Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цим позовом до відповідачки та просить: визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує її права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, інформацію опубліковану [PERSON] у соціальній Інтернет - мережі «Facebooc» щодо позивачки [INFO] в коментарях на публікацію користувача соціальної мережі [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] спростувати відомості поширені нею у соціальній Інтернет - мережі «Facebooc» щодо позивачки [INFO] в коментарях на публікацію користувача соціальної мережі [PERSON] у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачкою із зазначенням, що нею поширена недостовірна інформація та така, що не відповідає дійсності, порушує її права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію не пізніше п`ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 100000 грн. Позов мотивує тим, що [INFO] о 22.12 годині на своїй сторінці користувача соціальної Інтернет - мережі «Facebooc» [PERSON] здійснив публікацію такого змісту: « І знову те що відбувається в м. Долинська та Долинському районі мене спонукало до публікації. Шановні мешканці м. Долинська та Долинського району, - Ви тільки подивіться як активізувалися порохоботи: - [PERSON] та [PERSON] та їхні прихвостні, які разом з ними розвозять полупрілу гречку та полуспорчену ковбасу по всьому Долинському районі з метою підкупу виборців щоб повернутися в свої теплі кабінети там де знову розпочати корупційні дії з яких можна відмивати кошти. [PERSON] це сильно великий махінатор та реформатор. Вона так активно розпочала реформувать РДА, що всіх фахових людей які пропрацювали по 10-15 років поскорочувала, а залишила молодих необізнаних працівників які нічого не розуміють в Державному управлінні і їх вона залишила на посадах, це для того зроблено щоб вони не задавали зайвих запитань коли вони з [PERSON] розкрадали районний бюджет та надавали один одному премії. [PERSON] також незабула і про свою стареньку маму [PERSON] , де бабушкі 65 років і на даний час вона працює в Тер-центрі начальником відділу при окладі 25000 грн, також [PERSON] не забула і про свою долю, де в останні дні коли вона очолювала Долинський район та приготувала собі мягке крісло фінансового директора в нашій Долинській ЦРЛ, там де на другий день після призначення розпочала реформувать нашу Долинську галузь медицини, а саме повальне скорочення медперсоналу. В цієї людини відсутнє взагалі почуття жалості до людей і взагалі до ближнього, в неї на першому місці добробут її та її родини. Шановні земляки! Ви беріть оті пакунки які вони роздають, але під час виборів які відбудуться 25 жовтня цього року дуже добре подумайте чи варто голосувати за оцих порохоботів, а саме [PERSON] та [PERSON] і взагалі за партію порохоботів. [PERSON] ». Цю публікацію коментували безліч користувачів мережі «Facebooc». Однією із таких користувачів була знайома позивачці [PERSON] , яка в своїх коментарях публікувала таке: «Прочитавши вашу публікацію я згодна з вами але ви забули ще одну досвідчену людину в політиці, це є [PERSON] , яка їх цього навчає і також бігає із партії в партію, вона також була і в регіонах, і в комуністах, і в соціалістах, і в батьківщині, успіла побувати даже в молодій команді ЗЕ, наданий час вона активно підтримує ЄС, їздить по району з [PERSON] та [PERSON] роздають свої нікчемні пакунки, таким чином вони підкупляють виборців і розповсюджують цю інформацію в фейсбуці». Після цього коментаря доньки позивача [PERSON] такого змісту: «Людина може написати та про підкупи яка сама це робить регулярно». Відповідач відповідає: « [PERSON] стосовно до підкупу то мій чоловік ішов на вибори в депутати без жодного гривня не так як твоя мама за яку [PERSON] платив по 2000 грн за один голос, а за те що ти пишеш що крім твоєї мами якою ти так гордишся ніхто не допомагає людям похилого віку, то так як вона допомагає краще ніяк що зібрала у людей в селі гроші щоб допомогти дітям війни по 200 грн і не повернула до цих пір і нічого не зробила або як [PERSON] дав їй 7000 грн щоб вона роздала пенсіонерам до дня людей похилого віку, а вона роздавала їх виборочно». Позивачка стверджує, що розповсюджена [PERSON] інформація є недостовірною, не відповідає дійсності, її поширення ганьбить честь, гідність та ділову репутацію. Доступ до мережі «Facebooc» є необмеженим. Враховуючи, що у відповідних публікаціях зазначено власне ім`я, прізвище позивачки та її партійну приналежність, тому наявні в сукупності поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, поширення інформації стосується фізичної особи. [PERSON] вважає, що твердження відповідачки в соціальній Інтернет - мережі «Facebooc» не носить характеру оціночного судження, а містить конкретне твердження, що є недостовірним і містить відомості, що не відповідають дійсності. Позивачка стверджує, що є депутатом Долинської районної ради сьомого скликання, обиралася від Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» від села Новогригорівка Друга Долинського району Кіровоградської області у 2015 році. Також є головою Ветеранської ради Первинної організації Новогригорівка Друга. [PERSON] зазначає, що у своїх коментарях відповідачка прямо звинуватила її в шахрайстві, обмані громадян, підтримці партій, членами яких не є, підкупі виборців. [PERSON] надіслала до суду відзив на позовну заяву. Позов не визнає та просить відмовити у ньому. Категорично стверджує, що коментарі не робила, сторінка у «Facebooc» користувача « [PERSON] » на яку посилається позивачка їй не належить, вона не є її користувачем та не є автором коментарів. У мережі «Facebooc» тепер є велика кількість користувачів під іменем « [PERSON] ». [PERSON] вважає, що позивачкою на підтвердження позовних вимог надано роздруківки з Інтернет сторінок. Однак, вони не є доказом, що саме вона поширила щодо позивачки недостовірну інформацію. Вони не містять посилань на дати, електронну адресу за якою їх можна знайти, не містять взагалі посилань найменування сайту з якого вони зроблені. Фактично це аркуші паперу з надрукованими на них якимись зображеннями та текстами без будь-яких реквізитів. Інтернет сайт «Facebooc» є соціальною мережею де кожен користувач без ідентифікації особи може створити будь-яку сторінку та публікувати тексти, коментарі тощо під вигаданим ім`ям. При цьому скриншоти соціальної мережі «Facebooc» із зображеннями будь-якої особи могли виготовлятися за допомогою програми типу «Фотошоп». Вважає, що позивачкою не доведено, що оспорена інформація розміщена нею. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у ньому. Свідок [PERSON] , [INFO] суду пояснив, що у цій справі хтось каже, що надавались грошові кошти. Не надавалися нікому та позивачці грошові кошти для підкупу виборців, а також для роздавання їх у селі. Особисто надає допомогу людям у селі, в тому числі похилого віку. Грошові кошти надає людям в яких орендує землю. Цими питаннями займається позивачка, оскільки очолює громадську організацію ветеранів. Свідок [PERSON] , [INFO] суду пояснила, що 1 жовтня 2018 року вітали пайовиків з днем людини похилого віку, розносили вітальні листівки та давали по 100 грн. Одиноким людям надавали продуктові набори. Роздали все та поїхали до дому. Кошти, що розносили виділялись [PERSON] . Це було привітання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога». Позивачка депутат районної ради від села. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь під час судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у позові з таких підстав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (чч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України). Судом установлено, що позивачка у справі [PERSON] була депутатом Долинської районної ради Кіровоградської області від Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина», обрана депутатом на виробах 2015 року, є головою Ветеранської ради Первинної організації села Новогригорівка Друга. За змістом позову, [INFO] о 22.12 годині на своїй сторінці користувача соціальної Інтернет - мережі «Facebooc» [PERSON] здійснив публікацію такого змісту: « І знову те що відбувається в м. Долинська та Долинському районі мене спонукало до публікації. Шановні мешканці м. Долинська та Долинського району, - Ви тільки подивіться як активізувалися порохоботи: - [PERSON] та [PERSON] та їхні прихвостні, які разом з ними розвозять полупрілу гречку та полуспорчену ковбасу по всьому Долинському районі з метою підкупу виборців щоб повернутися в свої теплі кабінети там де знову розпочати корупційні дії з яких можна відмивати кошти. [PERSON] це сильно великий махінатор та реформатор. Вона так активно розпочала реформувать РДА, що всіх фахових людей які пропрацювали по 10-15 років поскорочувала, а залишила молодих необізнаних працівників які нічого не розуміють в Державному управлінні і їх вона залишила на посадах, це для того зроблено щоб вони не задавали зайвих запитань коли вони з [PERSON] розкрадали районний бюджет та надавали один одному премії. [PERSON] також незабула і про свою стареньку маму [PERSON] , де бабушкі 65 років і на даний час вона працює в Тер-центрі начальником відділу при окладі 25000 грн, також [PERSON] не забула і про свою долю, де в останні дні коли вона очолювала Долинський район та приготувала собі мягке крісло фінансового директора в нашій Долинській ЦРЛ, там де на другий день після призначення розпочала реформувать нашу Долинську галузь медицини, а саме повальне скорочення медперсоналу. В цієї людини відсутнє взагалі почуття жалості до людей і взагалі до ближнього, в неї на першому місці добробут її та її родини. Шановні земляки! Ви беріть оті пакунки які вони роздають, але під час виборів які відбудуться 25 жовтня цього року дуже добре подумайте чи варто голосувати за оцих порохоботів, а саме [PERSON] та [PERSON] і взагалі за партію порохоботів. [PERSON] .». [PERSON] стверджує, що цю публікацію коментували безліч користувачів мережі «Facebooc». Однією із таких користувачів на її думку була знайома [PERSON] , яка в своїх коментарях публікувала таке: «Прочитавши вашу публікацію я згодна з вами але ви забули ще одну досвідчену людину в політиці, це є [PERSON] , яка їх цього навчає і також бігає із партії в партію, вона також була і в регіонах, і в комуністах, і в соціалістах, і в батьківщині, успіла побувати даже в молодій команді ЗЕ, наданий час вона активно підтримує ЄС, їздить по району з [PERSON] та [PERSON] роздають свої нікчемні пакунки, таким чином вони підкупляють виборців і розповсюджують цю інформацію в фейсбуці». Після цього коментаря доньки позивача [PERSON] такого змісту: «Людина може написати та про підкупи яка сама це робить регулярно». Відповідач відповідає: « [PERSON] стосовно до підкупу то мій чоловік ішов на вибори в депутати без жодного гривня не так як твоя мама за яку [PERSON] платив по 2000 грн за один голос, а за те що ти пишеш що крім твоєї мами якою ти так гордишся ніхто не допомагає людям похилого віку, то так як вона допомагає краще ніяк що зібрала у людей в селі гроші щоб допомогти дітям війни по 200 грн і не повернула до цих пір і нічого не зробила або як [PERSON] дав їй 7000 грн щоб вона роздала пенсіонерам до дня людей похилого віку, а вона роздавала їх виборочно». Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною 2 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно зі ст. 10 Конвенції і чч. 2, 3 ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції (зокрема, п. 46 рішення від 8 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Крім того, у разі, оскільки позивачка на момент поширення щодо неї інформації була публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист її гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Також, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Європейську конвенцію і практику суду як джерело права. Так, ст. 10 Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією України. Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. У рішенні від 7 лютого 2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський суд з прав людини вказав, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. У справах «Лінгенс проти Австрії» (1986 року); «Обершлік проти Австрії» (1991 року), у яких йшлось про публічну критику політиків, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. З аналізу вказаних рішень слідує, що Європейський суд з прав людини вважає порушенням ст. 10 Конвенції з прав людини задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Публічна особа повинна бути готовою до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, до прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості до її діяльності та/або особистого життя тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. Таким чином, оскільки [PERSON] на момент поширення інформації була публічною особою, інформація про яку вона зазначає за своєю суттю стосується саме її політичної діяльності, а тому свідомо відкрита для прискіпливого контролю за її особою, як з боку активістів так і пересічних громадян. Крім того, враховуючи публічний статус позивачки та те, що поширена інформація стосувалася її публічної діяльності та мала суспільний інтерес, позивачка повинна бути терпимою до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку (пункти 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 6 жовтня 2015 року). Відтак, оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. На підтвердження своїх позовних вимог розміщення в соціальній Інтернет - мережі «Facebooc» відповідачкою публікації, що порушує на думку позивачки честь, гідність та ділову репутацію, вона надала до суду письмові докази у виді копій фотографічних матеріалів (а. с. 12-15). У свою чергу відповідачка [PERSON] стверджує, що будь-яку інформацію щодо позивачки в соціальній Інтернет - мережі «Facebooc» не поширювала, а надані позивачкою докази є неналежними та недостовірними. Суд вище зазначав, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 КК України). Згідно з положеннями чч. 1, 3-5 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Суд у цьому рішенні зазначав, а також про це стверджує позивачка, що публікація щодо неї матеріалу, який порушує її честь, гідність та ділову репутацію, здійснено в соціальні Інтернет - мережі «Facebooc». Відповідно доказом цього має бути електронний документ, тобто веб-сайт (відповідна сторінка). Позивачка у свою чергу зазначає, що доказами обставин є копії відповідних сторінок соціальної мережі «Facebooc» роздруковані на паперових аркушах, що посвідчені підписом представника. При цьому така паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Оскільки у цій справі судом не оглядався оригінал електронного доказу, а також він заінтересованою особою не подавався, відповідачка заперечує публікацію нею даних у соціальній мережі «Facebooc», зміст поданих паперових копій електронного доказу у тому числі не відображає посилань на Інтернет сторінку з якої здійснено його друк, а тому суд уважає ці докази є недостовірними та не можуть братися до уваги згідно з положеннями ч. 5 ст. 100 ЦПК України. Надані показання свідків у цій справі не були спрямовані на підтвердження фактів розповсюдження щодо позивачки відповідних даних в Інтернет мережі, оскільки ці дані мають бути підтверджені вищезазначеними доказами, а виключно спростовували конкретні події, які на думку позивачки не мали місця. З огляду на вищезазначене, суд доходить до переконання про необґрунтованість цього позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування інформації та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. У цій справі представник позивачки у судовому засіданні зазначала, що розмір понесених відповідачкою судових витрат є неспівмірним зі складністю. За змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом договору про надання правничої допомоги від 29 липня 2020 року між адвокатом Чепулою І.В. (далі - Виконавець) та клієнтом [PERSON] (далі - Клієнт), в порядку та на умовах визначених цим Договором, Клієнт доручає, а Виконавець зобов`язується здійснювати представництво прав та інтересів [PERSON] у цивільній справі № 388/636/20 за позовом [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Оплата за цим Договором здійснюється готівкою або шляхом безготівкового розрахунку. Вартість правничої допомоги складає 10000 грн. Оплата за договором підтверджується квитанцією. Обсяг наданої правничої допомоги оформляється актом. Вартість правничої допомоги може бути змінена за згодою сторін у зв`язку зі зміною обсягу робіт та кількості часу. До матеріалів справи додано акт про обсяг наданої правничої допомоги від 22 вересня 2021 року. Сторони підтверджують цим актом належне надання правничої допомоги за договором від 29 липня 2020 року, а саме: консультації - 500 грн; складання відзиву на позовну заяву - 1500 грн; гонорар адвоката за представництво в суді (участь у підготовчому судовому засіданні та в судових засіданнях при розгляді справи по суті) - 8000 грн. Всього 10000 грн. До матеріалів цивільної справи також додано квитанцію серії ААИ № 779204 від 22 вересня 2020 року про сплату [PERSON] на користь адвоката 10000 грн. Суд у цьому рішення зазначав, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначеного, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З огляду на зазначене, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених відповідачкою судових витрат, вищезазначених критеріїв та того, що представником позивачки у судовому засіданні зазначено про неспівмірність розміру понесених судових витрат з дійсними витратами для такої справи, суд уважає, що розмір понесених відповідачкою судових витрат за вирішення цієї справи, а також тих процесуальних документів та дій, що мали місце при здійсненні провадження у справі, є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому суд уважає стягнути з позивачки судові витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved