Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 04 вересня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них з відповідачем народився син - [PERSON], [INFO]. У березні 2017 року відповідач познайомився з іншою жінкою, через деякий час пішов з дому та по теперішній час проживає з іншою жінкою однією сім'єю, без реєстрації шлюбу. На даний час шлюбні відносини з відповідачем повністю припинені, сторони не підтримують контактів, вважає збереження шлюбу неможливим і таким, що буде суперечити їхнім інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти розірвання шлюбу. Просить розглянути справу у його відсутності. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові документи, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 04 вересня 2005 року позивач та відповідач уклали шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Котовськ Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 205. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. З березня 2017 року сторони шлюбні відносини припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу позивачкою було змінене дошлюбне прізвище «Задорожна». Позивачка просить після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «[PERSON]». Згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,50 гривні підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved