Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 29 вересня 2004 року [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу - Єдакова) та [PERSON] зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі, у подружжя народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO]; донька [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, зароблені кошти використовує задля власних потреб, які жодним чином не повязані з сімейним життям. Таким чином позивач фактично самотужки утримує та виховує трьох малолітніх дітей, дбає про їх фізичний, моральний та духовний розвиток. Відповідач є асистентом кафедри шкірних та венеричних хвороб, медичного факультету, Ужгородського національного Університету, а також працює лікарем-хірургом торакального відділення торакальної хірургії Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. А. Новака, отримує стабільний дохід, відтак має можливість утримувати позивача та спільних з нею дітей. На підставі наведеного та з урахуванням уточнення позовних вимог від 11 січня 2017 року позивач просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (адреса проживання: [INFO], паспорт: ВР 185254, виданий 26 січня 2005 р. Хустським МРВ УМВС України в Закарпатській області, ідентифікаційний номер: [NUMBER]) аліменти на утримання - [PERSON] ([INFO], що проживає за адресою: [INFO]), [PERSON] ([INFO], що проживає за адресою: [INFO]) та [PERSON] ([INFO], що проживає за адресою: [INFO]) в розмірі 60 відсотків від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] (адреса проживання: [INFO] Паспорт: ВО307469 виданий 20 серпня 1993 р. Міжгірським РВ УМВС в Закарпатській області, ідентифікаційний номер: [NUMBER]), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно до віку, щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 18 березня 2016 року; стягнути з [PERSON] (адреса проживання: [INFO] Паспорт: ВО307469 виданий 20 серпня 1993 р. Міжгірським РВ УМВС в Закарпатській області, ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на користь [PERSON] (адреса проживання: [INFO], паспорт: ВР 185254, виданий 26 січня 2005р. Хустським МРВ УМВС України в Закарпатській області, ідентифікаційний номер: [NUMBER]) аліменти на утримання дружини в розмірі 10% відсотків від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] (адреса проживання: [INFO], паспорт: ВО307469 виданий 20 серпня 1993 р. Міжгірським РВ УМВС в Закарпатській області, ідентифікаційний номер: [NUMBER]), щомісячно до досягнення неповнолітньою дитиною - [PERSON] ([INFO], що проживає за адресою: [INFO]) трирічного віку починаючи з 18 березня 2016 року. 10 січня 2017 року [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON], в якому просить дітей [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] залишити на утриманні і вихованні з [PERSON] та стягнути аліменти у частці заробітку (доходу) матері, яку визначити ч. ст.. 183 СК України. 25.05.2017 року подав на адресу суду уточнення зустрічного позову в частині визначення розміру аліментів, а саме просив присудити з 10 січня 2017 року стягувати з [PERSON] аліменти на дітей у розмірі 50 відсотків (половини) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.04.2017 року було залучено в якості третьої особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради. [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечили. [PERSON] просив суду у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити, задовольнити поданий ним зустрічний позов. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради [PERSON] повідомив суду, що доцільним буде визначити місце проживання вищевказаних малолітніх дітей разом з мамою [PERSON]. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. 30 жовтня 2015 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду шлюб, укладений 23 вересня 2004 року між [PERSON] та [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції в Закарпатській області зроблено актовий запис № 508, розірвано. У сторін по справі наявні спільні діти, а саме: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], даний факт підтверджується зокрема наявними у матеріалах справи фотокопіями свідоцтв про народження від 4 травня 2005 року серії І-ФМ № 006403, від 6 червня 2007 року серії 1-ФМ № 069291 та відповідно від 4 грудня 2013 року серії І-ФМ № 279261. Сторони не заперечили проживання за адресою в [INFO], разом з [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], вказані обставини підтверджується також актом обстеження умов проживання від 19.11.2015 року, довідкою від 02.07.2015 року ЖБК «Космос». Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними вирішується судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного із них, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що обоє батьків створили належні умови для проживання та виховання дитини, мають позитивні характеристики,\~\~працюють, кожен бажає, щоб діти проживали саме з ним. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. З аналізу зазначених вище норм вбачається, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов'язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини. При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дітей, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дітей, а також норм Конституції України та законодавства, що регулює ці питання, зокрема: Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. За Цивільним кодексом України (ст. 29) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Згідно п. