Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 28 червня 2012 року на 271 км. автодороги «Житомир - Чернівці» поблизу с. Гуменці, Кам'янець-Подільського району водій автомобіля VOLVO FCL 140 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], рухаючись по автодорозі «Житомир - Чернівці» в напрямку м. Кам'янця-Подільського, не впорався з керуванням та допустив виїзд автомобіля на зустрічну смугу, де вчинив зіткнення з мікроавтобусом «Мерседес - Бенц 208Д» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та мікроавтобусом «Мерседес -Бенц 312» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобуса «Мерседес-Бенц208Д» [PERSON]. загинув. Вироком Кам'янець-Подільського міськрайонного суду по справі № 2208/7219/12 від 20.02.2013 р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні даної ДТП та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки. В зв'язку з загибеллю чоловіка позивачці завдана шкода, пов'язана з втратою годувальника, оскільки з нею залишилась проживати малолітня донька. 24.10.2016 року позивач звернулась до ПрАТ СК «Перша» із заявою про доплату страхового відшкодування, а саме відшкодування витрат, пов'язаних з придбанням пам'ятника та відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою годувальника, оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди була застрахована даною СК. СК «Перша» відмовила у виплаті страхового відшкодування з чим позивач не погоджується, оскільки згідно полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1834019, згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ СК «Перша» зобов'язалась при настанні страхового випадку відшкодувати шкоду, заподіяну життю та здоров'ю третіх осіб. Позивач має право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язана із смертю потерпілого, оскільки у неї на утриманні є дитина віком до восьми років, понесла витрати на поховання потерпілого, придбання та встановлення пам'ятника. У зв'язку з порушенням строків виплати страхового відшкодування має право на стягнення з СК «Перша» пені. Просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на свою користь 23 629,37 грн. відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою годувальника, 27 800 грн. в відшкодування витрат, пов'язаних з спорудженням пам'ятника та 5238,32 грн. пені у зв'язку з прострочкою виплати страхового відшкодування. В суді представник позивача позов підтримав, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, подав заперечення на позов, мотивує тим, що 19.09.2013 р. СК «Перша» шляхом переказу на банківські реквізити [PERSON] здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 2500 грн. [PERSON] до страхової компанії за відшкодуванням шкоди у зв'язку з втратою годувальника особисто не зверталась, відсутні документи, що підтверджують доходи [PERSON] за календарний рік, що передував ДТП, а також відсутні документи, що підтверджують розмір пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника у зв'язку з чим розгляд страхової справи призупинено. Однак [PERSON] запитаних документів не надала. Крім того положеннями ст. 1200 ЦК України не передбачається можливості стягнення на користь третьої особи утримання, якщо загиблий ніде не працював та не мав доходу; витрати на спорудження пам'ятника вважає завищеними, оскільки Постановою № 45 Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 р. витрати на поховання відшкодовуються в розмірі 2500 грн.; [PERSON] заявляла тільки вимоги про відшкодування моральної шкоди, вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди не заявляла, а неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і протягом трьох років, якшо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, граничний строк для пред'явлення вимог до СК сплив 28 червня 2015 року, просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи в повному обсязі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 28 червня 2012 року на 271 км. автодороги «Житомир - Чернівці» поблизу с. Гуменці, Кам'янець-Подільського району водій автомобіля VOLVO FCL 140 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], рухаючись по автодорозі «Житомир - Чернівці» в напрямку м. Кам'янця-Подільського, не впорався з керуванням та допустив виїзд автомобіля на зустрічну смугу, де вчинив зіткнення з мікроавтобусом «Мерседес - Бенц 208Д» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та мікроавтобусом «Мерседес -Бенц 312» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобуса «Мерседес-Бенц 208Д» [PERSON]. загинув. Вироком Кам'янець-Подільського міськрайонного суду по справі № 2208/7219/12 від 20.02.2013 р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні даної ДТП та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Перша» згідно полісу № АВ/1834019 від 05.02.2012 р. 28.05.2013 р. позивач повідомила відповідача про настання страхового випадку та просила перерахувати суму страхового відшкодування у зв'язку з смертю потерпілого на її банківські реквізити. Вказане повідомлення та заяву відповідач отримав 18.06.2013 р. Відповідачем виплата страхового відшкодування здійснена 19 вересня 2013 року, що підтверджується платіжним дорученням № 4295 від 19.09.2013 року. З матеріалів справи вбачається також, що 24.10.2016 року відповідачу направлено заяву про виплату страхового відшкодування, подану представником позивача [PERSON], в якій зазначено, що [PERSON] була завдана шкода у вигляді витрат, пов'язаних з придбанням та встановленням пам'ятника та у зв»язку з втратою годувальника. В заяві від 24.10.2016 р. представник позивача просив відшкодувати витрати у зв'язку з втратою годувальника на користь [PERSON] за період з 28.06.2012 р. по 01.11.2016 р. в сумі 16 696,02 грн. та дитині за цей же період в сумі 16 696,02 грн. та витрати на спорудження пам'ятника в сумі 27 800 грн. До заяви позивачем було додано наступні документи: копія довіреності про представництво інтересів [PERSON], копія вироку суду від 20.02.2013 р., копія свідоцтва про смерть [PERSON]., копія свідоцтва про народження дитини, копія свідоцтва про шлюб, довідка про склад сім'ї, копія трудової книжки [PERSON]., накладна, прибутковий касовий ордер, паспорт та податковий код [PERSON], розрахунок сум відшкодування. 27.10.2016 року Страхове товариство отримало зазначені документи. Відповідач заперечує щодо виплати страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника, мотивуючи відсутністю документів про доходи потерплого за рік, що передував ДТП, та тим, що заява подана не уповноваженою особою та поза межами строків, передбачених Законом. Відповідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За ст. 9 Закону обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000 грн. на одного потерпілого. Відповідно до пунктів 27.1, 27.2 статті 27 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають:діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття;непрацездатна вдова (вдовець), непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім'ї є діти віком до восьми років; інші члени сім'ї, які знаходилися на утриманні потерпілого. Згідно з пунктом 27.4 статті 27 цього Закону у звязку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2004 року № 1776 затверджено Порядок проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі Порядок). За пунктом 1 цього Порядку розрахунок розміру страхового відшкодування, що виплачується утриманцям у звязку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - страхове відшкодування), проводиться у межах визначеного законодавством ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров»ю потерпілих, який діяв на дату укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до пункту 2 Порядку частина неотриманих доходів померлого годувальника, яка за його життя належала б кожному утриманцю, визначається із середньомісячного доходу померлого, який включає виплати, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб, пенсії, державну соціальну допомогу та щомісячні виплати за загальнообов язковим державним соціальним страхуванням, за останній календарний рік (за відрахуванням частки, яка припадала на померлого і працездатних осіб, та суми пенсій, виплачених утриманцям внаслідок втрати годувальника) шляхом ділення частини неотриманих доходів померлого годувальника, що припадає на зазначених осіб, на кількість цих осіб. Таким чином відповідно до п.27.4 ст.27 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у зв'язку зі смертю годувальника відшкодовується не ліміт відповідальності страховика, а не отримані доходи, виходячи із середньомісячної заробітної плати померлого. Матеріалами справи підтверджується, що на день смерті [PERSON] не працював, що підтверджується записами трудової книжки. Наявність у потерпілого інших доходів перебування позивача на утриманні [PERSON] матеріалами справи не підтверджується. За таких фактичних обставин підстав для застосування норми, передбаченої п.27.4 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про стягнення страхового відшкодування суд не вбачає. Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Витрати, понесені на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, які винний зобов'язаний відшкодовувати. Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону, обов'язок здійснити відшкодування особі, яка здійснила витрати на спорудження надгробного пам'ятника, покладений на страховика і після виплати страхового відшкодування за заявою потерпілого чи іншої особи, яка має право на отримання відшкодування. Згідно з п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати. У абз. 2 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз'яснено, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Згідно накладної від 10.09.2015 р. за виготовлення та встановлення пам'ятнка позивач витратила 27 800 грн. За таких обставин, враховуючи що розмір відшкодування вартості пам'ятника становить 27 800 грн., що відповідає граничній вартості стандартного пам'ятника для м. Кам'янця-Подільського станом на 2015 рік, та не перевищує ліміту, встановленого договором страхування для відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю потерпілого, тому ці витрати підлягають стягненню за рахунок Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша». Так як Законом передбачено обов'язок відповідача відшкодувати витрати на встановлення пам'ятника, такі витрати понесла саме [PERSON], суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 991 ЦК України рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Така відмова має бути направлена страхувальнику у строк, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик,

Outcome: partial