Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. \~ \~ \~ \~Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.10.1995 року, є батьками чотирьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Однак подружнє життя, яке б ґрунтувалось на почуттях взаємної любові та поваги, не склалось, через поведінку чоловіка, який неодноразово вчиняв відносно неї фізичне та психологічне насилля, а згодом і вигнав з будинку її та неповнолітніх дітей. З урахуванням наведеного, просить шлюб розірвати, неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з нею. Крім того, позивач вказує, що з відповідачем на час предявлення позову не досягнуто домовленості з питання матеріального утримання доньок. Відповідач працює за контрактом в [PERSON] та має можливість виконувати свій батьківських обовязок по утримуванню дітей, а тому просить стягувати з [PERSON], аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги повністю та дала пояснення згідно заяви вказавши, що протягом останніх років сімейного життя у них з чоловіком склались неприязні відносини, так як відповідач часто застосовував відносної неї насилля, між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Чоловік знайшов іншу фактичну дружину. В судовому засіданні 12.12.2018 року [PERSON] зазначила, що протягом наданого судом строку для примирення стосунки з чоловіком не налагодились, він жодного разу з нею не спілкувався, а використав строк для примирення з метою продажу та приховування спільного майна подружжя. З 25.06.2018 року вона та четверо неповнолітніх дітей проживають окремо, вона винаймає житло. Так як позивач не працює, утримувати дітей їй допомагає старша донька. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 19.09.2018 року позовні вимоги про розірвання шлюбу не визнав, вказавши, що саме поведінка дружини стала причиною погіршення стосунків у їх родини, так як вона не дбала належним чином про нього та дітей. Клопотав про надання строку для примирення, так як вважав, що шлюб ще можна зберегти. Позовні вимоги про стягнення аліментів не визнавав, оскільки він забезпечує дітей усім необхідним, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів судовим рішенням. Не заперечив щодо того, що часто виїздить до [PERSON], проте робить це з туристичною метою. Про джерела своїх доходів не повідомив, вказавши, що офіційно ніде не працює. В судовому засіданні 12.12.2018 року представник позивача адвокат [PERSON] не заперечила проти розірвання шлюбу, вказавши, що відповідач примирення з дружиною не досяг, вимоги про стягнення аліментів визнала частково у розмірі 1\~000 грн. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Згідно ухвали Березнівського районного суду Рівненської області від 19.09.2018 року провадження у справі було зупинено у звязку із наданням подружжю строку для примирення тривалістю два місці. 21.11.2018 року провадження у справі було поновлено. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія І-ЕГ №271624 [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.10.1995 року. \~ \~ \~ \~Сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія І-ГЮ №100258), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія І-ГЮ №055865), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія І-ГЮ №162798), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія І-ГЮ №099752). Згідно положень ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що протягом наданого судом строку для примирення подружжя стосунків не налагодило, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечив щодо розірвання шлюбу, в звязку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення рішення про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги [PERSON] про залишення на проживання і виховання з нею дочок [PERSON] та [PERSON], то вона не підлягає до задоволення, так як згідно положень ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина, коли це можливо, має рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання обовязку утримувати дочок, а тому з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей, які мають право на утримання від своїх батьків, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів. \~ \~ \~ \~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON], суд приймає до уваги наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~Положення ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачають, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Відповідно до норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року 1860 грн., з 1 липня 1944 грн., з 1 грудня 2027 грн. \~ \~ \~ \~Згідно ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. \~ \~ \~ \~Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. \~ \~ \~ \~ Свідок [PERSON] дала показання про те, що відповідач [PERSON], який є її батьком, неодноразово надавав грошові кошти на утримання сім»ї. Свідок [PERSON] суду показав, що відповідач, який є його рідним братом, завжди піклувався про свою сімю та надавав грошові кошти на її утримання, так зокрема у листопаді минулого року відповідач передав йому грошові кошти для сімї під час перебування за кордоном. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що із позивачем проживає четверо неповнолітніх дітей, дана обставина не заперечується відповідачем; позивач з дітьми мешкає у орендованому житлі, [PERSON] не працює. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоровя суду не надав, інших утриманців немає, особа вказала, що офіційно не працює, проте не повідомила про свої доходи, хоча свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду ту обставину, що відповідач за кордоном отримував дохід та передавав позивачу грошові кошти. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладені обставини та приймаючи до уваги вік дітей та їх потреби, матеріальне становище одержувача та платника аліментів, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн., на дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття, що є необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial