Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 6000грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та пояснила, що позивачка перебувала в шлюбі з відповідачем, який розірвано 24.12.2013р.. В шлюбі народився син, [PERSON], 31.05.2009р., який приживає з нею та перебуває на її утриманні і вихованні. За рішенням Галицького районного суду від 17.03.2014р. з відповідача стягуються аліменти на утримання сина, в розмірі по 800грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На даний час має скрутне матеріальне становище, на утримання сина необхідно додаткові кошти, яких немає, а тому вимушена періодично виїжджати на тимчасові роботи закордон. [PERSON], працює за кордоном, має сталий заробіток, а тому просить збільшити стягуваний з відповідача на її користь розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 6000 грн. щомісячно. Представник відповідача, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала частково та пояснила, що її довіритель сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 800грн. щомісячно, крім цього, на виховання сина дає додатково кошти, привозить подарунки із закордону. Постійного заробітку не має, несе витрати на проживання за кордоном, сплачує кредит. В довідці про його заробіток вказані суми без відрахування податків, а тому просить зменшити розмір аліментів, визначених позивачкою в позовній заяві, оскільки він суттєво перевищує встановлений державою мінімальний розмір виплат на дитину відповідного віку. Суд, заслухавши позовну заяву, оглянувши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 61 ч.1,3 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі , не підлягають доказуванню та встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Судом встановлено, що в шлюбі між [PERSON] та [PERSON], розірваному за рішенням Галицького районного суду, Івано-Франківської області від 24.12.2013р., народився син, [PERSON], 31.05.2009р., який приживає з мамою - [PERSON], та перебуває на її утриманні і вихованні. Згідно рішення Галицького районного суду, Івано-Франківської області від 17.03.2014р. з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання дитини, [PERSON], в розмірі 800 грн. щомісячно. Дані обставини підтверджено копіями: рішень Галицького районного суду від 24.12.2013р. та 17.03.2014р.; свідоцтва про народження дитини 1-НМ №128523 від 09.06.2009р. (а.с. 4-7). Представник [PERSON], в судовому засіданні в підтримання позовних вимог, посилається на те, що відповідач тривалий час перебуває на роботі в Італійскій Республіці, працевлаштований, отримує заробітну плату, що підтверджується матеріалами справи. Представник відповідача [PERSON] визнаючи позовні вимоги [PERSON] частково, посилається на те, що [PERSON] не відмовляється сплачувати аліменти на утримання сина, однак вважає їх розмір (6000грн.) значно завищеним, оскільки відповідач має несталі заробітки за кордоном, несе додаткові витрати на проживання, сплату податків, періодично передає сину подарки та кошти на його утримання перебуваючи і на даний час в Італійській Республіці. Згідно копій договорів кредиту, [PERSON], отримав в Італійській Республіці кредити на суму 5000 та 10000 євро(а.с. 9, 10). Про те, що [PERSON], в липні, листопаді 2014 року переказував [PERSON] кошти, в сумі 4100 грн. та 1650 грн., підтверджено копіями квитанцій (а.с. 61, 62). Відповідач перебував у трудових відносинах з підприємством Едіспарта СТР м. Реджіо Емілії, країна Італія з 17.03.2012р. та були припинені 08.08.2014р. (а.с. 63). В протоколі судового засідання від 23.11.2015 р. Суду у [PERSON] Колегії суду з цивільних справ за запитом Галицького районного суду Івано-Франківській області - зазначено, що [PERSON], працював у ТзОВ [PERSON] приблизно 4 або 5 місяців протягом 2013 і 2014 років; працював з січня до червня 2014р. та з вересня до 31.12.2014р., на основі контракту на невизначений термін. Платіжна відомість [PERSON] показує місячну зарплату в розмірі 1200/1400 євро. В кінці червня 2015р. знову був прийнятий в липні місяці. Згідно даних національного інституту страхування від нещасних випадків на роботі заробітна плата [PERSON] в ТзОВ [PERSON] за 2015р. становила без вирахувань: у липні 2065 євро, у серпні 2297євро, у вересні 716 євро, у жовтні 1653 євро, розрахункові 19.11.2015р. - 427.67 євро. Твердження позивачки про те, що відповідач працюючи закордоном, отримує заробітну плату в розмірі 2500 3000 євро за місяць протягом 4 років 11 місяців та продовжує таку отримувати і на даний час, в судовому засіданні не знайшли підтвердження. Судом встановлено, що [PERSON], перебував в трудових відносинах із ТзОВ [PERSON] в Італійській Республіці з 17.03.2012р. на основі контракту на невизначений термін по листопад 2015р., які не були постійними, заробіток носив періодичний характер, залежно від працевлаштованості, беручи до уваги, що на даний час він продовжує перебувати в зазначеній державі, даних про його доходи в 2016р. не здобуто. За таких обставин, суд вважає, що суму аліментів слід визначити в розмірі 4000грн., що буде достатньо і справедливо, та забезпечить повноцінний розвиток дитини, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі ст. ст. 79, 180, 182, 184, 191, 192 ч.1 Сімейного Кодексу України ,

Outcome: partial