Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим будинком з надвірними будівлями [ADDRESS] Ярмолинецького району, що належить їй на праві власності. Позов мотивує тим, що з 2007 року по даний час [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], однак з дати реєстрації та до теперішнього часу [PERSON] в ньому не проживала та не проживає, а факт її реєстрації за вказаною адресою порушує інтереси позивача. В зв'язку з цим позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком. Позивач в судове засіданні не з'явилася, подала до суду заяву в якій просить розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила. Суд вирішив слухати справу у відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, на підставі наявних у ній доказів. Суд дослідивши матеріали справи в цілому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», де закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного Кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного Кодексу України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового Кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], являється власником житлового будинку [ADDRESS] Ярмолинецького району, що підтверджується витягом свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки Баранівської сільської ради №240 від 19.11.2014 року про те, що [PERSON], [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] з 2007 року по даний час в домогосподарстві [PERSON]. В даному господарстві [PERSON] ніколи не проживала та не вела господарство. Власником земельної ділянки не являється. За вказаних обставин, оскільки судом встановлено, що [PERSON] будучи зареєстрованою в [ADDRESS] який належить позивачу, перешкоджає у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, в силу ст. 391 ЦК України, а тому позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved