Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітнього сина. В позові зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2001 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утримання. Шлюбні відносини припинені з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, зловживання відповідачем спиртними напоями, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Позивачка вважає, що подальше спільне подружнє життя неможливе, оскільки сім'я розпалась остаточно, можливість її встановити втрачена, просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ? частини від заробітку (доходу) батька, але не менше ніж 30 відскоків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, перевірив матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 174 ЦПК України суд приймає заяву відповідачів про визнання позову, оскільки визнання позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони з 10 серпня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 4). [INFO] народився [PERSON], у свідоцтві про народження якого батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою № 586 від 22.04.2015 року (а.с. 12). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. ст. 180, 181 СК України на батьків покладено обов'язок утримувати дитину, а способи виконання обов'язку утримувати дитину батьки визначаються за домовленістю. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, а згідно ч. 1 ст. 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обставини справи та матеріальне становище сторін, суд вважає доцільним розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а у разі задоволення позову, суд стягує з відповідача понесені судові витрати на користь позивача. За таких обставин, судовий збір за позовні вимоги щодо стягнення аліментів, має бути стягнуто з відповідача в дохід держави, а судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з вимогами про розірвання шлюбу повинен бути стягнуто з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved