Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 11.02.2017 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, який було зареєстровано Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 11.02.2017 р. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 13.07.2017 р. В позовній заяві зазначила, що за чотирьохрічний період перебування у шлюбі, фактичним подружнім життям з відповідачем по справі, вони жили близько одного року. Вказує, що з відповідачем вони мають різні погляди на життя та по різному ставляться до виховання дитини та не розуміють один одного. Позивачка намагалася зберегти сім`ю, але минулого року чоловік покинув її з дитиною і з того часу шлюбні відносини між ними фактично припинені. Спільного господарства з відповідачем по справі, не ведуть. Позивачка вважає, що шлюб існує тільки формально. Вважає примирення між ними не можливим та просить суд шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати. Позивачка у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала. Вказала, що з відповідачем не проживають разом з листопада 2020 року. Додатково зазначила, що неодноразові спроби зберегти шлюб, результату не дали. Відповідач неодноразово ображав її та взагалі не поважає як дружину. Просила строк на примирення не надавати та шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Просив суд не надавати строк на примирення, так як вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , 11.02.2017 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 39. Також встановлено, що в шлюбі, у сторін народився син: [PERSON] [INFO] , який, проживає разом з позивачкою. Спору щодо виховання дитини та майнового спору на час розгляду справи, судом не встановлено. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають півроку, позивачка просить шлюб розірвати, відповідач проти вимог позивачки не заперечує та доцільності в наданні строку для примирення не вбачає. Наведене дозволяє суду дійти висновку про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, останній не заперечив щодо розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у сумі 908 грн.

Outcome: approved