Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на те, що з 20.10.1989 року по 14.01.2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , під час якого 03.08.1999 року подружжям придбано квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 22.05.2012 року затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої позивачу та [PERSON] належить по Ѕ частині вказаної квартири. 02.10.2015 року. [PERSON] не проживав в спірній квартирі з жовтня 2008 року та [INFO] помер. Оскільки позивач користується квартирою з 1999 року по теперішній час, сплачує комунальні послуги проводить ремонтні роботи, вважає, що заволоділа майном добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою вже більше десяти років, тому вимушена звернутись до суду з позовом про визнанням права власності за набувальною давністю на Ѕ частину спірної квартири, що зареєстрована за [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Одеської міської ради позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення посилаючись на їх необґрунтованість. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 20.10.1989 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано 14.01.2010 року. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Під час шлюбу подружжям придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.08.1999 року. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 22.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої в порядку поділу майна подружжя встановлено належність сторонам права власності на квартиру [ADDRESS] , по Ѕ частині кожному. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану. Згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру від 21.10.2019 року у спадковому реєстрі відсутня інформація по спадкову спарву відкриту після смерті [PERSON] . З жовтня 2008 року померлий не проживав в спірній квартирі, що підтверджується актом мешканців будинку [ADDRESS] , хасвідченим КП ЖКС «Черьомушки» від 26.02.2019 року, а також показами допитаних в судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Зазначений Акт в сукупності із показами свідків допитаних в судовому засіданні, також підтверджують факт відкритого та безперервного володіння [PERSON] квартирою [ADDRESS] більше 10 років, а саме з серпня місяця 1999 року по теперішній час. Позивач сплачує комунальні послуги за квартиру, здійснює поточний ремонт, що підтверджується наданими квитанціями про сплату комунальних послуг, довідками про відсутність заборгованості із сплати комунальних платежів. Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо недотримання позивачем вимоги законодавства щодо добросовісності володіння чужим майном при визнанні права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки позивач законно володів спірною квартирою з 1999 року є співвласником спірного майна, після смерті [PERSON] по теперішній час жоден, у тому числі і можливі правонаступники, не оспорювали володіння позивачем спірним майном, а саме Ѕ частиною квартири [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. У пункті 9 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved