Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що з відповідачем перебувала у шлюбі та сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач після розірвання шлюбу матеріальна допомога на утримання дитини надається нерегулярно та в недостатньому обсягу, позивач просила стягнути на свою користь з відповідача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 19.09.2019 року у цивільній справі відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 25.11.2019 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача на позов, які судом розцінені та враховані в якості відзиву на позовну заяву, в яких відповідач просив відмовити у позові з підстав, які викладені у тексті відзиву. 02.12.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. В якій позивач наполягала на позові. Сторонами клопотання та заяви до суду не подавались, а судом не вирішувались. При дослідженні письмових доказів, наданих позивачем, встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження. Неповнолітня [PERSON] зареєстрована проживаючою разом із матір`ю [PERSON] , фактичне проживання дитини разом із матір`ю відповідачем не заперечувалось. Відповідачем надано низку платіжних документів на підтвердження перерахування грошових коштів [PERSON] та на картку, відкриту на ім`я неповнолітньої [PERSON] . Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів з дати звернення до суджу з позовом, тож судом не оцінюються в якості доказів платіжні документи, які підтверджують перерахування грошових коштів [PERSON] до 04.06.2018 року. Суд не оцінює в якості доказу роздруківки, надані позивачем (а.с. 36, 37), адже невідомо в який спосіб та звідки відповідачем такі роздруківки отримані. Підписом працівника та печаткою банку вони не засвідчені. Відповідно до договору від 09.01.2019 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір вклад «Джуніор» (Полина), за яким [PERSON] має право поповнювати вклад на ім`я [PERSON] . За умовами договору [PERSON] право розпорядження коштами на рахунку набуде лише з 20.06.2026 року, до того часу вкладом розпоряджається [PERSON] 04.11.2019 року, 02.10.2019 року, 03.09.2019 року, 04.08.2019 року (а.с. 54, 57, 59, 62) [PERSON] на картку [PERSON] перераховувалось по 3000 гривень, а 09.06.2019 року (а.с. 68) 2000 гривень. З відповіді на відзив [PERSON] вбачається, що фактично перераховані [PERSON] вищевказані суми дійсно були сплачені в якості матеріального забезпечення дитини та є аліментами на утримання [PERSON] . Інші платіжні документи судом в якості доказів у цій справі не оцінюються, адже у відповідності до цих документів як платником, так і отримувачем грошових коштів є сам [PERSON] , тож підстав вважати, що перераховані кошти надавались в якості матеріального утримання дитини немає. Судом досліджені медичні документи щодо стану здоров`я [PERSON] , водночас витрати, пов?язані з лікуванням дитини відносяться до додаткових витрат, про стягнення яких позивачем вимог не заявлялось. Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Оскільки за договором від 09.01.2019 року відповідачем перераховуються грошові кошти, але фактично до досягнення дитиною повноліття їх розпорядником є сам відповідач, та такі грошові кошти не можуть бути використані ані позивачем, ані самою дитиною на забезпечення поточних потреб [PERSON] до досягнення нею повноліття, тож суд не враховує такі витрати [PERSON] при визначенні розміру аліментів, або в якості сплачених аліментів, або в якості інших витрат, які б були направлені на задоволенні щоденних потреб дитини. Також судом не враховується оплата позивачем вартості відпочинку неповнолітньої [PERSON] у червні 2019 року, адже такі витрати не можуть вважатись аліментами, адже не направлені на задоволення щоденних звичайних потреб дитини. До того ж відповідно до наданих квитанцій, сума у 9630 гривень сплачена за відпочинок двох осіб ( [PERSON] та [PERSON] ), будь-яких пояснень з цього приводу відповідачем не надано. Посилання відповідача на те, що примусове стягнення аліментів дискредитуватиме його перед колегами та керівництвом, суд вважає недоречним, адже сплата аліментів на утримання дитини є обов`язком батька, а рішення суду, яке ухвалюється Іменем України, не здатне дикредитувати будь-якого громадянина України, а тим більше особу, уповноважену на виконання функцій держави, якою є працівник органу прокуратури. Вирішити питання матеріального забезпечення дитини в позасудовий спосіб відповідач мав можливість шляхом укладення відповідного договору з матір?ю дитини, натомість таким способом не скористався. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень ст. 180, 181, 182, 183 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки сторонами не надано доказів на підтвердження свого фактичного матеріального стану, розміру доходу, стану здоров?я сторін, наявність у них інших утриманців, суд, зважаючи на положення ст. 191 ч. 1 СК України, вбачає підстави для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову. Суми, які сплачені відповідачем за період часу з 04.06.2019 року по день ухвалення судом рішення, не можуть бути враховані судом в цьому рішенні, адже у відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, натомість як [PERSON] самостійно вимог про зменшення розміру аліментів на сплачену суму не заявляв, а просив відмовити у позові взагалі. Водночас [PERSON] не позбавлений права в судовому порядку зменшити розмір аліментів на сплачену суму у разі звернення з відповідним позовом. З урахуванням положень ст. 141 СК України з відповідача також належить стягнути судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved