Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 16 грудня 1995 року вона - [PERSON], [INFO], уклала шлюб з [PERSON], [INFO], про що Виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 42 від 16 грудня 1995 року. На підставі цього, їм було повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 28 вересня 2007 року. Вказує, що відносини між нею та відповідачем погіршилися вже декілька років тому, на даний час вони проживають окремо. Мають двох дорослих дітей, які від них проживають окремо. Тепер у їхніх із чоловіком відносинах взагалі відсутнє порозуміння та повага. Зазначає, що вони шлюбні відносини фактично припинили ще у 2016 році, не ведуть спільне господарство, не мають спільний бюджет. Продовжувати такі шлюбні відносини вона не бажає. Пояснює, шлюб із відповідачем [PERSON] бажає розірвати, спільно жити з ним не бажає. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, украдений між нею та відповідачем. Строк для примирення просить не надавати, оскільки рішення про розірвання шлюбу є остаточним. 04.10.2018 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 29.11.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до судового розгляду по суті. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак, подала 23.11.2018 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, в заяві зазначила, що у зв'язку із виїздом за кордон прибути у судове засідання не має можливості, а тому просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Так, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON]), уклали шлюб 16.12.1995 року у виконкомі В. Добронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що 16 грудня 1995 року складено відповідний актовий запис за № 42, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 28.09.2007 року районним відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Зі змісту позовної заяви встановлено, що сторони мають двох дітей, які від них проживають окремо. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно з якою позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем та не бажає з ним проживати. Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved