Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визначення частки у спільному сумісному майні та визнання права власності на спадкове майно. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 24 листопада 2006 року [PERSON] та мати позивача - [PERSON] уклали шлюб, проте перед одруженням вони проживали однією сім'єю з 1996 року, ве\-ли спільне господарство та придбавали майно. В період шлюбу, а саме 25 липня 2007 року, ними було придбано квартиру [ADDRESS] вартістю 555 500 грн. Відповідно до вимог ст.60 СК України квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто матері позивача [PERSON] та [PERSON] Між [PERSON] та матір'ю позивача [PERSON] не було а ні домовленостей, а ні шлюбного договору стосовно зазначеного нерухомого майна, у зв'язку з чим, згідно ч.1 ст.70 СК України частка матері позивача у квартирі № [ADDRESS] складає 1/2 частину. [INFO] року [PERSON] померла, заповіт не залишила. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. На момент смерті [PERSON], її спадкоємцями за законом були її діти: позивач та сестра позивача - [PERSON] та чоловік матері, який її пережив - [PERSON] Позивач зазначає, що вона прийняла спадщину після смерті матері, яку позивач доглядала як онкохвору, так як на момент її смерті позивач постійно проживала разом із нею, та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини. Іншими спадкоємцями [PERSON], окрім позивача є: [PERSON] та [PERSON] на момент її смерті з нею не проживали та заяви до нотаріальної контори протягом 6 місяців з дня її смер\-ті про прийняття спадщини не подавали, в зв'язку з чим на думку позивача, вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері - [PERSON], так як два інші спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] не подали заяв про прийняття спадщини та не проживали постійно зі спадкодавцем на момент її смерті. Таким чином, позивачу повинна належати спадщина після смерті її матері - [PERSON], яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS]. [INFO] року помер [PERSON], залишивши заповіт на все своє майно на ім'я свого племінника - [PERSON], який претендує на всю квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначає, що вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину, однак в оформленні спадщини позивачу було відмовлено, так як частка матері позивача не була визначена в договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] В зв'язку із зазначеним позивач вважаючи свої права порушеними просила суд: - визначити, що частка померлої [PERSON] на праві спільної сумісної власності складає 1/2 частини квартири [ADDRESS] - визнати право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкоємства за [PERSON]. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили суд про задоволення позову. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі посилаючись на наступне. Дядьку відповідача - [PERSON] дійсно на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 25.07.2007 року належала однокімнатна квартира загальною площею 34,19 кв.м. [ADDRESS]. За заповітом від 28.04.2000 року [PERSON] заповідав відповідачу все майно, яке йому належало за законом. На день укладання договору купівлі-продажу спірної квартири 25.07.2007 року [PERSON] перебував у шлюбі з матір'ю позивача - [PERSON], однак на думку відповідача спірна квартира не була і не є спільною сумісною власністю колишнього подружжя оскільки була куплена [PERSON] за особисті кошти, які він отримав від продажу частини своєї власної приватизованої квартири, що знаходилась за адресою: [ADDRESS], власниками якої були [PERSON] та [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2007 року, що було на 13 днів раніше купівлі спірної квартири, [PERSON] продав 29/100 частин трикімнатної квартири [ADDRESS], яка належала йому на праві власності та отримав за неї 621 150 гривень. Через 13 днів, 25.07.2007 року за гроші виручені з продажу особистого нерухомого майна, а саме за 555 500 гривень [PERSON] придбав спірну однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідач вважає, що спірна квартири [ADDRESS] є особистою власністю його померлого дядька [PERSON], в зв'язку з чим вважає вимоги позивача не обґрунтованими, а тому просив суд про відмову в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала просила суд про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24 листопада 2006 року [PERSON] та [PERSON], яка є матір'ю позивача, уклали шлюб (а.с. 5). Позивач при зверненні до суду стверджувала, що до одруження [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю з 1996 року, ве\-ли спільне господарство та придбавали майно. Встновлено, що в період шлюбу, а саме 25 липня 2007 року, [PERSON] та [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] вартістю 555 500 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири (а.с.9), та не заперечується сторонами у справі. Згідно ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст.60 СК України квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] не було а ні домовленостей, а ні шлюбного договору стосовно зазначеного нерухомого майна, у зв'язку з чим, згідно ч.1 ст.70 СК України частка [PERSON] у квартирі [ADDRESS] складає 1/2 частину. Встановлено, що [INFO] року [PERSON] померла, заповіт не залишила (а.с. 7). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Вбачається, що на момент смерті [PERSON], її спадкоємцями за законом були її діти: позивач [PERSON] та сестра позивача - [PERSON] та чоловік матері, який її пережив - [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Вбачається, що позивач прийняла спадщину після смерті матері, яку позивач доглядала як онкохвору, так як на момент її смерті позивач постійно проживала разом із нею, що підтверджується реєстрацією місця проживання, згідно з якою останні були зареєстровані та постійно проживали в [ADDRESS] та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що іншими спадкоємцями [PERSON], окрім позивача є: [PERSON] та [PERSON] на момент її смерті з нею не проживали та заяви до нотаріальної контори протягом 6 місяців з дня її смер\-ті про прийняття спадщини не подавали. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином вбачається, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері - [PERSON], так як два інші спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] не подали заяв про прийняття спадщини та не проживали постійно зі спадкодавцем на момент її смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивачу, як єдиному спадкоємцю, повинна належати спадщина після смерті її матері - [PERSON], яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], залишивши заповіт на все своє майно на ім'я свого племінника - [PERSON] (а.с. 8, 10). Також судом встановлено, що [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину, однак в оформленні спадщини позивачу було відмовлено, так як частка матері позивача не була визначена в договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] Відповідач заперечуючи проти позову посилається на те, що спірна квартира була придбана виключно на особисті кошти [PERSON], які були отримані після продажу його частки у попередній квартирі, що належала йому на правах особистої приватної власності, а тому на думку відповідача вимоги позивача є необґрунтованими в зв'язку з чим задоволенню не підлягають. В процесі розгляду справи в якості свідків були допитані [PERSON], яка є брокером та [PERSON], співвласник попередньої квартири. Клопотання про допит зазначених свідків було заявлено стороною відповідача. Зазначені свідки підтвердили факт того, що саме особисті кошти отримані від продажу приватизованої квартири, померлий [PERSON] вклав у купівлі нової спірної квартири, також вказані свідки повідомили суду, що їм відомий той факт, що [PERSON] не докладала жодних власних коштів до купівлі спірної квартири та не брала участь у процесі пошуку квартири. Також в процесі розгляду справи в якості свідків були допитані [PERSON], який є цивільним чоловіком позивача та [PERSON], яка є донькою позивача. Клопотання про допит зазначених свідків було заявлено стороною позивача. Свідок [PERSON] пояснив суду, що зі слів позивача йому відомо про той факт, що спірна квартира була придбана не лише за особисті кошти покійного [PERSON], а й за частину коштів [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила суду, що не зважаючи на той факт, що під час купівлі спірної квартири, вона була ще дитиною, вона пам'ятає те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] Слід зазначити, що участь свідка в судовому засіданні і дача правдивих показань - обов'язок, який забезпечується цивільною процесуальною відповідальністю і кримінальною відповідальністю. На об'єктивність і повноту показань свідків про відомі їм обставини можуть впливати інші існуючі неправові зв'язки між свідками і сторонами - товариські, родинні, громадські, моральні та психологічні фактори, які при дослідженні і оцінці показань свідків судом підлягають урахуванню. При дослідженні і оцінці показань свідків підлягають врахуванню нормативно встановлені умови: можливість їх використання в цивільному процесі, відношення їх до даної справи і стосунки з сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, характер їх заінтересованості в справі. Для можливого використання показань свідків у справі встановлені дві умови: правильність сприйняття обставин, що мають значення для справи, і дача про них правильних показань. Сприйняття може відбуватися в безпосередній або в опосередкованій формі. Особисте сприймання свідком дій (бездіяльності) чи подій може відтворюватися по-різному під впливом об'єктивних умов - відстань, видимість, стан погоди і часу, суб'єктивних умов - гострота зору, притуплення слуху тощо. При опосередкованому сприйнятті свідок довідується про факти з повідомлень інших осіб, тому створюються умови для неправильного їх сприйняття. З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що кожний із допитаних в судовому засіданні свідків, свідчив на користь сторони у справі, яка заявляла клопотання про допит даного свідка в судовому засіданні, суд критично ставиться до показів свідків в даній справі та не бере їх до уваги. Судом встановлено, що в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], а саме 25 липня 2007 року, ними було придбано квартиру [ADDRESS] вартістю 555 500 грн. Відповідно до вимог ст.60 СК України квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON] Встановлено, що між [PERSON] [PERSON] не було а ні домовленостей, а ні шлюбного договору стосовно зазначеного нерухомого майна, у зв'язку з чим, згідно ч.1 ст.70 СК України частка [PERSON] у квартирі № [ADDRESS] складає 1/2 частину. Також судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, яку позивач доглядала як онкохвору, так як на момент її смерті позивач постійно проживала разом із нею, що підтверджується реєстрацією місця проживання, згідно з якою останні були зареєстровані та постійно проживали в [ADDRESS] та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини. Окрім того встановлено, що іншими спадкоємцями [PERSON], окрім позивача є: [PERSON] та [PERSON] на момент її смерті з нею не проживали та заяви до нотаріальної контори протягом 6 місяців з дня її смер\-ті про прийняття спадщини не подавали. З огляду на зазначене вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері - [PERSON], а тому їй як єдиній спадкоємиці повинна належати спадщина після смерті матері, яка складається з 1\\2 частини квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, вбачається що позивачем були доведені обставини на які вона посилалась при зверненні до суду з даним позовом, а заперечення відповідача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, в зв'язку з чим суд не приймає їх до уваги. З огляду на наведене, суд приходить до висновку що вимога позивача про визнання того, що частка померлої [PERSON] на праві спільної сумісної власності складає 1/2 частини квартири [ADDRESS], є обґрунтованою та доведеною належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим вказана вимога підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування, слід зазначити наступне. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до абзацу 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України закріплено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, згідно ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина 1 статті 356 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач - [PERSON] Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позивач, має право на спадкування 1/2 частини спірної квартири. З урахуванням зазначеного і на підставі вказаних норм закону, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахування задоволення позову, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 2777 грн. 50 грн.

Outcome: approved