Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, відділу Держземагенства у Великомихайлівському районі Одеської області, [PERSON], в якому просить визнати недійсним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 450525, виданий [PERSON] сільською радою Великомихайлівського району Одеської області 31 грудня 2010 року, скасувати державну реєстрацію вказаного акту в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, визнати недійсним рішення [PERSON] сільської ради Великомихайлівського району Одеської області від 19 вересня 2012 року за № 110, яким [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку по вул. Набережна, 3, загальною площею 0,25 га, з них для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га (присадибна ділянка). В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Суду пояснив, що згідно з документами відповідач [PERSON] є власником домоволодіння, яке складається з будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: вул. Набережна, 3, с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської Області. 31 грудня 2010 року [PERSON] сільською радою та відділом Держкомзему у Великомихайлівському районі на ім»я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, за яким [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: с. Гіржове, вул. Набережна, 3, Великомихайлівського району Одеської області. Представник позивача зазначає, що вказаний державний акт був виданий без достатніх правових підстав, оскільки рішення органу місцевого самоврядування від 14.03.1993 року, на підставі якого видавався державний акт про право власності на земельну ділянку, не приймалось. Свої твердження обгрунтував тим, що на зберігання до державного архіву рішення органу місцевого самоврядування та протокол засідання сесії органу місцевого самоврядування, на якому приймалось це рішення, не передавався. Крім того зазначив, що всупереч діючому законодавству [PERSON] сільською радою 19.09.2012 року було винесено рішення № 110 про повторну передачу [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га за адресою: с. Гіржове, вул. Набережна, 3. Вказане рішення представник позивача просить визнати недійсним, оскільки на день його прийняття вказана земельна ділянка вже перебувала у власності [PERSON] Також пояснив, що в 2004 році [PERSON] за договором купівлі-продажу продав [PERSON] господарську побудову власного домоволодіння, а саме літню кухню, позначену у плані під літерою «Б». У наступному [PERSON] провела роботи з реконструювання приміщення літньої кухні під магазин-бар, на який оформила право власності. В 2005 році [PERSON] сільською радою було прийняте рішення про присвоєння юридичної адреси магазину-бару та виділена земельна ділянка площею 110 кв.м. для його обслуговування. Незважаючи на зазначене рішення органу місцевого самоврядування, право власності на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою с. Гіржове, вул. Набережна, 3, в 2010 році було оформлено за [PERSON] без урахування законних прав та інтересів [PERSON], оскільки об»єкт нерухомого майна, який на праві власності належить [PERSON], розташований на земельній ділянці, яка на праві власності належить [PERSON], що позбавляє [PERSON] можливості належним чином оформити документи на земельну ділянку, на якій розташована її власність. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Повністю підтримує свого представника та наполягає на своїх позовних вимогах. Вказала, що про оформлення [PERSON] державного акту на земельну ділянку в 2010 році вона не знала, при визначенні меж земельної ділянки в натурі присутня не була. Вказала, що для обслуговування належній їй на праві власності нерухомості рішенням органу місцевого самоврядування в 2005 році їй була відведена земельна ділянка площею 110 кв.м.. для користування якою вона з органом місцевого самоврядування укладала договори оренди та сплачувала орендну плату. Про те, що земля, на якій розташована належна їй нерухомість, на праві власності належить [PERSON] вона дізналась у 2015 році, коли їй було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку. 07.08.2015 року надала заяву з проханням закінчити розгляд справи за її відсутності (а.с.137). Представник відповідача відділу Держземагенства у Великомихайлівському районі Одеської області позов визнає частково, а саме в частині визнання недійсним рішення [PERSON] сільської ради Великомихайлівського району Одеської області від 19.09.2012 року за № 110 «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ведення особистого селянського господарства». Позов в іншій частині не визнала. Вказала, що оспорюваний Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 14.03.1993 року «Про безкоштовну передачу у власність громадянину [PERSON] раніше наданих в користування земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства», тому підстави для його скасування відсутні. Також вказала, що державний акт видавався на підставі технічної документації з землеустрою, яку на замовлення [PERSON] виготовляла приватна фірма на підставі документів, наданих [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково в частині визнання недійсним рішення [PERSON] сільської ради Великомихайлівського району Одеської області від 19.09.2012 року за № 110 «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ведення особистого селянського господарства», оскільки [PERSON] до органів місцевого самоврядування в 2012 році не звертався, про вказане рішення [PERSON] та їй нічого відомо не було. Позов в іншій частині не визнала. Вказала, що 14.03.1993 року було рішення органу місцевого самоврядування про передачу [PERSON] у власність двох земельних ділянок для обслуговування домогосподарства та ведення особистого селянського господарства. Фактично оформлення права власності на земельні ділянки на підставі зазначеного рішення [PERSON] почалось в 2009 році коли він звернувся за виготовленням технічної документації із землеустрою, необхідної для оформлення державних актів на право власності на земельні ділянки. Державні акти на землю він отримав в 2010 році. Вважає, що відсутність рішення органу місцевого самоврядування від 14.03.1993 року в архіві не підтверджує те, що воно не виносилось. Підтвердила, що в 2004 році між позивачем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу літньої кухні, яка в наступному була реконструйована в магазин-бар. Зазначила, що позивач в період з 2005 по 2015 рік не висувала до [PERSON] вимог щодо оренди земельної ділянки, на якій розташований магазин-бар. Також зазначила, що з 2008 року по теперішній час позивач укладає з органами місцевого самоврядування договори оренди земельної ділянки, на якій розташований належний їй магазин-бар. Надавши пояснення, надала суду заяву, в якій письмово виклала свою правову позицію та просила розглянути справу за її відсутністю (а.с.93-94). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав правову позицію свого представника. Пояснив, що він дійсно в 2012 році до [PERSON] сільської ради із заявами про надання у власність земельних ділянок не звертався. Також підтвердив, що заказав землевпорядні документи в 2009 році, але надав для їх виготовлення технічну документацію на домоволодіння, яке належить йому на праві власності, станом на 2003 рік. Підтвердив, що дійсно в 2004 році продав літню кухню, яка перебувала у його власності, позивачу [PERSON] і знав що з 2004 року вона є власником даного нерухомого майна. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Великомихайлівського району Одеської області в судові засідання не з»явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги позивача [PERSON] визнає. Просила розглянути справу за її відсутності (а.с.44) . З урахуванням думки учасників справи, суд вирішив можливим розглядати справу за відсутністю представника [PERSON] сільської ради та закінчити розгляд справи за відсутністю позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], з урахуванням їх пояснень. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов до наступного. Згідно ст. 10, та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.09.2004 року, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САА980305 від 08.09.2003 року, виданого [PERSON] сільською радою, на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в тому числі літня кухня під літ. «Б», які розташовані за адресою: с. Гіржове, вул. Набережна, 3, Великомихайлівського району Одеської області (а.с.15). 23.09.2004 року [PERSON] продав [PERSON] літню кухню площею 60,4 кв. метри, зазначену в платі літерою «Б», що знаходиться в с. Гіржове по вул. Набережна, 3, Великомихайлівського району Одеської області (а.с.16) Судом встановлено, що рішенням [PERSON] сільської ради Великомихайлівського району Одеської області № 25 від 14.03.1993 року [PERSON] передано у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства та надано дозвіл на замовлення в проектній організації технічної документації для виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки. Витяг з зазначеного рішення міститься в матеріалах справи (а.с.105). Згідно з матеріалами технічної документації із землеустрою, в 2009 році [PERSON] звернувся до ПП «Виробничо-комерційної фірми «Стелхен» із замовленням на виготовлення землевпорядної документації (а.с.96-123), при цьому замовник [PERSON] надав на підтвердження свого права власності на домоволодіння, яке розташоване на виділенній йому земельній ділянці технічну документацію на домоволодіння станом на 09 вересня 2003 року, в якій було зазначено про належність йому літньої кухні під літерою «Б» (а.с.106-113) Висновком відділу Держкомзему у Великомихайлівському районі Одеської області від 19.03.2009 № 8-8-05/737 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,2500 га в тому числі: забудовані землі 0,1312 га, рілля 0,1188 га , для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0309 із земель житлової та громадської забудови за адресою: вул. Набережна, 3, с. Гіржеве Великомихайлівського району Одеської області.(а.с.103) На підставі вищевказаного рішення сільської ради та технічної документації із землеустрою [PERSON] було видано два державних акти: серії ЯЛ № 450526 від 31.12.2010 року на земельну ділянку площею 0,0309 га для ведення особистого сільського господарства, який сторонами не оспорюється (а.с.25-26) та державний акт серії ЯЛ №450525 від 31.12.2010 року на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який сторонами оспорюється (а.с.125). Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарному засіданні відповідної ради. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельну ділянку із державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади, або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень. Згідно ч. 7ст. 118 ЗК України , у разі згоди на передачу земельної ділянки у власність відповідна рада надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Судом встановлено, що рішенням [PERSON] сільської ради Великомихайлівського району Одеської області № 25 від 14.03.1993 року [PERSON] передано у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства та надано дозвіл на замовлення в проектній організації технічної документації для виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки. Вказане рішення прийняте органом місцевого самоврядування в межах повноважень. Твердження представника позивача про те, що відсутність копії зазначеного рішення та протоколу сесії органу місцевого самоврядування на зберіганні в архівному відділі Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області свідчить про те, що рішення не виносилось, суд оцінює критично, оскільки інші документи, додані до справи, а саме дозвіл на розробку технічної документації на земельні ділянки та наявність належним чином завіреної копії рішення в технічній документації на земельні ділянки це спростовує. Також суд приймає до уваги те, що на підставі зазначеного рішення органу місцевого самоврядування [PERSON] отримав у власність дві земельні ділянки та було видано два державних акти про право власності, але позивач та його представник оспорювали лише правомірність видачі державного акту серії ЯЛ №450525 від 31.12.2010 року на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, тоді як правомірність видачі державного акту серії ЯЛ № 450526 від 31.12.2010 року на земельну ділянку площею 0,0309 га для ведення особистого сільського господарства, позивачем та його представником не оспорювалась. Разом з тим суд встановив, що під час виготовлення технічної документації на земельні ділянки, [PERSON] були надані документи на домоволодіння станом на 09.092003 рік (а.с.106-110), в яких зазначено, що [PERSON] на праві приватної власності належать всі нерухомі побудови, розташовані на присадибній ділянці, тоді як [PERSON] достовірно знав, що 23.09. 2004 року він уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу літньої кухні під літ. «Б» площею 60,4 кв.м., яка розміщена на присадибній ділянці за адресою: с. Гіржове, вул. Набережна, 3, Великомихайлівського району Одеської області(а.с.16). [PERSON] належним чином зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно (а.с.14), отримала дозвіл на реконструкцію приміщення літньої кухні під магазин-бар (а.с.138-157), потім оформила право власності на магазин-бар (а.с.13), якому рішенням [PERSON] сільської ради Великомихайлівського району Одеської області від 05.12.2005 року № 66 була присвоєна юридична адреса: с. Гіржове, вул. Набережна, 3А та виділено під обслуговування земельну ділянку площею 0,011 га (а.с.124). В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що він укладав договір купівлі-продажу літньої кухні, знав про перехід права власності на вказане нерухоме майно до [PERSON], знав про реконструювання літньої кухні в магазин-бар. Відповідно до ст. 120 ЗК України в редакції, чинній на час укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу нерухомого майна, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Суд враховує, що при укладенні вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] не був власником земельної ділянки, а був її користувачем, тобто зазначити про продаж частини земельної ділянки, на якій розташований об»єкт куплі-продажу, в договорі можливості у сторін не було, і з оформленням права власності на нерухоме майно до [PERSON] перейшло право користування частиною земельної ділянки за адресою: с. Гіржове, вул. Набережна, 3. Також в суді підтверджено, що органом місцевого самоврядування було прийняте рішення про виділення земельної ділянки для обслуговування магазину-бару, який належить [PERSON] та вона користувалась вказаною ділянкою хляхом укладення договорів оренди з органом місцевого самоврядування. Оцінивши всі встановлені в судовому засіданні обставини відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що оспорюваний державний акт серії ЯЛ №450525 від 31.12.2010 року на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою с. Гіржове, вул. Набережна, 3, виданий на ім»я [PERSON], порушує права та законні інтереси [PERSON] як власника магазину-бару, розташованого на вказаній земельній ділянці, оскільки при виготовленні технічної документації на земельну ділянку для видачі державного акту [PERSON] був навмисно прихований факт переходу права власності на нерухоме майно до іншої особи та факт виділення органом місцевого самоврядування земельної ділянки для обслуговування вказаного об»єкту нерухомості. Тобто технічна документація із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку [PERSON] у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства в с. Гіржове по вул. Набережна 3 Полоезненської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, на підставі якої був виданий оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку, була складена на підставі недостовірної на час її складання документації. Згідно з правовою позицію Верховного Суду України, викладеною у постанові від 04.06.2014р, винесеній у справі №6-46 цс14, відповідно до ст.ст. 126, с 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. На підставі наведеного суд дійшов до висновку про необхідність визнання недійсним та скасування державного акту серії ЯЛ №450525 від 31.12.2010 року на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: с. Гіржове, вул. Набережна, 3, Великомихайлівського району Одеської області, виданого на ім»я [PERSON] Разом з тим, на думку суду, вимога в частині скасування запису в книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право користування ділянкою, не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Зокрема до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 16.10.2012 року були внесені зміни щодо визначення органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері державної реєстрації майнових прав. У зв'язку з чим повноваження органів Держкомзему, щодо реєстрації прав на землю були припиненні з 1 січня 2013 року. Втратив свою чинність, на підставі постанови КМ України від 17.10.2012 року, «Порядок ведення книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право користування ділянкою, договору оренди». У зв'язку з цим ведення книг при реєстрації майнових прав не передбачено. Дані які вносились до таких книг перенесені до єдиної інформаційної системи Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 10 пункту 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 17.10.2013 року, для припинення речових прав однією із підстав є рішення суду про припинення права власності на нерухоме майно. Тобто, скасування державного акту на право власності на землю саме по собі дає відповідним органам право для внесення змін до державного реєстру. Отже, в частині позовних вимог про скасування запису в книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право користування ділянкою необхідно відмовити. Перевіривши вимоги в частині визнання недійсним рішення тринадцятої сесії шостого скликання [PERSON] сільської ради Великомихайлівського району Одеської області від 19.09.2012 року за № 110 «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення особистого селянського господарства», суд дійшов до наступного. Частиною 4 ст. 116 Земельного Кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що він повторно в 2012 році до [PERSON] сільської ради із заявами про передачу йому земельних ділянок не звертався. Таким чином суд встановив, що оспорюване рішення органу місцевого самоврядування було видано без достатніх правових підстав, з порушенням вимог ст. 116 ЗК України, всупереч наявному рішенню органу місцевого самоврядування від 14.03.1993 року та без урахування того, що зазначена в рішенні присадибна земельна ділянка площею 0,25 га вже на праві приватної власності належала [PERSON] відповідно до державного акту серії ЯЛ №450525 від 31.12.2010 року , виданого 31.12.2010 року. На підставі наведеного суд дійшов до висновку про необхідність визнання недійсним рішення тринадцятої сесії шостого скликання [PERSON] сільської ради Великомихайлівського району Одеської області від 19.09.2012 року за № 110 та про необхідність задоволення позову в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial