Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 25.04.2008 року між нею та ВАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № 101.6-01/51 за умовами якого банк надає позивачу грошові кошти у розмірі 106 407,00 грн. 24.12.2012 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 241212НВ. В подальшому 17.02.2014 р. між ТОВ «Кредекс фінанси» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» також було укладено договір відступлення права вимоги грошових зобов»язань за кредитними договорами. Позивач не була стороною договору між відповідачами, проте в розумінні положень ст. 215,216 ЦК України її права порушені, укладанням спірного договору. Про укладання договору між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Кредекс Фінанс» позивач дізналась лише 15.02.2016 року у Апеляційному суді м. Києва. Положеннями ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов»язанні відбувається без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. І при цьому, відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У п. 3.1.7. оскаржуваного договору від 17.02.204 року зазначено, що новий кредитор повинен повідомити боржника про зміну кредитора протягом 10 календарних днів. Позивач, як боржник не отримувала такого повідомлення . Крім того, вимоги були відступлені за грошову винагороду, що має ознаки факторингу і при цьому не узгоджено ціну договору уступки права вимоги. Також у позивача немає впевненості, що укладаючи договір новий кредитор має необхідній обсяг цивільної дієздатності - чи включений він до реєстру фінансових установ. За таких обставин [PERSON] просить суд зважаючи на положення чинного цивільного законодавства України визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 17 лютого 2014 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс»; стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс»на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заперечував щодо задоволення вимог. Зазначив, що при укладанні спірного договору сторонами було дотримано всіх висог чинного законодавства. Будь - які рішення укладання такого договору несе новий кредитор, і це жодним чином не є підставою для визнання угоди недійсною. Представник ТОВ «Кредекс Фінанс» в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв кА клопотань від нього в адресу суду не надходило. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що 25.04.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 101.6-01/51 за умовами якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 106 407,00 грн. 24.12.2012 р. між ПАТ «ВТБ Банк», який є правонаступником ВАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Кредекс фінанси» було укладено договір про відступлення права вимоги № 241212нв за умовами якого до нового кредитора ТОВ «креденс Фінанс» перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 101.6-01/51 від 25.04.2008 р. В подальшому, а саме 17.02.2014 р. договір про відступлення прав вимоги було укладено між ТОВ «Кредекс фінанси» та ТОВ «фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за умовами якого первісний кредитор ТОВ «Кредекс Фінанс»» передає новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» свої права вимоги до Боржників, а новий кредитор набуває правам кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Як свідчить витяг з додатку № 1 до договору від 17.02.2014 р. новому кредитору було передано і право вимоги за кредитним договором № 101.6-01/51 від 25.04.2008 р. укладеним між [PERSON] та ВАТ «ВТБ Банк». Позивач вважає, що договір відступлення права вимоги має бути визнано недійсним, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства України та порушує права боржника. За положеннями ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В свою чергу приписами ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому приписами ст. 518 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов»язанні , він має право висунути проти первісного кредитора заперечення. Представник позивача зазначає, що [PERSON] не було повідомлено про заміну кредитора та не надано доказів прав нового кредитора. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Зазначене [PERSON] у позові не є , в розумінні положень чинного законодавства України підставою, яка свідчить про недійсність угоди. Також, на думку суду, не є підставою для визнання угоди недійсною і твердження позивача щодо неузгодження ціни договору, зважаючи на вищенаведені норми матеріального права. Також слід зазначити, що спірний договір має всі ознаки, притаманні правовідносинам, які виникають у разі заміни сторони у зобов»язанні встановлені Цивільним кодексом України, зважаючи на передачу прав новому кредитору за правочином - кредитним договором № 01.6-01/51 від 25.04.2008 р. укладеним між [PERSON] та ВАТ «ВТБ Банк». Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні стороною позивача не була доведена та обставина, що правовідносини, які виникли між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Кредекс Фінанс» регулюються положеннями ст. 1077 ЦК України та Законом України «Про фінасові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Встановлення плати за договором про відступлення прав вимоги не свідчить про укладання договору факторингу та не суперечить вимогам цивільного кодексу України, оскільки ч. 5 ст. 626 ЦК України передбачено. що договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. ЦК України, в розділі, що регулює правовідносини сторін, інших осіб у зв»язку із заміною сторони у зобов»язанні не місить обмежень щодо встановлення плати за відступлення права вимоги. За таких обставин, підстави для визнання угоди недійсною відсутні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed