Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: служба у справах дітей адміністрації Південного району Кам'янської міської ради, служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що з 06.09.2013 року вона з відповідачем перебували у шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.09.2016 року шлюб між ними було розірвано. Спільне життя з відповідачем не склалося. Майже з початку оформлення шлюбних відносин відповідач постійно проживав окремо від неї. Місце постійного мешкання відповідача їй не відомо. Дитина постійно мешкає з нею, перебуває виключно на її утриманні та вихованні. Відповідач життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє ніякого бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні та утриманні, не цікавиться станом його здоров'я. Будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Просить позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно сина та стягнути аліменти на утримання дитини. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Представник третьої особи - служби у справах дітей Адміністрації Південного району Кам'янської міської ради [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. У судовому засіданні було встановлено наступне: [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO], реєстрація актового запису про народження якого вчинена Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 84. Відповідно до довідки від 18 липня 2017 року виданої головою квартального комітету №4, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом з сином [PERSON]. Відповідно до висновку № 8/18-7 від 04.01.2018 року адміністрації Південного району, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітнього сина [PERSON], [INFO] зазначено, що вирішення питання про позбавлення його батьківських прав залишено на розгляд суду. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Іншими словами, батьки несуть аліментний обов'язок перед дітьми. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Підставою позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз'яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16). Таким чином в судовому засіданні достатньо досліджено доказів, які у повному обсязі підтверджують факт того, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов'язками, не піклується про дитину, не цікавиться її здоров'ям, життям, розвитком, не забезпечує її матеріально. На підставі ст.166 ч.2 Сімейного кодексу України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи, відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, що відповідач є працездатним, тобто може працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. В той же час, після реальної зміни поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, [PERSON] може з дотриманням вимог ст. 169 СК України звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved