Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, по компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.07.2017 року її було звільнено з ПАТ «Українська залізниця» на підставі наказу № 4392/ДН-ОС від 10.07.2017 року за п. 1 ст. 40 КзПП України (за скороченням штату), де працювала заступником начальника станції Горлівка у регіональній філії роботодавця, який не має статусу юридичної особи. В грубе порушення вимог закону з лютого 2017 року [PERSON] відповідачем було припинено виплату заробітної плати внаслідок чого утворилася заборгованість, яка становить за: лютий 2017 року 5778,91 гривень; березень 2017 року 5453,80 гривень; квітень 2017 року 24535,10 гривень; травень 2017 року 7320,34 гривень; червень 2017 року 7084,20 гривень; липень 2017 року 10417,09 гривень, а всього у розмірі 60\~589,44 гривень. Крім того, відповідач має заборгованість перед [PERSON] по вихідній допомозі при звільненні в розмірі одного середньомісячного заробітку, яка становить 7610,40 гривень, а також заборгованість по компенсації за 15 днів невикористаної відпустки, що становить 2913,90 гривень. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача: 1) заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2017 року по липень 2017 року у розмірі 60\~589,44 гривень; 2) заборгованість по виплаті вихідної допомоги при звільненні у розмірі одного середньомісячного заробітку у розмірі 7\~610,40 гривень; 3) компенсацію за невикористані 15 днів відпустки у розмірі 2\~913,90 гривень. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила цивільну справу розглянути за її відсутності (а.с.53). Представник відповідача АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду не з`явився, надав заяву,в якій просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на відзив. Розгляд справи просив провести без його участі (а.с.69-70,86). З наданого представником відповідача відзиву вбачається, що у зв`язку із проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьку, м. Горлівці, регіональна філія «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» втратила контроль доступу до своїх виробничих потужностей та іншого майна, а також первинної документації стосовно Донецької дирекції залізничних перевезень з 17.03.2017 року, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів, у тому числі про затвердження та введення в дію штатного розпису; особових справ працівників; посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням обліку трудових взаємовідносин з працівниками; печаток та штампів тощо. Зазначає, що розташування фактичного місця роботи позивача у м. Горлівка на непідконтрольній території ускладнила остаточний розрахунок з [PERSON] Вважає, що АТ «Укрзалізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю за затримку розрахунків при звільненні, оскільки, згідно з науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» виникли через форс-мажорні обставини. Зауважив, що сам по собі факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Додатково зазначив, що надані позивачем на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі довідки не є належними, допустимими та достатніми доказами, оскільки зазначені довідки не відповідають вимогам, що ставляться до офіційних документів (а.с.76-83). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до\~Акціонерного товариства\~«Українська залізниця»\~про стягнення\~заборгованості по\~заробітній платі,\~по компенсації\~за невикористану\~відпустку та\~вихідної допомоги\~при звільненні підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що постановою КМУ від 31.10.2018 року № 938 «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його на акціонерне товариство «Українська залізниця». Відповідно до трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , заповненої 30.06.2008 року позивач працювала у ПАТ «Українська залізниця» на посаді заступника начальника станції Горлівка. Наказом № 4392/ДН-ОС від 10.07.2017 року [PERSON] було звільнено з ПАТ «Українська залізниця» за п. 1 ст. 40 КзПП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с.8-9). Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною першою ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України, ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, що встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 22 Закону України «Про оплату праці», суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Частиною 2 ст. 233 КЗпП закріплено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Отже, відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець. На підставі наказу від 10.07.2017 року № 4392/ДН-ос, 17.07.2017 року [PERSON] була звільнена з посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.10). Наказ видано Структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В наказі зазначено, що [PERSON] має право на компенсацію за 15 днів відпустки, а також виплату одноразової грошової допомоги у розміру одного середньомісячного заробітку (а.с.10). Згідно розрахунків заробітної плати ВП ДС Горлівка СП «ДДЗП» філії «Дон. зал.» ПАТ УЗ [PERSON] нараховано наступну заробітну плату за: 1)лютий 2017 року - 5778,91 гривень, сума до виплати 20,17 гривень; 2)березень 2017 року - 4785,75 гривень, сума до виплати 3805,55 гривень; 3)квітень 2017 року 24\~535,10 гривень, сума до виплати 19\~509,89 гривень; 4)травень 2017 року 0,00 гривень; сума до виплати 0,00 гривень; 5)червень 2017 року 0,00 гривень, сума до виплати 0,00 гривень; 6)липень 2017 року 10\~417,09 гривень, сума до виплати 8\~446,66 гривень. Згідно ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що у нього відсутні оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати, табелі обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час, оригінали внутрішніх наказів (розпоряджень) тощо. Як вбачається з відомості про виплату грошей № 24 за березень 2017 року та довідки про доходи № 215/1 від 03.04.2019 року із [PERSON] 14.03.2017 року було проведено розрахунок по заробітній платі у сумі 1671,56 гривень, про що у відповідній графі «Підпис про одержання» міститься підпис позивача про отримання коштів (а.с.73-74). Крім того, відповідачем надано до суду довідку № 215/2 від 03.04.2019 року, згідно якої станом на 03.04.2019 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] відсутня (а.с.75). З вищевикладеного слідує, що з позивачем було проведено лише частковий розрахунок по заробітній платі за березень 2017 року у сумі 1671,56 гривень. При цьому, відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростували твердження та докази позивача щодо нарахованої заробітної плати за періоди, що заявлені у позові. Таким чином, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо виплати позивачу заробітної плати за період з лютого 2017 року по 17 липня 2017 року, тому суд вважає, що цими діями відповідач порушив право працівника на своєчасне одержання винагороди за працю. Суд приймає до уваги надані позивачем розрахункові листи, як належні та допустимі докази факту нарахування на користь позивача роботодавцем заробітної плати та інших виплат, їх розміру та складу, оскільки дані, які в них містяться, не містять суперечностей та не дають суду підстав сумніватися у їх достовірності. Крім того, як вбачається з відомостей щодо руху грошових коштів за рахунком, який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки [NUMBER] та відкритим на ім`я [PERSON] , [INFO] року о 00 годин 00 хвилин на платіжну картку було зараховано аванс за лютий 2017 року у сумі 900,00 гривень; 06.03.2017 року о 00 годин 00 хвилин було зараховано заробітну плату за лютий 2017 року у сумі 20,17 гривень; 09.03.2017 року о 00 годин 00 хвилин було зараховано відпустку за лютий 2017 року у сумі 3650,00 гривень (а.с.64). Положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Факт роботи [PERSON] та невиплати їй компенсації за 15 днів невикористаної відпустки підтверджується представленими доказами і, зокрема, копією наказу (розпорядження) № 4392/ДН-ос від 10.07.2017 року, відповідно до якого позивач має 15 днів невикористаної відпустки, за які надається компенсація з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с.10). Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством. Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Додаткові, відповідно до чинного законодавства і угод, вихідні допомоги, соціально - побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації згідно ст.13, 18 КЗпП. На підставі викладеного, суд вважає, що право позивача на отримання компенсації за 15 днів невикористаної відпустки у сумі 2\~913,90 гривень та вихідної допомоги при звільненні в розмірі одного середньомісячного заробітку у сумі 7\~610,40 гривень - є безспірним, оскільки воно підтверджено наданими позивачем розрахунковими листками за травень-липень 2017 року та наказом про звільнення з роботи, тому суд, на підставі наявних доказів, задовольняє позовні вимоги в цій частині. Відповідачем вищезазначені дані не спростовані, належні докази на підтвердження своїх доводів до суду не надані, тому заперечення представника відповідача щодо недостовірності наданих позивачем документів судом не приймаються. Посилання на відсутність первинних документів, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати також відхиляються судом, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на саме на роботодавці, а не на працівникові. Суд акцентує увагу на тому, що невжиття роботодавцем (відповідачем) заходів для відповідного доступу до зазначеної документації з урахуванням того, що вже тривалий час (з 2014 року) на території Донецької області триває антитерористична операція, вочевидь не відповідає вимогам належної обачності і зазначене не може бути підставою для відмови у виплаті працівнику гарантованих Конституцією України і законами України виплат і безумовно не може будь-яким чином погіршувати стан останнього. Крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначені суми без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З урахуванням роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд приходить до висновку, що з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню заробітна плата у розмірі 42\~925,12 гривень з урахуванням частково виплачених сум, компенсація за 15 днів невикористаної відпустки у розмірі 2\~913,90 гривень та вихідна допомога при звільненні у розмірі 7\~610,40 гривень. Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не більше ніж за один місяць, згідно вимогам ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частиною 6 статті 141 ЦПК України встановлено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 463,81 гривень, що є пропорційним до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial