Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Соборної районної у м. Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначала, що від шлюбу з відповідачем у них є спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано відповідно до свідоцтва 10.03.2016. На даний час позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від утримання сина відповідач ухиляється, участі у вихованні не приймає. Позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1200 грн. щомісячно до його повноліття. Відповідач [PERSON] про дати підготовчого та судового засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення рекомендованих листів з повідомленням за адресою вказаною у позові. Відповідач заяв про розгляд справи за його участю в режимі відеоконференції не надіслав, не скористався і правом надання відзиву на позов. Представник третьої особи Орган опіки та піклування в особі управління служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі - Голик О.І. надала заяву від 24.01.2020 про розгляд справи за її відсутністю, вказала, що позов підлягає задоволенню, також надала висновок від 23.01.2020 № 21/05-38 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини. Підстав для винесення по справі заочного рішення не вбачається, оскільки відсутня сукупність умов передбачена ч. 1 ст. 280 ЦПК України (із нотаріально посвідченої заяви відповідача від 12.08.2019 вбачається, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав). Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.01.2012. Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано 10.03.2016, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.№11). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.№8). Позивач у позовній заяві посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків батька, з дитиною не спілкується взагалі, матеріально не допомагає, не цікавиться станом її здоров`я та розвитку. Дитина повністю знаходиться на її утриманні. Відповідно до висновку виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради від 23.01.2020 № 21/05-38 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] , вихованням, лікуванням та утриманням дитини займається мати, батько дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків. У висновку йде посилання на те, що батько [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , проживає в Тернопільській області, з сином не бачиться, його життям не цікавиться. Відповідно до довідки КЗО «ДНЗ (ясла-садок) № 73 комбінованого типу» ДМР від 14.08.2019, за час відвідування [PERSON] дошкільного закладу, [PERSON] , до закладу не приходив, виховним процесом сина не цікавився. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого, видана амбулаторією № З КНП «ДЦПМСД № 1» ДМР, [PERSON] , [INFO], лікувальний заклад відвідує разом з матір`ю. Батько дитини, [PERSON] , до лікувального закладу з дитиною не приходив, здоров`ям сина не цікавився. За вищезазначеного суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , [INFO] , що є у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав. Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, при розгляді справи встановлено, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, одягу, не надає необхідного для дитини грошового забезпечення, вчиняє правопорушення в тому числі і кримінальні, за що неодноразово притягався до відповідальності. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Крім того, суд при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, дійшов висновку, що відповідач, поклавши матеріальне забезпечення, лікування та виховання свого сина на позивача, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Доказів протилежного суду відповідачем надано не було, крім того ним надано нотаріально посвідчену заяву від 12.08.2019 з якої вбачається, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги зібрані по справі докази та висновок виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради від 23.01.2020 № 21/05-38 суд приходить до висновку про наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Розглядаючи вимоги позивача про стягнення аліментів на малолітню дитину до її повноліття суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також враховуючи те, що відповідач знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина, не має на утриманні інших дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина аліменти в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 25.11.2019. При цьому враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 17.05.2017р.). Аліменти у розмірі 1000грн. перевищують 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, менше якого стягнення аліментів неможливо. При цьому законодавець не визначив, що розмір аліментів щомісячно повинен бути саме в розмірі 50% відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Також слід мати на увазі, що кожний рік цій прожитковий мінімум буде тільки збільшуватись, а оскільки стягнення аліментів проводиться до 18-ти років, то принаймні декілька років розмір аліментів, які суд стягне з відповідача цим рішенням, буде відповідати положенням ч. 2 ст. 182 СК України. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. за вимоги щодо позбавлення батьківських прав (а.с. № 2), а також стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. за ту частину вимог, яка стосується стягнення аліментів на малолітню дитину до її повноліття, оскільки це мінімальний розмір судового збору за ставками 2019 за майновими вимогами. При цьому прийнято до уваги, що позивач за законом була звільнена від сплати судових витрат за подачу позовних вимог про стягнення аліментів на малолітню дитину до її повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved