Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати удаваним договір дарування права на земельну частку пай, укладений 22.02.2000 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати зазначений договір дарування, договором купівлі - продажу права на земельну частку пай. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.02.2000 року між відповідачем та [PERSON] був укладений договір дарування права на земельну частку пай, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар право на земельну частку (пай) із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Прогресс» розміром 3,0 га та зазначений договір дарування позивач вважає удаваним оскільки фактично між сторонами було укладено договір купівлі - продажу, який вони приховали, оскільки [PERSON] було передано продавцю [PERSON] кошти в сумі 12738 грн. 00 коп. та на підтвердження передачі зазначених коштів було складено відповідна розписка, згідно якої кошти в розмірі 12738 грн. 00 коп. було передані за продаж земельного сертифікату права на земельний пай, який в подальшому був предметом договору дарування. Також, позивач вважає, що передача цієї земельної ділянки було оформлено договором дарування з тієї причини, що відповідач [PERSON] мав намір стати одноособовим власником земельної частки (паю) без урахування вимог сімейного законодавства і таким чином, сторони по зазначеному договору уклали між собою договір дарування маючи намір приховати відносини купівлі - продажу. Позивач зазначає, що строк позовної давності нею порушено не було, оскільки про те, що відповідачі уклали між собою договір дарування на земельну частку (пай) не дивлячись на передачу грошових коштів, вона дізналась лише під час розгляду справи про розподіл майна подружжя, а саме під час ознайомлення з наданими 10.10.2013 року відповідачем [PERSON] запереченнями. В судовому засіданні представник позивача позові вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити та пояснив, що на момент укладення оспорюваного договору позивач [PERSON] знаходилась за межами України на заробітках, цей факт не заперечувався відповідачем [PERSON] в запереченнях, а тому про існування зазначеного договору вона не знала та не могла знати. Також, твердження відповідача [PERSON] про те, що договір дарування та державні акти на земельну ділянку знаходились за місцем проживання [PERSON] є не обґрунтованими, оскільки позивач не мала можливості з ними ознайомитись і вважала, що був укладений саме договір купівлі-продажу. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали та заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що з 1998 року [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, а 22.02.2000 року [PERSON] подарувала [PERSON] право на земельну долю (пай) із земель, які перебувають в колективній власності КСП «Прогрес» розміром 3,0 га без визначення меж зазначеної ділянки в натурі. [PERSON] подарувала [PERSON] право на зазначену долю (пай) у зв'язку із тим, що не спроможна була самостійно її обробляти та збиралась виїжджати з с.Каменка. Крім цього, як пояснив відповідач в судовому засіданні він грошові кошти [PERSON] в розмірі 12738 грн. за отримання вищезазначеного права на земельну долю (пай) не передавав, а також письмово договору купівлі - продажу вказаної долі (паю) між собою вони не укладали. Розписка надана [PERSON] є додатковою гарантією по забезпеченню основного зобов'язання - договору дарування, тобто у випадку пред'явлення вимог про розірвання договору дарування обдарований мав би право поставити питання про отримання коштів в розмір 12738 грн. Також, як зазначив відповідач під час укладення зазначеного договору дарування волевиявлення [PERSON] та [PERSON] співпадали та їх дії були направлені на укладення саме договору дарування. Позивач [PERSON] про існування вказаного договору дарування знала, оскільки всі договори та державні акти на земельні ділянки знаходились за місцем проживання [PERSON], а також, 21.08.2003 року між ними була досягнута згода щодо розподілу сумісного майна набутого під час шлюбу, та про розподіл вищезазначеної земельної ділянки зазначено не було, оскільки це була його особиста власність, а позивач [PERSON] відповідних доказів того, що між сторонами договору 03.03.2000 року було укладено саме договір купівлі - продажу, надано не було. Крім цього, відповідач та його представник вказали, що оскільки позивач [PERSON] знаходилась за кордоном, то свою земельну ділянку площею 3 га вона передавала для обробки фермерському господарству «[PERSON]», а з 20.01.2009 р. позивач [PERSON] стала членом фермерського господарства «[PERSON]», яким оброблялась земельна ділянка загальною площею 15 га, але в подальшому була виключена з членів вказаного фермерського господарства. Відповідач також вважає, що позивачу було відомо про існування вказаного договору дарування і в зв'язку з цим, просив застосувати наслідки вимог ст. 256 ЦК України, оскільки позивачем порушено строки для звернення до суду з відповідною позовною заявою. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на те, що 22.02.2000 року [PERSON] подарувала [PERSON] право на земельну долю (пай) із земель, які перебувають в колективній власності КСП «Прогрес» розміром 3,0 га без визначення меж зазначеної ділянки в натурі. Укладено було саме договір дарування та наміру приховати договір купівлі-продажу не було. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що відповідача [PERSON] знав, як члена асоціації фермерів, а позивача [PERSON] він не знав. Також, як пояснив свідок він був присутнім під час складання розписки [PERSON] та при її складанні грошей ніхто не передавав оскільки вказана розписка була складена для того, щоб [PERSON] не розірвала договір дарування. Вищезазначену розписку [PERSON] написала вже після укладення у нотаріуса договору дарування. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що працював в с. Кам`янка та зі [PERSON] в нього були приятельські відносини. [PERSON] телефонував з його домашнього телефону дружині в Італію та розповідав останній проте, що йому подарували земельну ділянку. Зазначену земельну ділянку [PERSON] подарували більше 10 років тому назад і про це позивач [PERSON] знала. Вислухавши сторони, їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 22.02.2000 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфіменко М.Д. було укладено договір дарування права на земельну частку (пай) згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар право на земельну частку (пай), із земель, які перебувають у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Прогресс», с.Каменка, Ізмаїльського району, розміром - 3,0 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року, а до правовідносин, що виникли до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР (1963 року) якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. В силу приписів ст. 60 ЦПК України позивач заявляючи вимогу про визнання удаваної угоди, має довести: факт укладення угоди, що за його думкою є удаваною, спрямованість волі сторін в удаваній угоді на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеною угодою, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати іншу угоду, настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваною угодою. За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] заперечували той факт, що була укладена удавана угода, а саме вищевказаний договір дарування нібито укладався з метою приховування договору купівлі-продажу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 243 ЦК УРСР (1963 року) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Відповідачем [PERSON] було прийнято в дар вищевказану земельну ділянку загальною площею 3 га, яка оброблялась фермерськім господарством «[PERSON]» та відповідачем було отримано на своє ім'я держаний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 027457 від 20.07.2000 р. Таким чином, вищевказаний договір дарування вважається укладеним і судом приймається до уваги, що воля сторін була направлена на укладення договору дарування, а заперечення передання сторонами договору коштів згідно наданої розписки в сукупності з іншими доказами не дає правових підстав встановити, що у відповідачів була спрямована воля на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеною угодою. Також, судом приймається до уваги, що між сторонами на час укладення договірних відносин не була досягнута домовленість щодо істотних умов договору купівлі-продажу, оскільки відповідач [PERSON] зазначав, що сума 12738 грн. на час укладення оспорюваного договору була значною і він не міг її сплатити за відсутністю таких коштів. В свою чергу, пояснення відповідача [PERSON] про те, що він не передавав грошових коштів [PERSON] в розмірі 12738 грн. за отримання зазначеного права на земельну долю (пай), а розписка надана [PERSON] є додатковою гарантією по забезпеченню основного зобов'язання - договору дарування - узгоджуються з поясненнями представника відповідача [PERSON], яким заперечувався факт укладення договору дарування з метою приховування договору купівлі-продажу та свідка [PERSON], яким вказувалось, що розписка була написана вже після оформлення державним нотаріусом договору дарування. Окрім цього, що стосується клопотання відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, то суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні виходячи з наступного. За змістом ст. ст. 256-257, 261 ч.1 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідач у свої письмових заперечення зазначив, що з 1998 року він з позивачем [PERSON] припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства та на час укладення договору дарування 22.02.2000 року позивач [PERSON] знаходилась закордоном. Таким чином, приймаючи до уваги, що сторони з вищевказаного часу припинили фактичні шлюбні відносини то і достатніх доказів, що [PERSON] знала або могла знати про порушення свого права надано в ході судового розгляду не було. Виходячи з вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] об'єктивно не було відомо, щодо правової природи укладеного договору, а саме укладено було договір дарування чи договір купівлі-продажу, тим більш, що позивач наполягає на вказаних обставинах у позовній заяві, а представник позивача наполягав у судовому засіданні. На підставі викладеного, необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання удаваною угодою договору дарування права на земельну частку (пай) укладеного 22.02.2000 року між [PERSON] та [PERSON], у визнанні того, що 22.02.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу та у визнанні договору дарування від 22.02.2000 року договором купівлі-продажу права на земельну частку (пай). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed