Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія» стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позов обґрунтовано тим, що позивач працювала у Волинському обласному санаторії матері і дитини «Турія» на посаді медичного реєстратора та 24.02.2017 року була звільнена з займаної посади за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі у сумі 4425,15 грн. на день звільнення і продовжує не виплачувати її до цього часу. Позивач просить стягнути з відповідача вказану заборговану суму, а також стягнути з останнього компенсацію за затримку розрахунку у виплаті заробітної плати в розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з'явились. Однак подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позов підтримують повністю, не заперечують проти постановлення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зважаючи на дані обставини, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач працювала у Волинському обласному санаторії матері і дитини «Турія» на посаді медичного реєстратора та 24.02.2017 року була звільнена з займаної посади за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджено записами в її трудовій книжці. Згідно довідки № 41 від 06.07.2017 року, виданої Волинським обласним санаторієм матері і дитини «Турія», станом на 06.07.2017 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 4425,15 грн. Відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі у сумі 4425,15 грн. на день звільнення і продовжує не виплачувати її до цього часу. Відповідач не довів, що вказана сума була виплачена позивачу у день її звільнення з роботи, тобто 24.02.2017 року, не подавши щодо цього жодного доказу. Так само відповідач не довів, що вказана сума була виплачена позивачу пізніше. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно листа Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Волинській області № 1476/03-06-13-15 від 28.09.2017 року, встановлено, що [PERSON] в І кварталі 2017 року отримала доходи за рахунок заробітної плати в сумі 5497,09 грн., а тому суд вважає суму 5497,09 грн. заборгованістю по зарплаті за січень - лютий місяць 2017 року. В зв'язку з цим при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку суд приймає дану суму, як таку, з якої слід обраховувати цей середній заробіток. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку з 25.02.2017 року по 05.10.2017 року складає 21699 грн. 00 коп. (5497,09 грн. зарплата за січень - лютий місяць) : 38 (робочі дні позивача у січні - лютому 2017 року) = 144,66 грн.; 144,66 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 150 (робочі дні у періоді з 25.02.2017 року по 05.10.2017 року). Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану заборговану суму, а також стягнути компенсацію за затримку розрахунку у виплаті заробітної плати в розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку.

Outcome: approved