Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з вищеназваним позовом до [PERSON] мотивуючи його тим, що її шлюб з відповідачем розпався і відновленню не підлягає, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні: вони спільно не проживають і перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Від даного шлюбу вони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, дитина знаходяться на повному утриманні позивачки. Просила стягувати аліменти на малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до досягненя повноліття дитини. Просила залишити малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , на її утриманні та вихованні. В суд позивачка подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, свої позовні вимоги підтримує. Відповідач, подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, заявлені позовні вимоги визнає повністю. Відзив на позов до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29 серпня 2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ружинського районного управління юстиції у Житомирській області (а.с.6). Сторони є батьками малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. (а.с.7) Згідно довідки виданої Топорівською сільською радою Ружинського району Житомирської області за № 147 від 29.05.2020 року, малолітня донька сторін: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з позивачкою, [PERSON] , та знаходиться на її утриманні. Зі слів матері батько дитини, [PERSON] ,1989 р.н разом з ними не проживає і в утриманні участі та вихованні дитини не приймає. (а.с.8) З пояснень позивачки, викладених нею в позовній заяві, вбачається, що вона з відповідачем на даний час не підтримує сімейних відносин, і примирятись з ним та проживати з ним однією сім`єю не бажає. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За таких обставин, суд приходить до впевненості, що подальше збереження сім`ї сторін є неможливим , оскільки суперечить їхнім інтересам, а тому їхній шлюб суд розриває. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач та відповідач є працездатними особами, тому мають рівні можливості щодо належного матеріального забезпечення спільних дітей. Згідно довідки виданої управлінням праці та соціального захисту населення Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області за №161 від 26.05.2020 року гр. [PERSON] знаходиться на обліку в Ружинському РУПСЗН і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини у розмірі 860 грн щомісячно, всього - 10320 грн.(а.с.12). Відповідно до довідки про доходи виданої ДП «Ружин-молоко» гр. [PERSON] , офіційно працевлаштований у ДП «Ружин -молоко» на посаді майстер цеху ЦМП, загальна сума доходу за період з 1 травня 2019 року по 31 квітня 2020 року становить 200358,39 грн (а.с.14). Отже, суд дійшов висновку, що за обставин, які склалися, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Зважаючи на те, що обов`язок утримувати малолітню дитину до її повноліття є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, визнання позовних вимог відповідачем, а також, враховуючи встановлений розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з урахуванням заявлених позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в тому розмірі, який просить стягнути позивачка в розмірі однієї четвертої частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до досягненя повноліття дитини. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заявлена позивачкою, позовна вимога про залишення малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , на її утриманні та вихованні, задоволенню не підлягає, так в даному випадку необхідно звертатися до суду з окремим позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена позивачка при зверненні до суду про стягнення аліментів. З відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що позивачка при звернені до суду понесла витрати пов`язані з розглядом справи - оплатила гонорар адвокату за надання правничої допомоги в сумі 1600 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.17), які підлягають стягненню на її користь з відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: partial