Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що шлюб між нею і відповідачем зареєстровано 6 грудня 2013 року у виконкомі Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 41. Сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що не зійшлися характерами та поглядами на життя, між ними постійно виникали безпідставні сварки та непорозуміння. Позивач не поважав її як дружину та матеріально не забезпечував сім'ю. Така поведінка відповідача призвела до остаточного розпаду їх сім'ї. Відновлення сімейних відносин вважає неможливим і просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та додатково пояснила, що за наданий термін на примирення вони не примирилися, разом не проживають більше року. Вона зустрічається з іншим чоловіком, з яким має намір зареєструвати шлюб, а тому примирення вважає неможливим і просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ч. 1 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи , суд вважає , що позов підставний і в судовому засіданні доведений. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 6 грудня 2013 року у виконкомі Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 41. ( а.с.3). Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. У відповідності до ст. 112 ч.1 і 2 СК України судз'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Як встановлено в судовому засіданні сторони тривалий час разом не проживають і не підтримують сімейних стосунків. За наданий термін для примирення вони не примирилися. Позивачка в судовому засіданні наполягає на розірванні шлюбу і примирення не бажає. Враховуючи наведене, суд вважає , що шлюб між сторонами існує тільки формально , подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Позовних вимог щодо порядку поділу спільного майна сторін в даному провадженні не заявлено.

Outcome: approved