Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем 10.07.2008р., посилаючись на те, що шлюб між ними не склався, в сім*ї виникали різного роду непорозуміння і сварки з різних питань сімейного життя, що привело до погіршення відносин між ними та розпаду сім*ї, з літа 2014р. вони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет та проживають окремо. Їх малолітня дочка [PERSON], [INFO]. проживає з нею. Оскільки вони остаточно втратили почуття любові та поваги один до одного, примирення вважала не можливим. Крім цього, [PERSON] просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 1000 грн. на місяць на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні, а відповідач не виконує своїх батьківських обов*язків щодо дитини і не надає матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку. Просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 110, 112, 180, 181 184 СК України. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також вказала про те, що сім*ю зберегти не виявляється за можливе і шлюб фактично тривалий час існує формально, а також зазначила про те, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 14 - поштове повідомлення), направив суду заяву, де вказує, що на розлучення згоден і просить розглядати справу у його відсутності (а.с. 15). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі матеріалів, що є в справі в порядку заочного розгляду згідно правил частини 4 ст.169 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 10.07.2008р. (а.с. 7 - копія свідоцтва про шлюб). Від даного шлюбу [INFO]. у них народилась донька [PERSON] (а.с. 8 - копія свідоцтва про народження), яка проживає з матір*ю. Як пояснила позивачка, шлюб з відповідачем не склався, в сім*ї тривалий час виникали різного роду непорозуміння і сварки з різних питань сімейного життя, що привело до погіршення відносин між ними та розпаду сім*ї, з літа 2014р. вони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет та проживають окремо, у зв*язку з чим вони остаточно втратили почуття любові та поваги один до одного, а тому примирення вважала не можливим. Оцінюючи пояснення позивачки та усі зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про фактичний розпад сім*ї, не можливість зберегти шлюб сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Спір про поділ майна на час розгляду справи у сторін відсутній. Після розлучення, дочка сторін [PERSON], [INFO]. залишиться проживати з матір*ю. [PERSON] виявила бажання після розлучення залишити собі шлюбне прізвище «[PERSON]». Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, суд приходить до наступного. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов*язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов*язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. У відповідності до частини 2 цієї ж норми права, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно частини 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 1 ст.184 СК України визначає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натуральній формі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З наведеної вище норми права випливає, що стягнення аліментів в твердій грошовій сумі допускається при наявності наступних умов: 1) якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, 2) за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги те, що в спірному випадку у суду відсутні належні докази щодо місця роботи відповідача [PERSON], інших істотних обставин судом не встановлено, у зв*язку із чим правові підстави для застосування частини 1 ст.184 СК України в спірному випадку відсутні, а тому аліменти підлягають стягненню у відсотковому розмірі по відношенню до заробітку (доходу) відповідача відповідно до правил частини 1 ст.183 СК України. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, враховуючи обставини згідно ст.182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність визначення аліментів в розмірі ? частини від щомісячного заробітку (доходу) відповідача та частковому задоволенню позову в цій частині.

Outcome: partial