Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги мотивує тим, що позивачу належить 14/25 частки домоволодіння та господарських будівель, розташованих у [ADDRESS] , а відповідачу, в свою чергу, належить 11/25 частки. На початку 2020 року позивачу стало відомо, що на нерухоме майно, власником якого вона є, накладений арешт на підставі ухвали Генічеського районного суду від 02 квітня 2007 року у справі № 2-419/07. Враховуючи, що підстави для продовження дії арешту наразі відсутні, а його наявність створює перешкоди в подальшому володінні, користуванні та розпорядженні майном, то просить суд зняти арешт з нерухомого майна домоволодіння та господарських будівель, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , де 14/25 частки належить [PERSON] та 11/25 частки належить [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні була відсутня. Надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Суд, вислухавши позивача, дослідивши надані докази і оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.\~\~\~ Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником 14/25 частки будинку за реєстраційним номером майна 5924700 за адресою: [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] , в свою чергу, являється власником 11/25 частки вказаного будинку. Вказане підтверджується інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно, витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, державним актом на право власності на земельну ділянку, технічним паспортом на будинок, виданого КП «Генічеське БТІ» ХОР. Зі змісту відомостей про права власності вбачається, що підставами виникнення прав власності є ухвала Генічеського районного суду Херсонської області від 31 жовтня 2007 року у справі № 2-419/07. Так, зі змісту вищевказаної ухвали суду, що міститься в матеріалах справи вбачається, що 31 жовтня 2007 року Генічеський районний суд Херсонської області закрив провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та затвердив мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , визнавши за ними відповідні частки у вищевказаному будинку. Звернення позивача до суду зумовлено тією обставиною, що вона дізналась про наявність арешту на житловий будинок, накладений за ухвалою суду. Вказані обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Так, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на домоволодіння та господарські будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS] накладено обтяження, а саме: арешт нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 4741053, накладений на підставі ухвали Генічеського районного суду б/н від 02 квітня 2007 року у справі № 2-419/07, власником будинку зазначено [PERSON] . Зі змісту ухвали Генічеського районного суду від 02 квітня 2007 року вбачається, що вказаний арешт був накладений в рамках забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного. За змістом\~п.\~11\~Постанови Пленуму\~вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~№ 5\~від03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Суд враховує вимоги ст. 317 ЦК України, відповідно до якої, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Між тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 9\~ст. 158 ЦПК України\~у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»\~заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. За таких обставин, оскільки обтяження було накладено 02 квітня 2007 року в рамках забезпечення позову у справі № 2-419/07, провадження щодо якого було закрито 31 жовтня 2007 року із затвердженням мирової угоди між сторонами, то суд приходить до висновку, що правові підстави для збереження арешту відсутні. Таким чином, з огляду на те, що наявність арешту нерухомого майна за відсутності достатніх правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості реалізовувати свої права як власника в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved