Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя до [PERSON] , мотивуючи позов тим, що з вересня 1991 р. по 26 січня 2004 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, за період шлюбу ними спільними зусиллями, за спільні кошти споруджено домоволодіння по [ADDRESS] , на земельній ділянці, розміром 1680 м?, виділеній під забудову відповідачеві, а крім цього відповідач отримав земельний пай в КСП «Зоря». Після розірвання шлюбу вони з відповідачем не можуть дійти згоди стосовно користування вказаним майном, в зв`язку з чим вона і змушена звернутися з даним позовом до суду та просить розділити між нею і відповідачем вказане в позовній заяві майно. З врахуванням того, що після розірвання шлюбу з нею залишилась проживати їх спільна з відповідачем дочка [PERSON] , на утримання якої відповідач не сплачує аліменти, позивачка просить при розподілі їх спільного з відповідачем майна збільшити її частку в ньому до 60 %. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просить визнати за нею право власності на 60 % домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , та на 60 % земельного паю відповідача в КСП «Зоря», а також провести реальний розподіл вказаного домоволодіння між нею та відповідачем і визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій дане домоволодіння розташоване, згідно варіанту І (розподіл 60 % на 40 %), проведеної у справі судово-будівельної експертизи. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, вважає, що частки його і позивачки в їх спільному майні є рівними, аліменти на утримання дочки він не сплачує не з власної вини, а з вини виконавчої служби, яка своєчасно не направила виконавчий лист за місцем його роботи, просить провести реальний розподіл їх спільного з позивачкою домоволодіння та визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване, згідно варіанту ІІ (розподіл 50 % на 50 %), проведеної у справі судово-будівельної експертизи. Заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: У відповідності зі ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, проте згідно ч.3 вказаної статті СК України частка майна дружини або чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дочка позивачки і відповідача [PERSON] , 1994 року народження, після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачкою. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Черкаського районного суду від 08 вересня 2003 року, а 1 вересня 2003 р. рішенням того ж суду з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі ј частини всіх видів заробітку, починаючи з 26 серпня 2003 р. Проте, як пояснили сторони, до даного часу, відповідач аліменти на сплачує взагалі і, враховуючи, що він не працює, можливість сплати ним аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дочки, маловірогідна. При таких умовах, суд вважає можливим збільшити розмір частки позивачки у їх спільному з відповідачем майні до 60 %. Разом з тим, суд вважає, що земельний пай відповідача не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і відповідно не підлягає розподілу. Так, згідно ст. 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту: заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя і внесені до сімейного бюджету. В той же час кожен з подружжя має право на майно, що є його особистою приватною власністю, що передбачено ст. 57 СК України. Відповідач працював в період шлюбу з позивачкою в КСП «Зоря» і отримувана ним заробітна плата була спільною сумісною власністю подружжя. Земельний же пай відповідача не є його заробітком, тобто винагородою за виконувану роботу, а є виділеною особисто йому на підставі його індивідуального членства в сільськогосподарському товаристві часткою в колективній земельній власності даного товариства. Таким чином, суд вважає, що розподіл в даному випадку підлягає тільки домоволодіння. При виборі варіанту розподілу, суд враховує затрати, які мають понести сторони для його здійснення, та можливість роздільного користування сторонами земельною ділянкою з його врахуванням. Найбільш оптимальним з даної точку зору суд вважає варіант ІІ (розподіл 60 % на 40 %), проведеної у справі судово-будівельної експертизи.

Outcome: approved