Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Акцент-Банк», в якому просила зняти арешт зі всього майна, що належить їй, номер запису про обтяження: 7984042 (спеціальний розділ), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17808249 від 08.12.2014, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 45707964, виданої 05.12.2014 відділом державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 09.10.2014 Чугуївським міським судом Харківської області винесено заочне рішення по справі №636/2358/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.02.2008 в сумі 25365,75 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 3000,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 12806,67 грн.; заборгованості по комісії за користуванням кредитом у сумі 7875,00 грн.; штрафів у сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та у сумі 1184,08 грн. (процентна складова); а також судовий збір у сумі 253,66 грн. та витрати, пов`язанні з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 333,30 грн., всього - 25952,71 грн. На підставі вказаного рішення суду відділом державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області 05.12.2014 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на здійснення його відчуження, серія та номер: 45707964, якою накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] , номер запису про обтяження 7984042 (спеціальний розділ), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17808249 від 08.12.2014. Відповідно до довідки від 06.02.2018, виданої ПАТ «А-Банк», [PERSON] не має заборгованості перед ПАТ «А-Банк». Наразі, звернувшись до начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про зняття арешту з майна, позивачу було повідомлено, що під час примусового виконання виконавчого провадження № 45707964 державний виконавець керувався Законом України «Про виконавче провадження» в редакції Закону, чинній до 05.10.2016. В межах виконавчого провадження на майно боржника [PERSON] постановою державного виконавця про арешт майна боржника, оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2014 накладено арешт. Виконавче провадження № 45707964 завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (постанова від 21.05.2015). Матеріали виконавчого провадження № 45707964 знищено у 2018 році як такі, термін зберігання яких закінчився на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5. Враховуючи вищезазначене, на теперішній час у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. Враховуючи те, що арешт на майно позивача накладався для забезпечення необхідності виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.02.2008 в сумі 25365,75 грн., зобов`язання за яким на теперішній час припинені, і у банку немає претензій щодо виконання вказаного рішення суду, виконавчий лист не перебуває на виконанні у виконавчій службі, підстав та необхідності для подальшого існування накладення арешту немає. У зв`язку із наявністю арешту всього майна, позивач не може реалізувати своє законне право на розпорядження власним майном. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та проведення судового засідання без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує та додана довідка АТ «А-банк» від 12.01.2021 про відсутність заборгованості [PERSON] перед АТ «А-банк». Представник третьої особи також надала заяву про проведення судового засідання без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.10.2014 Чугуївським міським судом Харківської області ухвалено заочне рішення у справі № 636/2358/14-ц за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 20.02.2008 у розмірі 25365,75 грн., судовий збір у розмірі 253,66 грн. та витрати, пов`язанні з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 333,30 грн., всього - 25952,71 грн. (а.с.11). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на нерухоме майно, що належить [PERSON] , накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на здійснення його відчуження, серія та номер: 45707964, виданої 05.12.2014, номер запису про обтяження 7984042 (спеціальний розділ), підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17808249 від 08.12.2014 (а.с. 12). За відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] належить квартира, розташована за адресом: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до довідки, виданої ПАТ «Акцент-Банк» від 06.02.2018, [PERSON] станом на 06.02.2018 не має заборгованості перед банком (а.с. 14). За результатами розгляду звернення [PERSON] . Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області надана відповідь, з якої вбачається, що під час примусового виконання виконавчого провадження № 45707964 на майно боржника [PERSON] постановою державного виконавця про арешт майна боржника, оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2014 накладено арешт. Державний виконавець керувався Законом України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній до 05.10.2016. Виконавче провадження № 45707964 завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», матеріали виконавчого провадження № 45707964 знищено у 2018 році як такі, термін зберігання яких закінчився на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5. У зв`язку з цим, на даний час у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника (а.с. 15). Відповідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 1 ст. 317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 40 вищезазначеного Закону про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» визначено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частиною 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень), накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого остання позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, та враховуючи, що на даний позивач не має заборгованості перед банком, в рахунок забезпечення якої накладений арешт на майно позивача, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved