Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком дитини, від його утримання ухиляється, добровільно матеріальної допомоги не надає, тому просила стягувати з нього аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судове засідання позивач не з`явилась, в направленій на адресу суду заяві просила розглядати справу у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач на розгляд справи також не з`явився, в направленій на адресу суду заяві позов визнав частково та зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів у визначеному позивачем розмірі. В іншій частині позову просив відмовити, оскільки він є інвалідом ІІІ групи. Крім того вказав, що він добровільно і регулярно надає матеріальну допомогу на утримання сина і спору з цього приводу у нього з позивачем не виникало. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони 24 листопада 2018 року зареєстрували свій шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З довідки квартального комітету № 6 м. Сміла від 04 травня 2020 року, що на даний час дитина живе з матір`ю. Наведена обставина відповідачем не заперечується. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтями 183, 184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, відповідач як батько зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Посилання заявника як на підставу своїх заперечень на те, що він добровільно бере участь в утриманні дитини є безпідставними. Як зазначив Верховний Суду у своїй постанові від 22 лютого 2019 року по справі № 761/23085/16-ц заявлення позовних вимог про стягнення аліментів свідчить про існування між сторонами спору щодо утримання їх дитини. Крім того, судом встановлено, що згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 29 квітня 2015 року відповідач дійсно має ІІІ групу інвалідності. Однак, суд зазначає, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц. Однак, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що у нього відсутній дохід та що він позбавлений можливості працювати внаслідок наявних захворювань. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, який підлягає до стягнення, суд перш за все виходить із інтересів дитини та можливостей платника аліментів. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. А тому, суд вважає за можливе стягувати аліменти на утримання сина в тому розмірі, що просить позивач. При цьому, судом враховано, що зазначений позивачем розмір аліментів на одну дитину чинним законодавством фактично визначений як сталий, оскільки передбачає можливість видачі судового наказу у безспірному порядку саме в тому розмірі, що просить позивач, що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Як встановлено п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З приєднаних до матеріалів справи акту виконаних робіт та квитанції від 7 травня 2020 року встановлено, що позивач понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 600 грн. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, з відповідача належить стягнути на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору. Наявність у [PERSON] інвалідності ІІІ групи відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» не є підставою для звільнення від його сплати цього збору. На підставі наведеного та ст. 110, 112, 180, 181, 182 СК України,

Outcome: approved