Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, в якій просить суд встановити факт народження дитини [PERSON] о 21 год. 00 хв. [INFO] , у м. Харкові у [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що [INFO] у місті Харкові, заявниця народила дитину чоловічої статі, - [PERSON] , що підтверджується зокрема медичним свідоцтвом про народження, форми № 103/У, виданим 02 грудня 1990 року пологовим відділенням 3 міської лікарні м. Харкова. Посилаючись на те, що при зверненні до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції в Харківській області, із заявою про проведення державної реєстрації народження дитини, заявниці була надана відмова у проведенні державної реєстрації народження сина на підставі поданих нею документів, з огляду на що реєстрація народження сина може бути проведена на підставі рішення суду про встановлення факту народження дитини, з метою забезпечення прав дитини, наполягала на задоволенні заяви. Заявниця, та її представник, - адвокат Супрун В.В., яка діє на підставі ордера, серія: ХВ № 000011, від 29.09.2021 року, у судовому засіданні вимоги заяви підтримали та наполягали на їх задоволенні посилаючись на обставини, аналогічні наведеним у заяві. Представник заінтересованої особи ВДРАЦС по Слобідському та Основ`янському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції в Харківській області, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, у поданих до суду письмових поясненнях розгляд справи просив проводити за відсутності представника Відділу, рішення ухвалити на розсуд суду. У поясненнях зазначено про те, що при відсутності підстав для державної реєстрації народження, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, серія: [NUMBER] , 08 серпня 1986 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що здійснений актовий запис за № 8. Зазначено, що після укладення шлюбу дружина здобула прізвище [PERSON] (а.с. 8). Згідно копії паспорта заявниці, серія: [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] . На 10 сторінці паспорта міститься штамп про реєстрацію шлюбу 08 серпня 1986 року з [PERSON] . Згідно копії медичного свідоцтва про народження, форми № 103/У, виданого 02 грудня 1990 року пологовим відділенням 3 міської лікарні м. Харкова, посвідчено, що [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [INFO] у пологовому відділенні 3 міськлікарні, народила дитину хлопчика (а.с. 7). Згідно копії атестату про повну загальну середню освіту та додатку до нього, 12АТ №331254, виданих 25 червня 2008 року, [PERSON] закінчив у 2008 році Харківську ЗОШ І-ІІІ ступенів №10 Харківської міської ради Харківської області. Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації народження, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції в Харківській області, від 26 квітня 2019 року №2279/15.3-04-04, наданої заявниці [PERSON] , за наслідками розгляду документів, поданих для державної реєстрації народження дитини чоловічої статі, народженої [INFO] у [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 26.03.2008 року Комінтернівським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області), повідомлено про те, що відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження проводиться на підставі визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документів, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Аналіз документів, представлених заявником, свідчить, що згідно доданої до заяви медичного свідоцтва про народження форми №103/У від 02.12.1990 року, виданого «3-ю міською лікарнею пологового відділення», [INFO] о 21 год 00 хв. у [PERSON] народилась дитина чоловічої статі. В доданих до заяви документах міститься: копія паспорта [PERSON] серії [NUMBER] , виданий 26.03.2008 року Комінтернівським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області, копія довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 47 від 22.04.2019 року. Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5) підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Для розгляду відповідної справи у суді орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації народження (додаток 1), у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у разі досягнення дитиною шістнадцяти років державна реєстрація її народження може проводитися за її особистою заявою з пред`явленням паспорта громадянина України. Враховуючи викладене, у проведенні державної реєстрації народження на підставі пред`явлених документів відмовлено (а.с. 6). Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою\~статті 263 ЦПК України, удове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до пункту 7 частини 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 52 Кодексу про шлюб та сім`ю України, 1969 року (втрата чинності 27.07.2010 року) (далі - КпШС України), походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. Відповідно до ст. 54 КпШС України, батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них. Відповідно до\~ч.\~1 ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», від 01.07.2010 року №\~2398-VI, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, якою унормована державна реєстрація народження фізичної особи та її походження, державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до\~Сімейного кодексу України. Згідно ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження (ч. 4 ст. 13 Закону №\~2398-VI). Згідно\~частини 8\~ст.\~13\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію\~актів цивільного\~стану», державна реєстрація народження дитини, яка досягла одного року і більше, проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання дитини за заявою батьків або інших заінтересованих осіб за наявності документів про народження і перебування дитини під наглядом закладу охорони здоров`я та довідки з місця проживання дитини. У разі досягнення дитиною шістнадцяти років державна реєстрація її народження може проводитися за її особистою заявою з пред`явленням паспорта громадянина України. Таким чином, аналіз наведених положень свідчить про те, що державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків, а у разі досягнення дитиною шістнадцяти років, державна реєстрація її народження може проводитися за її особистою заявою з пред`явленням паспорта громадянина України. Приписами ч. 1 ст. 6 СК України, передбачено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається\~дитина до\~досягнення нею\~чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч. 2 ст. 6 СК України). З матеріалів справи вбачається, що заявницею заявлені вимоги про встановлення факту народження нею дитини [PERSON] о 21 год. 00 хв. [INFO] , тобто особи, яка станом на час звернення заявниці до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції в Харківській області, 24 квітня 2019 року, - досягла повноліття (28 років), і, відповідно втратила правовий статус дитини. Частиною 1\~ст.\~2\~ЦПК України,\~закріплено,\~що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 1 ст. 4 ЦПК України, яка передбачає право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч. 2 ст. 4 ЦПК України). Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Гарантоване Конституцією України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, але вимагає, щоб твердження про таке порушення, невизнання або оспорювання було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод або інтересів особи. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відсутність таких у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Аналіз змісту ст. 13 Закону№\~2398-VI та п. 7 частини 1 ст. 315 ЦПК України, дає підстави для висновку про те, що у судовому порядку підлягає встановленню факт народження фізичної особи в певний час лише у разі доведеності неможливості реєстрації цієї події органами державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», звернуто увагу судів на те, що відповідно до статей 255, 271 Цивільного Процесуального Кодексу України (ЦПК) (1501-06, 1502-06, 1503-06, 1504-06) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Як було зазначено вище, з матеріалів справи вбачається, що заявницею заявлені вимоги про встановлення у судовому порядку факту народження нею особи, яка станом на час звернення заявниці до органу державної реєстрації актів цивільного стану, із заявою про державну реєстрацію народження дитини, досягла віку у 28 років. Суд виходить з вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України за якою доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У зв`язку із наведеним, з огляду на вимоги заяви, їх підстави, обґрунтування, та наявні в матеріалах справи досліджені судом письмові докази, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту народження нею дитини [PERSON] о 21 год. 00 хв. 21 листопада 1990 року у м. Харкові, задоволенню не підлягає. Поряд із цим суд зазначає, що в постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 6-20цс15 наведений такий правовий висновок відповідно до якого, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша\~статті 58 Конституції України) норми\~Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у\~статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у\~статті 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі -\~КпШС України), при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до [INFO] , необхідно застосовувати відповідні норми\~КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Outcome: dismissed