Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який було уточнено, до [PERSON] , про поділ майна, що належить подружжю на праві сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, посилаючись на те, що 11 серпня 1973 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, актовий запис №26. 13 січня 2005 року шлюб між сторонами було розірвано. За час шлюбу було побудовано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] домовитись з відповідачем щодо поділу майна, яке є спільною сумісною власністю, не вдалося, а тому позивачка була змушена звернутись до суду з позовом. У судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним шляхом, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи попереджався своєчасно та належним чином, але листи за зареєстрованою адресою не отримував, відзиву на позов, як і будь-яких доказів, до суду не надав. Згідно ст. 131 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або знаходиться. Суд вважає можливим розглянути справу заочно у загальному позовному провадженні, за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які у сукупності, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.08.1973 року, між позивачкою та відповідачем Лукашівською сільською радою Запорізького району Запорізької області було зареєстровано шлюб, актовий запис №26. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між сторонами було розірвано 13 січня 2005 року, актовий запис №04. Як вбачається зі змісту свідоцтва [NUMBER] на право власності на житловий будинок від 24 червня 1998 року, спірний житловий будинок належить відповідачу [PERSON] Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, власником будинку за адресою: [ADDRESS] зазначений - [PERSON] . Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, що також встановлено ч. 3 ст. 368 ЦК України. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, шлюб між сторонами було укладено у серпні 1973 року, право власності на спірний житловий будинок було набуто у червні 1998 року, тобто за час шлюбу між сторонами, а тому спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи, що шлюб між сторонами було розірвано в 2005 році, добровільно домовитись про поділ спільного майна сторонам не вдалось, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved