Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про встановлення факту спільного проживання, визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язати укласти договір найму житлового приміщення. В ході судового розгляду КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] третя особа : Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про виселення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник наполягали на задоволені позову з обставин викладених в позовній заяві, зазначаючи, що позивач постійно проживала з [PERSON] понад 3 роки за адресою: [ADDRESS], однією сім»єю позивач доглядала за [PERSON], допомагала їй утримувати квартиру, проживала з [PERSON], яка була її тіткою, однією сім»єю. Свої вимоги також обґрунтовує показами свідків, що були допитані в ході судлового розгляду, а також рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.02.2015 р. Проти задоволення зустрічного позову категорично заперечувала зазначаючи, що вказаний позов є необґрунтованим та таким, що ґрунтується тільки на припущеннях. Представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» наполягала на задоволенні зустрічного позову з обставин викладених в позовній заяві, зазначаючи, що [PERSON] незаконно займає житлову площу, а саме квартиру [ADDRESS] та заперечувала щодо задоволення первинного позову. Представник Дніпровської в м.Києві РДА підтримала думку представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та також просила відмовити в задоволені позову [PERSON] та просила задовольнити зустрічний позов. Дослідивши матеріали справи, пояснення свідків надані в судовому засіданні, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи наймачем квартири на підставі витягу з рішення виконавчого комітету Дарницької районної Ради депутатів трудящих №355 від 10.05.1977 року « Про внесення змін в ордери» була [PERSON] [PERSON] користувалась вказаною квартирою на підставі ордеру №5253 від 21.08.1968 року та була зареєстрована в спірній квартирі з 8 квітня 1969 року. Як вбачається із пояснень свідків, наданих протягом слухання справи, останні підтвердили факт проживання позивача [PERSON] разом із [PERSON]. однією сімєю. Крім того факт проживання [PERSON] в спірній квартирі № 82 підтверджується рішення Сятошинського районного суду м.Києва від 17.02.2015 р.. дана обставина, відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України повторному доказуванню не підлягає. Також позивач [PERSON], несе й на даний час витрати щодо утримання спірної квартири. Як вбачається [PERSON] померла [INFO] ( актовий запис 20708) Відповідно до актів складений ЖЕД - 407 в житловому приміщені , а саме в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] без реєстрації та останній вручалися вимоги щодо звільнення спірної квартири. Відповідно до положень ст. 74 СК Україниправо на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Згідно положень ст. 99 ЖК УРСР, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Виходячи з вимог ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад згідно підпункту 8 пункту «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належать делеговані повноваження щодо видачі ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. Стаття 15 ЖК України визначає, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті видають ордери на жилі приміщення (частина перша статті 58, частина перша статті 122, частина друга статті 141). Відповідно до статті 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. П. 69. Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер - правоустановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім'єю у жиле приміщення. У відповідності до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Як встановлено ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Виходячи з вимог ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, оскільки в судовому засіданні не знайшло підтвердження те, що відповідач будучи фактично тимчасовим мешканцем втратили право проживання в спірній кімнаті, суд приходить до висновку, що остання проживає в приміщенні на законних підставах, виходячи з позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Задоволення позову [PERSON] виключає можливість задоволення зустрічного позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення зустрічного позову про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] відсутні за їх недоведеністю, у той же час вимоги за первинним позовом про визнання права користування вищезгаданою квартирою та встановлення факту спільного проживання позивача з померлою [PERSON]. однією сім»єю знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду. За вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Підсумовуючи викладене та

Outcome: approved