Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача\~про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.06.2017 року, індексний №90680973, їй на праві власності належить земельна ділянка розміром 0,1557 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в с. Мамаївці, Кіцманського району, Чернівецької області, кадастровий номер 7322586500:03:001:0793. Вказує,\~що у продовж 2017-2018 років на вищезазначеній ділянці позивач самочинно збудувала житловий будинок, загальною площею 255,30 кв.м, житловою 118,00 кв.м. без отримання відповідного на те дозволу. Після завершення будівництва Кіцманським районним бюро технічної інвентаризації 02.08.2018 року був виготовлений технічний паспорт. З отриманим технічним паспортом позивач звернулась до начальника Управління ДАБІ України в Чернівецькій області з проханням про введення будинку в експлуатацію, однак їй було відмовлено та запропоновано для вирішення цього питання звернутись до суду. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок який знаходиться за адресою пров. Заводський,14, с.Мамаївці, Кіцманського району, Чернівецької області, загальною площею 255,30 кв.м, в тому числі житловою площею 118,00 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,1557 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 7322586500:03:001:0793. Позивач подала заяву про підтримання позову, відповідач подав заяву про визнання позовних вимог. Просили справу розглянути без їх участі, що вбачається із поданих сторонами письмових заяв. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності учасників справи, які надіслали до суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності,\~\~з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, дійшов наступного висновку. Так,\~ч.1 ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод убачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~\~цим Кодексом. Частинами 1-2\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що\~\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування [PERSON] від 27.06.2017 року належить земельна ділянка розміром 0,1557 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по в с. Мамаївці, Кіцманського району, Чернівецької області, кадастровий номер 7322586500:03:001:0793. Право власності зареєстроване згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.06.2017 року, індексний №90680973. На вказаній\~земельній ділянці\~позивачем було\~збудовано житловий\~будинок (літ.А-І,Мс1,Мс2)\~загальною площею\~255,30\~кв.м,\~в тому\~числі житловою\~площею 118,00\~кв.м.,\~який відповідно\~до технічного\~паспорту виготовленого\~КП «Кіцманське\~РБТІ» станом\~на 08.08.2018\~року складається\~з: навісу (літ.Б), навісу (літ.В), огорожі №1,2, вигрібної ями №3. Відповідно до ч. 1\~ст. 376 ЦК\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Вказаний житловий будинок позивачем було збудовано самочинно, без належного дозволу. Відповідно до Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-УІ дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Як вбачається з листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області від 15.08.2018 № 1024-120/1-1136/1384 позивачу було повідомлено, що відсутні правові підстави для опрацювання питання введення в експлуатацію самочинно збудованого ним будинку. Згідно п. 10\~Постанови КМУ від 13.04.2011 №461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» (у редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 року №750) - у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. У відповідності до ч.1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями\~ст. 376 ЦК України\~передбачено, що житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту (ч.1\~ст. 376 ЦКУ). Однак на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5\~ст. 376 ЦКУ). Окрім того ч.3 і ч.4\~ст. 376 ЦКУ\~передбачають, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, яка не була відведена їй для цієї мети, за умови надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно та за умови, якщо власник чи користувач земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці. Тобто, виходячи з положень\~статті 376 Цивільного Кодексу, право власності на результат самочинного будівництва набувається не в загальному порядку, а в спеціальному\~на підставі рішення суду. Саме таке рішення суду подається для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Як зазначалося вище, позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, при цьому у відповідності з її цільовим призначенням. Самочинно збудований будинок не порушує прав інших осіб, про що свідчить позиція відповідача та відповідає державним будівельним, а також протипожежним і санітарно-епідеміологічним нормам. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на збудований ним самочинно житловий будинок.

Outcome: approved