Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позовній заяві позивач посилається на те, що між нею та відповідачем - [PERSON] , [INFO] , 12 серпня 2006 року зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Вказує, що вони з відповідачем від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина, [PERSON] , який народився [INFO] (місце державної реєстрації Виконавчий комітет Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, повторне свідоцтво про народження від 20 липня 2018 року, серії [NUMBER] , видане Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області та сина, [PERSON] , який народився [INFO] (місце державної реєстрації Виконавчий комітет Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, свідоцтво про народження від 03 вересня 2012 року, серії [NUMBER] ). Зазначає, що діти за взаємною згодою з відповідачем будуть проживати разом з нею. Стверджує, що спір щодо поділу майна на даний момент відсутній. Пояснює, що фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені та не можуть бути поновлені, спільне господарство не ведеться. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливе. Причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є відсутність сімейних стосунків, відсутність почуттів прихильності та любові один до одного, взаємоповаги та взаєморозуміння, що є передумовою для подружніх відносин. Остаточно переконавшись у рішенні розлучитися, вона вважає, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме спільним інтересам та інтересам дітей. Також вказує, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально їй та їхнім дітям не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їхніх малолітніх синів. Стверджує, що відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дітей. Між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. Зазначає, що у ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку і доходу) платника аліментів. Враховуючи,\~що відповідач\~неодноразово змінював\~місця роботи,\~але постійно\~працевлаштований,\~на різних\~робочих місцях\~отримує непогану\~заробітну платню,\~вважає,\~що саме такий розмір аліментів, який підлягає стягненню з позивача на користь дітей, є достатнім. На підставі викладеного просить суд: 1. Розірвати шлюб між нею та відповідачем. 2. Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів, [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , який народився [INFO] , щомісяця у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного, до досягнення ними повноліття. 3. Судові витрати покласти на відповідача [PERSON] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 28.05.2019 року надано сторонам строк на примирення до 28.08.2019 року. Провадження у справі зупинено до 28.08.2019 року. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 28.08.2019 року провадження у вказаній справі поновлено. У підготовчому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. У підготовчому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнав, не заперечив проти задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2006 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 41, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.08.2006 року. Судом встановлено, що за час шлюбу у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , що стверджується, наявною в матеріалах справи, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 20.07.2018 року Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується, наявною в матеріалах справи, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.09.2012 року виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, батьками яких записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, вони разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 183 СК України. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~183\~СК України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, вік та стан здоров`я дитини, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність у відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, а також вимоги щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2\~ст. 182 СК України. Також, відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку і доходу) платника аліментів. Як встановлено судом, спільні діти сторін проживають з матір`ю та потребують матеріального забезпечення, між батьками відсутня домовленість про сплату аліментів на їх утримання. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач неодноразово змінював місця роботи, але постійно працевлаштований, на різних робочих місцях отримує непогану заробітну платню. Згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019 року установлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Враховуючи викладене, визнання позову відповідачем, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд приходить до висновку, що в силу вимог\~ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2118 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. При цьому, оскільки позивач пред`явила позов 09.04.2019 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 384,20 грн. судового збору.

Outcome: approved