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності. Законодавством України закріплено обовязок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матірю у виняткових випадках. Орган опіки і піклування\~ виконавчого комітету Ужгородської міської ради надав висновок від 20 листопада 2015 року № 567/12-34, про те, що вважає доцільним визначення місця проживання вищевказаних малолітніх дітей разом з мамою [PERSON]. Даний висновок є достатньо обґрунтованим, тому суд погоджується з таким висновком. Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, встановивши про відсутність будь-яких виключних обставин, які б викликали\~необхідність розлучення малолітніх дітей з їх матір'ю, суд вважає, що місцем проживання малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слід визначити місце проживання їх матері [PERSON]. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частин 1 статті 11 ЦПК України). Суд вважає, що відповідач не довів суду ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог та не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, а саме те, що [PERSON], як мати, не спроможна надати дітям належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення, що вона не може забезпечити нормальні безпечні для здоровя дітей умови проживання. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Слід зазначити, що згідно наявної у матеріалах справи фотокопії свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням від 24 травня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 274, [PERSON] є спадкоємницею права на вклади [PERSON], а саме депозитних вкладів на суму 2604,93 євро та 30000,00 гривень. Згідно довідки від 12.05.2017 року Мінпраці та СЗН Ужгородського МУ ПСЗН [PERSON] отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 1485,00 гривень щомісячно. Згідно фотокопії наказу відділу освіти, молоді та спорту Ужгородської районної державної адміністрації Про продовження відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку [PERSON]І. від 17 листопада 2016 року, [PERSON], вчителю англійської мови Сторожницької [PERSON] ступенів, продовжено відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку, з 23 листопада 2016 року по 22 листопада 2017 року. Підставою видачі даного наказу є зокрема довідка Ужгородської районної лікарні № 23. [PERSON], відповідно до довідки про доходи № 3150 від 26 вересня 2016 року займає посаду асистента Державного вищого навчального закладу Ужгородський національний університет і у період з березня по серпень 2016 року йому нарахована заробітна плата у розмірі 8567,47 гривень. Крім цього згідно наявної у матеріалах справи медичної карти [PERSON] [INFO], він є здоровий. Доказів, які б підтверджували незадовільний стан здоровя, неможливість [PERSON] працювати, а також наявність інших осіб, які б перебували офіційно на його утриманні ним надано не було. Згідно з ч. 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ст. 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, п'ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. \~При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. \~Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. При визначені розміру аліментів, суд враховує, що обовязок по утриманню дитини, нормами діючого законодавства покладається на обох батьків. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, матеріальне становище відповідача, який офіційно працює, та позивача, а також те, що відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень, а також те, що обовязок щодо утримання дітей покладено на обох батьків, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають до часткового задоволення. Враховуючи вище наведене, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно до віку, щомісяця, починаючи з 17 березня 2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, на утримання жінки з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку суд приходить до наступного висновку. Статтею 84 Сімейний кодекс України встановлено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Так згідно частини 2, 4, 6 даної статті , дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Приписом частини 3 статті 84 Сімейний кодекс України передбачено, що якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Частиною 6 статті 179 Кодексу законів про працю України визначено, у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обовязковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. У частинах 1, 2 ст. 80 СК України зазначається, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд враховує, що відповідач офіційно працевлаштований, і як було встановлено судом після народження найменшої дитини позивач позбавлена можливості особистою працею заробляти грошові кошти та забезпечувати своє матеріальне утримання особисто, при цьому суд враховує і ту обставину, що на відповідача покладений обов»язок по утриманню 3-х (трьох) дітей. Доказів, які б підтверджували незадовільний стан здоров»я, неможливість відповідача працювати, а також наявність інших осіб, які б перебували офіційно на його утриманні ним надано не було. Враховуючи вище наведене суд вважає, що буде правильним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 400,00 грн. (чотириста гривень 00 коп.) щомісячно до досягнення дитиною трьох річного віку, з дня звернення з позовом до суду, тобто у твердій грошовій сумі, а не так як просила у позові позивач у розмірі 10 відсотків його доходу (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років, та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дітей слід задовольнити частково. Разом з цим, суд вважає доцільним розяснити сторонам, що відповідно положень ст.ст. 80, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що позивач звільнена від оплати судових витрат при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь держави.

Outcome: partial