Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак з останнім вони вінчалися в церкві та проживали разом. [INFO] в них народився син [PERSON]. Походження дитини від батька визначено на підставі ст. 125 Сімейного кодексу України за заявами її та відповідача, з якими вони звернулися в органи РАЦСу після народження сина. З 2014 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні неповнолітнього сина, який перебуває на її утриманні, однак коштів, які вона отримує, не вистачає для його належного матеріального забезпечення. Оскільки вони з відповідачем не можуть досягти згоди з приводу способу виконання останнім обов'язку по утриманню дитини, то вона змушена звернутися в суд з даним позовом. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому вказав, що просить відмовити в задоволенні позову, оскільки він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Крім того, він наданий час ніде не працює, стабільної роботи не має і перебивається тимчасовими заробітками. Він проживає разом з батьками, які є пенсіонерами, його мати хворіє і потребує дорогих ліків, тому він фінансово допомагає батькам, які також значні кошти несуть на сплату комунальних послуг. За таких обставин він не має об»єктивної можливості сплачувати аліменти в зазначеному позивачкою розмірі, яка фактично хоче весь тягар по утриманню дитини перекласти на нього. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, зіславшись на вищевикладені обставини та просила позов задоволити повністю. При цьому додатково пояснила, що тієї допомоги, яку іноді добровільно надає відповідач, недостатньо для забезпечення потреб неповнолітньої дитини, що й стало підставою для звернення в суд з даним позовом. Відповідач та його представник згідно довіреності від 05.04.2018 року [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, обґрунтувавши свої заперечення обставинами, викладеними у відзиві на позов. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 даного Кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час проживали у фактичних шлюбних відносинах, під час яких у них [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданим виконкомом Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області серії [NUMBER] від 07.08.2009 року (а.с. 5), де в графі «батько» вказано відповідача [PERSON] Факт свого батьківства відповідач не заперечує, про що він ствердив в судовому засіданні. Судом встановлено, що неповнолітній син [PERSON] проживає разом з матір'ю, позивачкою [PERSON]., яка самостійно займається його вихованням та матеріальним забезпеченням, що підтверджується виданою Старомізунською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області довідкою від 02.08.2017 року (а.с. 6). Суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, оскільки він є здоровим та працездатним і інших утриманців не має. При цьому суд вважає, що той факт, що відповідач фінансово допомагає своїм батькам-пенсіонерам, не може бути підставою для звільнення його від обов»язку сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина. Тим більше з урахуванням того, що його батьки отримують пенсію, а також разом з ними зі своє сім»єю проживає сестра відповідача [PERSON], яка також зобов»язана допомагати батькам та сплачувати комунальні послуги. Також суд критично оцінює посилання відповідача на те, що він добровільно надає допомогу на утримання свого сина, що є підставою для відмови в позові, оскільки ч.1 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а в даному випадку домовленості не досягнуто, про що ствердила позивачка та свідчить подана нею в суд дана заява. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] слід задоволити частково та стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, які стягувати з часу звернення в суд з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, буде законним та справедливим, оскільки при цьому враховано стан здоров'я й матеріальне становище як стягувача, так і платника аліментів, відсутність в останнього на утриманні інших осіб, а також всі інші обставини, досліджені в судовому засіданні, що мають істотне значення для даного спору. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved