Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтувала тим, що житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] , належать їй на праві приватної власності. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, однак за цією адресою з 2000 року не проживає, оскільки постійно проживає за кордоном. В добровільному порядку [PERSON] з будинку, що належить позивачу, не виписався і не збирається цього робити. Факт непроживання відповідача в будинку, який належить [PERSON] на праві приватної власності, понад один рік без поважних причин підтверджується довідками Маневицької селищної ради Волинської області № 560 від 5 лютого 2021 року, № 1070 від 17 лютого 2021 року, актом обстеження умов проживання від 17 лютого 2021 року. Вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим будинком у [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю в ньому без поважних причин понад один рік і повинен бути виписаним з даного помешкання. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком у [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Враховуючи те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров?я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] , належать [PERSON] на праві приватної власності. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, однак за цією адресою з 2000 року не проживає, оскільки постійно проживає за кордоном. В добровільному порядку [PERSON] з будинку, що належить позивачу, не виписався і не збирається цього робити. Факт непроживання відповідача в будинку, який належить [PERSON] на праві приватної власності, понад один рік без поважних причин підтверджується довідками Маневицької селищної ради Волинської області № 560 від 5 лютого 2021 року, № 1070 від 17 лютого 2021 року, актом обстеження умов проживання від 17 лютого 2021 року. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено з досліджених судом витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125562001 від 29 травня 2018 року, будинкової книги для прописки громадян, що проживають в житловому будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , довідок Маневицької селищної ради Волинської області № 560 від 5 лютого 2021 року, № 1070 від 17 лютого 2021 року та № 1375 від 18 лютого 2021 року, акту обстеження умов проживання від 17 лютого 2021 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 травня 1976 року. Проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що оскільки [PERSON] відсутній в будинку у [ADDRESS] , що належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, з 2000 року, тобто більше одного року, без поважних причин, він втратив право користування вказаним житловим будинком, а тому позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком у [ADDRESS] , підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved