Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька та збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини. Свій позов обґрунтовує тим, що вона під час спільного проживання з відповідачем у них народилася [PERSON], [INFO]. Вона проживала з донькою в м. Луцьку у зв'язку з проведенням Анти терористичної операції та внутрішнім переміщенням з окупованої території, що підтверджується довідкою від 12.12.2014 року №764000572. З моменту переїзду і по сьогоднішній день, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дитини свідомо не приймає. Крім того, вказала, що має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану здоров'я, фізичного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах батьківських прав та обов'язків. Однак, на неодноразові звернення відповідач відмовляється добровільно надати дозвіл на вивезення дитини за кордон. Посилаючись на наведене, позивач просила суд надати дозвіл на виїзд за межі України до Білорусії та Росії, малолітній [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON], 1986 року народження, на три роки. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 05.04.2017 року до участі у справі залучено службу у справах дітей Луцької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В судовому засіданні представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав, просив його задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Луцької міської ради надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України терміном на 1 рік без згоди та супроводу батька.. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 02.10.2012 року (а.с. 8). Також встановлено, що сторони проживають окремо. Малолітня дочка [PERSON] проживає з матір'ю - [PERSON], та перебуває на її утриманні, відповідач участі у вихованні дочки не приймає і матеріальну допомогу не надає. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за межі України у добровільному порядку не надавав. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33). Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим. Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Обставин, які обмежують право малолітньої дитини [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України суд не вбачає, виїзд за кордон не суперечить інтересам дитини, а тому, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, надати дозвіл малолітній дитині [PERSON], [INFO], на багаторазові тимчасові виїзди за межі України в країни Республіка Білорусь та Російська Федерація у супроводі матері [PERSON]. без згоди та супроводу батька [PERSON] в період з 31 травня 2017 року по 30 травня 2018 року. В решті позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial