Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони мають спільну дитину дочку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення донькою трирічного віку, тобто до 17 вересня 2017 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності без проведення фіксації судового засідання технічними засобами. У заяві вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями про вручення, однак, конверти з поштовими відправленнями судових повісток були повернуті на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про відмову відповідача від отримання судової повістки на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.Причин неявки відповідач суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності відповідач не надавав. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів у порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 серпня 2016 року, яке набрало законної сили 12 серпня 2016 року. Зі змісту\~ст. 141 СК України\~вбачається, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Сторони [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 268468, виданим 25 вересня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції за актовим записом № 652. Дитина знаходиться на утриманні матері, позивача по даній справі, з нею мешкає, що, зокрема, вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів. Позивач [PERSON] на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною та знаходиться на обліку в УПСЗН ЗМР по Вознесенівському району, де отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини, розмір якої за період з серпня 2016 року по березень 2017 року склав 6 880,00 гривень, що підтверджується довідкою від 25 квітня 2017 року. Інших доходів позивач не має, з огляду на що їй важко самотужки виховувати та утримувати дитину. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що між сторонами немає домовленості відносно утримання неповнолітньої дитини, зокрема, стосовно першочергових витрат на неї. Відповідно до ч. 1 ст. 182\~\~Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інше. Як розяснено у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач не надав доказів, що він не має можливості сплачувати аліменти на дитину та дружину. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Також, у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Отже, з урахуванням обставин, встановлених у судовому засіданні, та на підставі положень діючого законодавства, суд вважає за доцільне встановити відповідачу розмір належних до сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується позовних вимог[PERSON] про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення донькою трирічного віку, тобто до 17 вересня 2017 року, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 84 СК України\~\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, враховуючи матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, проживає разом з матір'ю, що здійснює догляд за останньою, матеріальний стан відповідача, який зобов'язаний утримувати дружину, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення донькою трирічного віку підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд задовольняє позов [PERSON] у повному обсязі. На підставі частини 3 статті 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 640 гривень 00 копійок за кожну вимогу немайнового характеру. На підставі ст.ст. 10, 11, 57- 61, 64, 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд

Outcome: approved