Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів і додаткових витрат на дитину та надання дозволу на виїзд з України громадянина України, який не досяг шістнадцятирічного віку, який уточнила, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 25.05.2007 року по 31.01.2008 року сторони перебували у шлюбі, від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З часу припинення між [PERSON] та [PERSON] шлюбних відносин дитина мешкає спільно з матір'ю, позивачем по справі та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, його фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Дитина часто хворіє, що вимагає додаткових витрат на лікування. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, позивач разом із сином [PERSON] перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) до міста Запоріжжя. Позивачка має можливість виїжджати за кордон на спільний з дитиною відпочинок, проте, для виїзду сина необхідна згода його батька, однак позивачка такої згоди не може отримати від відповідача, який усі усні та письмові прохання про надання такого дозволу та явки до приватного нотаріуса для посвідчення відповідних заяв ігнорує, тому вона вимушена звернутись за захистом своїх прав до суду. Посилаючись на ст.313 ЦК України, ст.ст.7, 142, 144, 150, 155, 180, 185, СК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцію про права дитини просила: - Стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], (РНОКПП [NUMBER]) аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; - Стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], (РНОКПП [NUMBER]) половину вартості додаткових витрат на сина - [PERSON], [INFO], які були нею понесені на утримання сина у розмірі 7056,41 грн.; - Надати дозвіл без згоди батька [PERSON], [INFO], на отримання візи та на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], який народився у м.Донецьку [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане 17.07.2007 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №284) за межі України, в тому числі до окупованої території, так званих «ДНР» та «ЛНР», крім того на її виїзд та в'їзд до всіх країн світу, у тому числі, але не обмежуючи до Німеччини, Франції, Італії, Нідерландів, Іспанії, Польщі, Чеської Республіки та інших країн Шенгенської угоди та Європейського Союзу, Сполучених штатів Америки, Арабської республіки Єгипет, Туреччини, Індії, Об'єднаних арабських Еміратів, Австралії, Російської Федерації, Білорусі, Грузії, з метою відпочинку та туризму у будь-який час: протягом строку з 20 серпня 2017 року до шістнадцятирічного віку у супроводі його матері - [PERSON], [INFO], (РНОКПП [NUMBER]); - Дозволити, без згоди батька - [PERSON], [INFO], оформлювати та отримувати відповідні документи, а саме паспорт громадянина України, закордонний паспорт, інші документи. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в попередньому судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Додала, що дитина має хронічні захворювання, постійно лікувалася у лікарів у м. Донецьку, які з народження спостерігали за станом здоров'я дитини, на даний час позивач не має можливості вивезти дитину без згоди батька на консультацію до лікарів м. Донецьку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що він сплачує аліменти на утримання сина та просив суд розглядати справу без його участі. В судове засідання представник третьої особи [PERSON] не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. В попередньому судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити в інтересах дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Судом встановлено, що 25.05.2007 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис №401, який 31.01.2008 року було розірвано про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис №28, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу видане 07.09.2011 року, серія [NUMBER] (а.с.54). [INFO] народився [PERSON], про що Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис №284, відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] батьками вказано [PERSON] та [PERSON](а.с.55). 26.10.2014 року [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєструвалась в м. Запоріжжі та отримала довідку №6174 про первинну реєстрацію особи переселенця та 27.10.2014 року, отримала довідку №2327000292 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. З виписного епікризу з історії хвороби №1343 вбачається, що [PERSON], 2007 року народження, перебував на стаціонарному лікуванні в ЛОР відділенні КЗ «ЗМДМЛ №5» з 02.02.2017 року по 13.02.2017 року (а.с.60). Неповнолітній [PERSON], перебуває на «Д» обліку з діагнозом Церебрастенічний Синдром патологічної активності у лівій скореневій області Міграція у відділі ритму та потребує лікування і оздоровлення, що підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного хворого на ім'я [PERSON] (а.с.58-59,61, 81), а також оглянутою у суді амбулаторною картою на ім'я [PERSON] на 39-ти аркушах. На протязі 2016 та 2017 року неповнолітній [PERSON] отримував необхідне йому лікування призначене лікарями, що підтверджується листками призначення ліків та квитанціями на їх отримання сума яких складає 10192,83 грн.. Крім того, судом встановлено, що з 27.05.2016 року по 15.06.2016 року [PERSON] в супроводі матері проходив санаторно-курортну реабілітацію в медичному реабілітаційному центрі «Перлина Прикарпаття» м.Трускавець, що підтверджується санаторно - курортною книжкою 2698 на ім'я [PERSON] та санаторно-курортною книжкою 2697 на ім'я [PERSON], вартість якого складає 3920,00 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.65). Позивач за період 2016-2017 років витратила на додаткові витрати по утриманню неповнолітнього сина, а саме на обстеження, лікування та реабілітацію дитини, розмір яких становить 14112,83 грн., ? від якої складає 7056,41 грн. З виписки карткового рахунку на ім'я [PERSON] вбачається, що до жовтня 2014 року на картку систематично надходили кошти (а.с.82). Суд не приймає до уваги квитанції, надані відповідачем (а.с.20-46, 72-77), оскільки з призначення платежу в них вбачається поповнення карткового рахунку, а не сплата аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] Позивач працює у ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» з 19.11.2015 року по теперішній час та з 09.10.2017 року отримує оклад у розмірі 2912,00 грн., що підтверджується довідкою №33/28-134 від 12.10.2017 року. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 27 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру частки заробітку (доходу), яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, суд бере до уваги те, що дитина перебуває на утриманні позивачки, а також матеріальний стан платника аліментів, з врахуванням потреб дитини, її віку та вимоги ст. 182 СК України. Відповідно ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.2 ст. 141 СК України, проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ч.2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі предявлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В силу положень вказаних нормативно-правових актів, судом здійснено висновок, що законодавством встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обовязках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обовязків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обовязки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки виїзд дитини [PERSON], [INFO], за кордон відповідає інтересам та бажанням дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини та оздоровленню, в той же час, відповідач [PERSON] не надає згоду на виїзд сина за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. В частині виїзду дитини [PERSON], [INFO], до окупованої території, так званих «ДНР» та «ЛНР» таза кордон до Польщі,Греції та Туреччини у період часу з 01.12.2017 року по 30.06.2018 року у супроводі його матері- [PERSON], [INFO], (РНОКПП [NUMBER]). Відповідач [PERSON] працездатна особа, офіційно працює, не має інших аліментних зобов'язань, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини та з урахуванням положень ст.182 СК України та забезпечити сину не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, які дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина - [PERSON], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та стягнення половини вартості додаткових витрат на сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 7056,41 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: partial