Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрована її внучка - відповідач по справі [PERSON], яка з 2008 року не проживає у вказаній квартирі, проте з реєстрації не знята. Враховуючи, що відповідач порушує її права, перешкоджає їй як співвласнику розпоряджатися та володіти майном, позивач і звернулася до суду з даним позовом. До участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача був залучений Орган опіки та піклування Вінницької міської ради. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. При цьому позивач пояснила, що вона не перешкоджає внучці в користуванні квартирою, остання проживає зі своєю матір'ю за місцем реєстрації останньої. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідач в судове засідання вкотре не з'явилася, будучи, в порядку визначеному ст.74 ЦПК України, належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування Вінницької міської ради в судове засідання не з'явився, разом з тим на адресу суду направлена заява, в якій просить суд розглянути справу у його відсутність та при прийняті рішення врахувати інтереси дитини. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що є сусідами позивача та стверджують, що біля семи останніх років відповідач [PERSON] не проживає в квартирі №79, де мешкає позивач, речей її немає. Зазначають, що [PERSON] проживає разом із своєю матір'ю за місцем реєстрації останньої, перебуває у добрих стосунках із позивачем, інколи спілкується з батьком, який також проживає за цією адресою. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, проаналізувавши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 30.11.1995 року, зареєстрованим КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» в книзі №256, номер запису 598/22825. За вказаною адресою, крім позивача та [PERSON], зареєстрована [PERSON], відповідач по справі (а.с. 6). З 2008 року відповідач не проживає в [ADDRESS], нею не цікавиться, будь-яких перешкод в користуванні квартирою їй ніхто не чинить. Факт її не проживання підтверджується актом від 27 травня 2014 року, складеним мешканцями будинку, де проживає позивач (а.с.7), а також показаннями свідків. Поважних причин не проживання судом не встановлено. Неповнолітня [PERSON], яка маючи в силу положень ст.29 ЦК України вільний вибір свого місця проживання та за наявної такої можливості, за адресою місця своєї реєстрації не проживає. Місцем її проживання є квартира в якій мешкає та зареєстрована її мати - [PERSON]. Суд знаходить обгрунтованою вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловою площею в належному позивачу на праві приватної власності помешканні. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] згідно ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім'ї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Враховуючи, що судом не встановлено чинення перешкод в користуванні відповідачем квартирою, а також, те, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації її постійного проживання досить тривалий час, суд приходить до висновку про задоволення позову в даній частині. При цьому, враховуючи наявність у неповнолітньої місця проживання, суд не вбачає порушення її прав. Позовні вимоги щодо зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 вказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила права користування житлом, що набрало законної сили, є достатньою підставою для його виконання шляхом зняття з реєстрації такої особи і не потребує додаткового судового врегулювання, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на вказане положення суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial