Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Бердянський міський відділ Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації, вказуючи, що вона є власником 1/5 частини жилого будинку у вигляді житлової квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 13.05.2003 року. Після укладення договору дарування відповідачі залишаються зареєстрованими у спірному приміщенні, хоча не проживають в ньому, витрати по утриманню нерухомого майна, сплаті комунальних платежів не несуть та не є членами її сім'ї. Із-за реєстрації відповідачів у спірному приміщенні вона не має можливості здійснювати повноваження власника нерухомого майна. Просила визнати їх такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням. У судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням і просили їх задовольнити. Інші вимоги не підтримали. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, у телеграмі позовні вимоги визнали. Представник Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із договору дарування від 13.05.2003 року видно, що [PERSON] є власником 1/5 частини жилого будинку по [ADDRESS] (а.с.7). Право власності на це майно зареєстровано за нею у Державному реєстрі нерухомого майна 02.12.2003 року (а.с.8). Із копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку|домі| [ADDRESS] (а.с.11-12), повідомлення Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області (а.с.13) видно|показний|, що відповідачі зареєстровані в спірному жилому приміщенні. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Виходячи із зазначених норм право члена сім'ї власника квартири на користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Оскільки житлові права членів сім'ї власника житла є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім'ї на користування цією квартирою. Таким чином, лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Судом встановлено, що відповідачі не були і не є членами сім'ї нового власника - позивача по справі, з новим власником не вирішували питання про користування жилою площею і між ними не виникли житлові правовідносини тому їх правовідносини не регулюються ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 61 ч. 1 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки у телеграмі відповідачі позовні вимоги визнали, тому обставини справи, що зазначені в позовні заяві не підлягають доказування. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі чинять перешкоди [PERSON] у здійсненні нею права власності належною їй на праві власності 1/5 частиною житлового будинку у вигляді квартири [ADDRESS], тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved