Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 липня 2014 року між ними зареєстровано шлюб. Дітей вони не мають. Починаючи з літа 2017 року вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Фактично сімя розпалася, шлюб існує формально. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. 08 листопада 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Ковальовій О.Б. 19 грудня 2018 року на підставі розпорядження від 19 грудня 2018 року №734-р та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Авраменку О.В. 28 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 25 січня 2019 року. 25 січня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 лютого 2019 року. 22 лютого 2019 року судове засідання відкладено на 20 березня 2019 року у зв'язку з перебуванням судді у відрядженні. 20 березня 2019 року учасники справи, належними чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, не з'явилася. Позивач подала заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, судовий збір з відповідача не стягувати та розглядати справу у її відсутність. Відповідач подав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Крім того, просив розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1569 (а. с. 20). Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім'я носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Позивач не наполягала на стягненні судового збору з відповідача та просила не стягувати з відповідача сплачений нею при подачі позову судовий збір. На підставі ч. ч. 3, 4 ст. 56, ст. ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved