Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визнання права приватної власності на квартиру, посилаючись на те, що сімейне життя у сторін не склалось через різні погляди на життя, різні характери, внаслідок чого виникають постій конфлікти. Також позивач зазначає, що в серпні 2001 року сторонами була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири був оформлений на відповідача, оскільки позивач йому довіряла, була в цей час вагітна та займалась домашнім господарством, а [PERSON] займався оформленням права власності на вказану квартиру. Вищевказана квартира була придбана за особисті грошові кошти позивачки, які вона отримала від свого батька, що підтверджується розпискою від 28 липня 2001 року складеною в с. Спичинці Погребищенського району вінницької області. А тому просить розірвати шлюб укладений між позивачем та [PERSON] 02 квітня 2001 року та визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю позивачки. Ухвалою суду від 27 листопада 2014 року позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - залишено без розгляду (а.с.41). 09 квітня 2015 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні подав заяву про зменшення та уточнення позовних вимог, відповідно до яких просив визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за позивачем право власності на 3/5 частини спірної квартири. В обґрунтування вимоги позивача, представник позивача посилається на те, що спірна квартира була придбана 06 серпня 2001 року під час перебування сторін у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. А отже за вимогами ст. 70 СК України, частки майна, що є спільною сумісною власністю подружжя є рівними. Однак враховуючи, що після розірвання шлюбу, що відбулось 19.01.2015р., спільна з відповідачем дитина - [PERSON], 2002 року народження, проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Батько дитини жодної участі в догляді, утриманні та вихованні дитини не приймає, не дивлячись на рішення суду про стягнення аліментів, позивач просить при поділі спільної сумісної власності подружжя, а саме квартири, відступити від принципу рівності часток та визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири. При цьому також просить врахувати, що грошові кошти на придбання квартири надавав батько позивачки, що підтверджується розпискою від 28.07.2001 року та той факт, що відповідач веде антисоціальний спосіб життя, оскільки їх сім'я перебуває на обліку в Деснянському районному у м. Києві центрі соціальних служб для сімей, дітей та молоді через часте зловживання відповідачем спиртними напоями. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнену позовну заяву за викладеними в позові обставинами та просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач та його представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та зазначили, що на придбання спірної квартири відповідач скористався коштами від продажу належної йому на праві особистою приватної власності квартири [ADDRESS] а також коштами, які були надані відповідачу його матір'ю [PERSON] в розмірі 2000 доларів США та 1800 грн. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 02 квітня 2001 року сторони по справі [PERSON] та [PERSON] одружились, про що свідчить копія свідоцтва про одруження (а.с.4). Від шлюбу сторони по справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження (а.с.9). 06 серпня 2001 року [PERSON] уклав з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.77). Вищевказана квартира була придбана за грошові кошти в розмірі 28023,33 грн. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року, шлюб між сторонами - розірвано (а.с.85). Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні представник відповідача наполягала, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача та за кошти надані йому матір'ю [PERSON] Посилання відповідача та його представника про придбання квартири в тому числі за кошти матері відповідача, суд оцінює критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Посилання представника відповідача на той факт, що при купівлі спірної квартири були використані особисті кошті відповідача, суд приймає до уваги. Судом встановлено, що 06 серпня 2001 року [PERSON] продав, належну йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.12.2000р., квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі за №1-3644 (а.с.71-76). Продаж вказаної квартири був вчинений за 5694,99 грн. Отже, в один і той же день відбулось відчуження з боку [PERSON] квартири, яка є особистою приватною власністю та придбання іншої - спірної квартири. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч.7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вкладені відповідачем [PERSON] кошти від продажу його особистою приватної власності в розмірі 5694,99 грн. становлять 1/5 частину коштів, за які було придбано спірну квартиру [ADDRESS] А тому, суд вважає, що 1/5 частина спірної квартири [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON]. Відповідно до копії розписки, 28 липня 2001 року [PERSON] отримала від свого батька [PERSON] грошові кошти в сумі 17000 доларів США для придбання квартири [ADDRESS] (а.с.10). В судовому засіданні позивач та її представник наполягали, що батько позивачки надав останній у позику грошові кошти на придбання спірної квартири, що підтверджується розпискою від 28.07.2001 року. Згідно із частиною 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що 4/5 частини спірної квартири [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Між сторонами по справі не було укладено шлюбного договору та не було досягнуто жодної домовленості з приводу розподілу майна. В судовому засіданні позивачка та її представник просили при поділі спільної сумісної власності подружжя відступити від принципу рівності часток та визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини спірної квартири. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р., при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку чи доходу. Відповідно до ч.2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодити спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що відповідач [PERSON] дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, працюючи на заробітках у Москві. Посилання позивача на обставини, що відповідач веде антисоціальний спосіб життя, перебування їх сім'ї на обліку у в Деснянському районному у м. Києві центрі соціальних служб для сімей, дітей та молоді через зловживання відповідачем спиртними напоями та отримання позики на придбання квартири, суд вважає не істотними для справи. Відповідно до ч.3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до довідки форми №3 від 12.06.2015 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], неповнолітній [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.111). З пояснень сторін по справі та вищевказаної довідки, судом встановлено, що як позивач [PERSON] так і відповідач [PERSON] проживають в спірній квартирі разом з їх неповнолітнім сином [PERSON]. Позивачем та її представником в судовому засіданні не доведено факт отримання недостатнього розміру аліментів для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування неповнолітнього сина сторін [PERSON]. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем та її представником належним чином не обґрунтовано відступлення від засад рівності часток подружжя. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 70 СК України, щодо рівності часток майна чоловіка та дружини, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за необхідне поділити 4/5 частини спірної квартири [ADDRESS] що є спільною сумісною власністю подружжя, в рівних частках (4/5 : 2). Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд визнає за [PERSON] право власності на 2/5 частини всієї квартири [ADDRESS] що становить ? частину спільної сумісної власності подружжя. Відповідно вимог ст.88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 2436,00грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial