Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулась з уточненою позовною заявою в якій просить суд: встановити факт, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] були чоловіком та дружиною і перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу від 26 березня 1996 року зроблено запис за №3; визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 39.9 кв. м. разом з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка. Спадкодавець, за час свого життя не зареєстрував право власності у встановленому законом порядку на вищевказаний житловий будинок, який належав йому на підставі договору дарування від 28 травня 1996 року за реєстровим № 09. Позивач [PERSON] звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії відповідно до п.4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», оскільки відсутня реєстрація правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме: Договору дарування від 28 травня 1996 року за реєстровим №09, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] відповідному органі реєстрації прав власності на нерухоме майно. Спадкове майно складається з: житлового будинку [ADDRESS] . Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з`явився, на розгляд суду від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та з проханням розглянути справу без її участі. Представник відповідача Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області - сільський голова у судове засідання не з`явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без участі представника Красненської сільської ради. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ([NUMBER]), яке складено російською мовою, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб [INFO] . Після реєстрації шлюбу дружині та чоловіку були присвоєні прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » (російською мовою) (а.с.17). Згідно перекладу з казахської та російської мов на українську мову свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб [INFO] . Після реєстрації шлюбу дружині та чоловіку були присвоєні прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.60). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.18). Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Тарутинським РВ УМВС України в Одеській області 9 липня 2002 року прізвище ім`я по батькові заявника на українській мові « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до даних Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області за заявою [PERSON] про прийняття спадщини заведена спадкова справа №56/2019 до майна [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.73-88). Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 28 травня 1966 року за реєстровим №09 [PERSON] належав житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки КП «Тарутинське РБТІ» від 29.10.2019 року №407 виданої [PERSON] в тому, що згідно архівних даних КП «Тарутинське районне бюро технічної інвентарізації» до введення в дію Державного реєстру речових на нерухоме майно (01.01.2013 року), право власності на житловий будинок [ADDRESS] в КП «Тарутинське РБТІ» не зареєстровано (а.с.12). Відповідно до виписки з погосподарської книги №4 на 2016-2020 року Красненської сільської ради Тарутинського району [PERSON] , померлий [INFO] був головою житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Позивач [PERSON] звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії відповідно до п.4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», оскільки відсутня реєстрація правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме: Договору дарування від 28 травня 1996 року за реєстровим №09, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] відповідному органі реєстрації прав власності на нерухоме майно (а.с.16). Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом «а» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За положеннями статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з п.4 ст.25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому питання щодо оформлення права власності на нерухоме майно можливо вирішити лише за спадкоємцями померлої особи в судовому порядку. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.ст. 1268 ЦК України [PERSON] являється спадкоємцем майна померлого чоловіка як спадкоємеця першої черги. До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належати спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Видача свідоцтва про право на спадщину, яка підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що померлий [INFO] [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [PERSON] на підставі договору дарування належав житловий будинок, який останній не встиг зареєструвати в органах реєстрації. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженні доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved