 8-9). Рішенням Харківської міської ради від 24.12.2008 року №359/08 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 571,0 кв.м по [ADDRESS], 20 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) ( а.с.89-91). Як убачається з технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] на межі, яка була змінена на підставі рішення Червонозаводського РВК № 104/40, розташовані надвірні споруди літ. «З»- літня кухня та літ. «О» - гараж, які не є самочинними ( а.с.64-67). Згідно зі ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії в часі, їх дія поширюється на відносини, які виникли раніше, лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Відповідно до ст. 10 Земельного Кодексу УРСР ( який діяв на час прийняття рішення № 104/40 від 15.05.1990 р.) районні Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на території району вирішують відповідно до статей 16, 54 цього Кодексу питання про надання землі в користування, видають землекористувачам документи на право користування землею; Відповідно до п.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що рішення виконавчого комітету Червонозаводської районної ради народних депутатів № 104/40 від 15.05.1990 року є таким, що відповідає вимогам закону та підстав для визнання його недійсним та таким, що втратило чинність - немає. Відповідно до ч.2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині поновлення порушеного права шляхом зобов`язання [PERSON] відновити зруйнований їм колодязь, оскільки позивач не надав суду належних доказів стосовно того, чи дійсно його право було порушене. Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Крім того, ст. 261 ЦК України визначає, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була довідатися про порушення свого права. Суд вважає, що позивачем не порушено строків позовної давності, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] дізналася про наявність оспорюваного рішення Червонозаводського РВК м. Харкова під час розгляду справи про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS], тобто не раніше 29.10.2010 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed