Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому просила стягнути із відповідача аліменти у тверді грошові сумі на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 800 гривень до його повноліття, а також 600 гривень на її утримання до виповнення синові трьох років. В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що подружнє життя з відповідачем не склалось, і вона з дитиною перейшла жити у будинок своїх батьків, а відповідач живе окремо. На утримання сина матеріальної допомоги він не надає, хоча має неофіційні стабільні заробітки. [PERSON] здійснює догляд за дитиною, працювати не має можливості, тому просила стягувати аліменти на утримання дитини та на її утримання. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги повністю. Пояснила, що із відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, але з 19 червня 2015 року вони спільно не проживають. Вона з сином мешкає у будинку своїх батьків, а в чоловік живе із своїми батьками. Після розірвання шлюбних відносин вона просила відповідача надавати їй регулярну матеріальну допомогу, однак лише у липні він дав їй 350 гривень, а потім повідомив, що аліменти на сина буде платити, коли присудить суд. Позивач стверджувала, що хоча [PERSON] офіційно й не працює, але щомісяця заробляє чималі кошти, оскільки має у власності коні, якими працює по людях та отримує від цього дохід. Крім того, він бензопилкою ріже дрова. Також у нього є корова, від якої він здає молоко. Водночас вона, здійснюючи догляд за сином, працювати не має можливості, тому потребує матеріальної допомоги з боку чоловіка. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] визнав частково, погодившись сплачувати аліменти у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме 350 гривень. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини не визнав, та надав суду заперечення на позов. [PERSON] пояснив, що не працює, оскільки здійснює догляд за бабкою, отримуючи за це 16 гривень щомісячно. Крім того, він хворіє на остеохондроз, потребує обстеження та лікування, але за відсутності коштів цього зробити не може. [PERSON] та корова є власністю його батька, а не його особисті, тому доходів від них він немає ніяких. Матеріальну допомогу на утримання сина не надає, бо позивачка не дозволяє бачитись йому із сином. Представник відповідача [PERSON] звертала увагу суду на те, що при вирішенні питання про розмір стягуваних аліментів слід взяти до уваги матеріальне становище відповідача, стан його здоровя та наявність на його утриманні непрацездатних батьків. Заслухавши сторони, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 15 червня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Віньковецького районного управління юстиції у Хмельницькій області за актовим записом № 19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 110760. 15 вересня 2013 року у подружжя народився син [PERSON], батьком якого записаний [PERSON], відповідач по справі. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], серії І-БВ № 207184. На теперішній час сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак подружні стосунки між ними розладились, і з 19 червня 2015 року вони мешкають окремо один від одного. Малолітній син [PERSON] проживає з матірю у будинку батьків останньої, а батько дитини у будинку своїх батьків. Син знаходиться на утриманні матері, а відповідач достатньої матеріальної допомоги на його утримання не надає. Зазначені обставини відповідачем не оспорені. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою ст. 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Предметом розглядуваного судом спору є стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, а спосіб стягнення має визначати суд з врахуванням обставин справи щодо наявності у позивача регулярного заробітку (доходу) чи нерегулярного. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON], суд бере до уваги таке. Обґрунтовуючи розмір аліментів у 800 гривень на дитину, позивач у судовому засіданні пояснювала, що сину постійно необхідні памперси, одяг, фрукти, приблизно 300 гривень вона тратить на домашнє молоко для дитини, купуючи його по 24 грн. за трьохлітрову банку. Тому менш як на 500 гривень аліментів вона не погоджувалась. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, щодо можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 800 гривень щомісячно. Водночас, відповідач на спростування доводів позивача про наявність у нього достатніх доходів, у суді довів, що він хворіє на остеохондроз, не працює в силу обєктивних причин, оскільки оформлений по догляду за особою похилого віку -- бабкою [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою управління соціального захисту населення Віньковецької районної державної адміністрації від 21.09.2015 року № 3327. Разом з тим, у судовому засіданні відповідач визнав, що спроможний сплачувати щомісячно на утримання сина 350 гривень аліментів, та фактично не заперечував, що за наявності коштів зможе надавати допомогу і на більшу суму. А тому із врахуванням того, що позивач здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, і не має можливості влаштуватись на роботу, та беручи до уваги, що відповідач не працює і регулярних, сталих доходів немає, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] у тверді грошові сумі у розмірі 500 гривень щомісячно, що буде достатнім для забезпечення нормальних умов життя, необхідних для розвитку дитини, та на думку суду є посильним для відповідача. В силу ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються від дня предявлення позову. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 600 гривень щомісячно, то суд доходить висновку, що ця позовна вимога задоволенню не підлягає. Як передбачено ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач не працює, здійснює догляд за особою похилого віку, не є суб'єктом підприємницької діяльності, хворіє, проживає разом з батьками. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у нього будь-яких інших доходів, позивачка суду не надала. Не були встановлені такі докази і в судовому засіданні. А тому, з урахуванням зазначених обставин, суд доходить висновку щодо неможливості відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674- VІ із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 478,20 гривень.

Outcome: partial