Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті батька, а саме на житловий будинок №64 по вул..Набережна в с.Озеро Володимирецького району. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що після смерті її батька [PERSON] залишилось спадкове майно, в т.ч. і житловий будинок в с.Озеро. За заповітом батько залишив цей будинок їй, і вона прийняла спадщину, однак не може оформити спадкові права, оскільки за життя батько не оформив документи на житловий будинок і не зареєстрував право власності, у звязку з чим їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення в межах позову. Відповідач за даним позовом [PERSON] визнав позовні вимоги [PERSON], клопотав про розгляд справи у його відсутності, оскільки в судове засідання не може зявитись за станом здоровя. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи Володимирецької ДНК про визнання права власності на спадщину, а саме на обовязкову частку у спадковому майні, після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON], як за непрацездатною особою пенсіонером, а саме про визнання за ним права власності на ? частину житлових будинків в с.Озеро по вул..Набережна, №64, 66 або 62. В судовому засіданні збільшив позовні вимоги, просив скасувати свідоцтво про право власності на спадщину, видане державним нотаріусом Володимирецької ДНК після смерті матері [PERSON] на імя батька [PERSON], оскільки при видачі цього свідоцтва не було враховано його інтереси, як спадкоємця. Вказаний позов ухвалою Володимирецького районного суду від 19.05.2016 року обєднано для спільного розгляду із позовом [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав власні позовні вимоги, представник позивача надав пояснення в межах позову. Позовні вимоги [PERSON] позивач [PERSON] заперечив. Відповідач [PERSON] заперечив проти позову [PERSON], клопотав про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] заперечила проти позову [PERSON], пояснила, що [PERSON] немає права на спадщину після смерті батька, оскільки на час його смерті не був пенсіонером. Також [PERSON] не приймав спадщину і після смерті матері, тому у задоволенні його позову слід відмовити. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Володимирецької державної нотаріальної контори заперечила проти задоволення позову в частині скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON], пояснила, що позивач [PERSON] не звертався до нотаріальної контори після смерті матері, тому підстав для скасування свідоцтва не вбачається. Вирішення позову в частині визнання права власності на спадкове майно віднесла на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовів кожного з позивачів. Судом встановлено, що подружжя [PERSON] [PERSON] та [PERSON] були батьками сторін по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. Дана обставина підтверджується копіями свідоцтв про про народження вказаних осіб, свідоцтвами про укладення шлюбу. [PERSON] померла 10.01.2005 року в с.Озеро Володимирецького району. Спадкування її майна за відсутності заповіту здійснювалось за законом, що підтверджується свідоцтвом про смерть та копією спадкової справи №209/2005. 18 липня 2005 року чоловіку померлої [PERSON] державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом №209/2005 на спадкове майно, яке складалось з майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства, земельної ділянки площею 1,79 га та грошових вкладів у Ощадбанку. Разом з тим, із наданих суду письмових доказів свідоцтва про народження, паспорту позивача [PERSON], книг погосподарського обліку по с.Озеро за 2005 рік вбачається, що позивач [PERSON] на час смерті матері проживав разом з нею, і у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] При цьому суд приймає до уваги, що заяви про відмову від спадщини після смерті матері [PERSON] не подавав, а інші діти померлої син [PERSON] та донька [PERSON] спадщини після смерті матері не приймали. Як вбачається зі ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. З огляду на це, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], і видача свідоцтва на спадкове майно без врахування його частки, лише на імя [PERSON], суперечить вимогам чинного законодавства, у звязку з цим таке свідоцтво не може залишатись чинним і підлягає скасуванню. Таким чином, позов [PERSON] в цій частині підлягає задоволенню. З приводу інших його позовних вимог суд прийшов до наступних висновків. Як вже зазначалось, після смерті [PERSON] спадщину прийняли чоловік померлої [PERSON] та її син позивач [PERSON] Вказана спадщина складається із майна, вказаного у свідоцтві про право на спадщину майнового паю, земельної ділянки та грошових вкладів, а також із ? частини житлового будинку №64 по вул.Набережній в с.Озеро Володимирецького району. Оскільки вказаний будинок був придбаний подружжям [PERSON] під час їх перебування у шлюбі, що підтверджується технічним паспортом будинку та записами у погосподарських книгах с.Озеро за 1991-1995, 2000-2005 рр., вказаний будинок у відповідності до приписів ст.28 КпШС України, ст.60, 61 Сімейного Кодексу України є спільною власністю подружжя, і належав їм у рівних частках. З урахуванням вказаних обставин, встановлених судом, та приймаючи до уваги, що частки спадкоємців у спадковому майні є рівними, як це вбачається з ч.1 ст.1278 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частках майно, належне [PERSON] на час її смерті, в т.ч. кожен з них успадкував по ? частині житлового будинку №64 по вул..Набережна в с.Озеро Володимирецького району. З урахуванням викладеного, позов [PERSON] щодо визнання за ним права власності на частину вказаного житлового будинку підлягає частковому задоволенню, а саме щодо визнання права власності на ? частину житлового будинку №64 по вул..Набережна в с.Озеро Володимирецького району. В той же час, інші позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, не доведені в судовому засіданні, і не можуть бути задоволені судом. Так, твердження позивача та його представника про те, що батькам позивача [PERSON] належали два житлових будинки в с.Озеро Володимирецького району, а саме житлові будинки №64 та №66 (або, як уточнив судовому засіданні позивач - №62) по вул..Набережній, повністю спростовуються дослідженими судом письмовими доказами. Так, із оглянутих судом книг погосподарського обліку с.Озеро за 1990-1995 рр., 2000-2005 рр. та 2010-2015 рр., які є документами первинного обліку, вбачається, що за [PERSON] рахувалось єдине домогосподарство житловий будинок із господарськими будівлями в с.Озеро по вул.Набережна №64. Інші житлові будинки, на які вказує [PERSON], обліковані за іншими особами, в т.ч. господарство по вул..Набережна №66 в с.Озеро за [PERSON], а господарство по вул.Набережна №62 за позивачем [PERSON] Будь-яких доказів на спростування даних обставин [PERSON] не надав. Довідки, видані Озерською сільської радою за №429 від 12.02.2012 року, №613, №614 від 08.06.2016 року, №103 від 17.01.2017 року, №105 від 17.01.2017 року, №102 від 17.01.2017 року, суд не приймає до уваги, як доказ, оскільки вони не тільки суперечать за змістом одна одній, але й не відповідають даним первинного обліку, які безпосередньо досліджені судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що батьки сторін у справі подружжя [PERSON] та [PERSON], за життя мали у власності один житловий будинок з господарськими будівлями в с.Озеро, по вул.Набережна, №64, який належав подружжю у рівних частках. З урахуванням викладеного, після смерті [PERSON] 22.10.2010 року відкрилась спадщина, до складу якої поряд із іншим майном, входить ? частини вказаного житлового будинку, а саме ? частина будинку, що належала [PERSON] як частка у спільному майні подружжя та ? частина цього ж будинку, яку [PERSON] успадкував після смерті дружини [PERSON] Спадкування майна [PERSON] здійснювалось за заповітом, який був складений ним 15.03.2005 року в користь доньки позивача [PERSON] При цьому остання прийняла спадщину після смерті батька, що підтверджується матеріалами спадкової справи, а також визнали сторони в своїх поясненнях. Оскільки правовстановлюючі документи на житловий будинок №64 по вул..Набережна в с.Озеро відсутні, і реєстрація права власності на нього не була проведена за життя [PERSON], визнання права власності за спадкоємцем в судовому порядку є єдиним способом захисту прав [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті батька, до складу якої входить і ? частини житлового будинку з господарськими будівлями, у звязку з чим її позов підлягає частковому задоволенню. В той же час, твердження [PERSON] про те, що він має право на обовязкову частку у спадщині після смерті батька в силу своєї непрацездатності, не доведені в судовому засіданні і його позов в цій частині не може бути задоволений судом. Так, у відповідності до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Як вбачається із приписів чинного законодавства, непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку (для чоловіків 60 років) або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. В той же час, на день смерті батька, а саме станом на 22.10.2010 року, позивач [PERSON] не був непрацездатним, оскільки він не є інвалідом, не досягнув 60-ти річного віку, а пенсія із зниженням пенсійного віку призначена йому лише з 03 грудня 2010 року, що підтверджено письмовими доказами пенсійним посвідченням [PERSON] серія ААС №640537 та листом Володимирецького обєднаного управління ПФУ №384/05-01 від 23.05.2016 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що на час смерті батька [PERSON] не був непрацездатною особою, і права на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] не набув. Враховуючи викладене,

Outcome: partial