Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та на власне утримання. Свої вимоги мотивує тим, що з 16 липня 2016 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON] , який на даний час перебуває на її утриманні. Оскільки відповідач допомоги на утримання сина в добровільному порядку не надає, просить стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, [PERSON] просила стягувати аліменти на її утримання до досягнення сином 3-х річного віку у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі та просила його задоволити з наведених в ньому підстав. Зазначила, що з чоловіком вони разом не проживають, дитина залишилась проживати з нею. Після звернення до суду з наведеним позовом відповідач почав перераховувати на її картку кошти на утримання дитини, однак раніше він свого обов`язку по утриманню сина в повній мірі не виконував. Визнала факт отримання від відповідача коштів в якості аліментів в сумі 15599,80 грн. після звернення до суду із позовною заявою про їх стягнення у примусовому порядку. Підтвердила отримання цих коштів згідно з квитанціями, які відповідач надав як докази у судовому засіданні. Відповідач в своїх поясненнях, наданих суду в ході розгляду справи, позов визнав частково та вказав, що регулярно з грудня 2020 року сплачував [PERSON] кошти на утримання сина, як аліменти у добровільному порядку. Зокрема, після подання позовної заяви він перерахував на картковий банківський рахунок позивача: 1507,54 грн. та 3015,08грн. 01.06.2021; 3015,08грн. 01.07.2021; 4042,00 грн. 30.07.2021; 4020,10 грн. 30.08.2021, а загалом - 15599,80 грн. Тому посилання позивача на те, що вона самостійно утримує дитину є безпідставними. Позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини у 1/8 частини доходу. В подальшому позов визнав в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини із сімейних правовідносин. Як встановлено із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 16 липня 2016 року зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . В ході розгляду справи сторони визнали, що на даний час дитина живе з матір`ю. Це підтверджується, також, довідкою ОСББ «Софіївська-3» м. Сміла від 18 травня 2021 року. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтями 183, 184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку та не має проблем із здоров`ям такого ступеню, що впливають на його здатність працювати. Відповідач визнав, що офіційно працевлаштований та має стабільну заробітну плату. Посилання відповідача як на підставу своїх заперечень на те, що він добровільно бере участь в утриманні дитини, про що надав суду квитанції про перерахування коштів, є безпідставними. Як зазначив Верховний Суду у своїй постанові від 22 лютого 2019 року по справі № 761/23085/16-ц заявлення позовних вимог про стягнення аліментів свідчить про існування між сторонами спору щодо утримання їх дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, який підлягає до стягнення, суд перш за все виходить із інтересів дитини та можливостей платника аліментів. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. А тому, суд вважає за можливе стягувати аліменти на утримання сина в тому розмірі, що просить позивач. При цьому, судом враховано, що зазначений позивачем розмір аліментів на одну дитину чинним законодавством фактично визначений як сталий, оскільки передбачає можливість видачі судового наказу у безспірному порядку саме в тому розмірі, що просить позивач, що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України). Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ч. 6 ст. 84 СК України). Враховуючи, що відповідач визнав позов, визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що з нього належить стягувати аліменти на утримання дружини в тому розмірі, що просить позивач. При цьому, суд враховує, що загальний розмір стягуваних аліментів на утримання дитини та дружини становитиме менше половини заробітку відповідача. Таким чином, на думку суду, іншої половини доходу відповідача буде достатньо для його власного забезпечення, а також це відповідатиме вимогам розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та ст. 110, 112, 180, 181, 182 СК України,

Outcome: approved