Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяно. В обгрунтування позовних вимог\~ вказує, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 30 квітня 2015 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає зматір»ю. Спільне проживання та фактичні шлюбні стосунки сторони припинили з 30 жовтня 2017 року, і з цього часу матеріальну допомогу для належного утримання дитини відповідач не надає. Позивачу доводиться самостійно займатися вихованням та утриманням сина. Вказала, що не спроможна\~ самостійно належним чином забезпечити дитину всім необхідним. Відповідач працевлаштований, а тому має змогу утримувати неповнолітню дитину. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просила\~ їх задовольнити. Суду пояснила, що відповідач матеріальної допомоги не надає, дитина проживає з нею. Відповідач [PERSON]\~ у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Згідно ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення повністю. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою\~статті 181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою\~статті 181 СК України\~передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). В силу\~ст.184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі наведеного та

Outcome: approved