Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, мотивуючи свій позов тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] В зазначеному житловому будинку зареєстрований [PERSON], син її померлого чоловіка, який проживав в зазначеній квартирі до 2010 року. Звернутись до нього з проханням виписатись добровільно із її квартири не може, оскільки його контактів та засобів зв'язку вона не знає. У зв'язку з вищевикладеним, позивачка змушена звернутись до суду, та просить визнати зазначену особу втратившою право користування квартирою [ADDRESS], оскільки змушена нести надмірні витрати на комунальні послуги та вважає, що у відповідача не має права на реєстрацію у її житловому будинку. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задовольнити, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] був повідомлений про день, час та місце розгляду справи через оголошення в газеті («Наддніпрянська правда» № 80 від 01 листопада 2017 року) до судового засідання не з'явився, і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки, суд ухвалив, слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає що позов підлягає частковому задоволенню, встановив наступні обставини по справі. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири серії ААН №251890 від 16 жовтня 1998 року (а.с.5). Відповідно до довідки виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області вих. № 2837 від 17 серпня 2017 року, в квартирі [ADDRESS], зареєстрований [PERSON] (а.с.10). Факт того, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає в будинку позивачки, за адресою [ADDRESS] підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов підписаним депутатом Генічеської міської ради [PERSON] (а.с.9). Крім того, згідно письмових свідчень сусідів позивачки - [PERSON] (мешкає за адресою [ADDRESS] та [PERSON] (мешкає за [ADDRESS]) останні підтвердили, що їх сусід [PERSON] не проживає у квартирі [NUMBER] приблизно 5 років (а.с.7, 8). Також, в судовому засіданні допитано свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили фактичні обставини справи та пояснили, що [PERSON] проживав у квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS] приблизно до 2010 року, та з того часу за зазначеною адресою не проживає, та не з'являється. Таким чином [PERSON] не проживає в будинку позивачки без поважних причин з 2010 року по теперішній час, не цікавиться житловим будинком, не приймає ніякої участі в його утриманні. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 107 ч.2 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що відповідач [PERSON] без поважної причини більше одного року був відсутній за місцем реєстрації, а саме за адресою: [ADDRESS] тому він втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Стосовно вимоги позивачки про примусове зняття з реєстраційного обліку відповідача в її квартирі, суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підставою для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Згідно з п. 26 зазначених Правил, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, отже зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має необхідності та не в компетенції суду, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Outcome: partial