Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.02.1999 року помер її дідусь [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, а саме: житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами в с. Залісоче по вул. 9 Травня, 13 Ківерцівського району Волинської області. 11.03.1994 року від імені [PERSON] було залишено заповіт, згідно якого останній заповів належний йому будинок з надвірними будівлями в рівних частках [PERSON] та [PERSON] [PERSON], за погодженням Органу опіки та піклування Ківерцівської РДА, подала до Ківерцівської нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] У даний час вона звернулася до нотаріальної контори для документального оформлення свого права на спадщину за заповітом, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами в с. Залісоче по вул. 9 Травня, 13 Ківерцівського району Волинської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутності /а.с. 26/. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про визнання заявленого позову та розгляд справи у їх відсутності /а.с. 27, 29/. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 052957, актовий запис № 5, виданого 05.02.1999 року Дідичівською сільською радою Ківерцівського району Волинської області, [PERSON] помер 05.02.1999 року /а.с. 5/. Таким чином, на момент відкриття спадщини діяв Цивільний Кодекс України в редакції 1963 року, оскільки часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, тому при вирішенні даного позову слід застосовувати норми даного Кодексу. Статтею 549 ЦК України (редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що прийняв спадщину. Згідно довідки виконавчого комітету Дідичівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області №876 від 08.06.2015 року, після смерті [PERSON] залишилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами в с. Залісоче по вул. 9 Травня, 13 Ківерцівського району Волинської області, у фактичне володіння яким, шляхом постійного догляду за будинком та присадибною земельною ділянкою, вступила [PERSON] /а.с. 6/. Належність вищезгаданого майна померлому [PERSON] підтверджується витягом з по господарської книги № 10 за 1999 рік Дідичівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області /а.с. 7/. Статтею 527 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України (редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до заповіту, посвідченого Дідичівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області 11.03.1994 року, [PERSON] заповів належний йому житловий будинок з надвірними будівлями в с. Залісоче [PERSON] та [PERSON] в рівних частках /а.с. 9/. Родинні відносини спадкодавця [PERSON] з позивачем [PERSON], а саме що остання приходиться йому онукою, підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], з якого слідує, останній є сином померлого, свідоцтвом про народження [PERSON], згідно якого вона приходиться донькою [PERSON], а зміна її прізвища з [PERSON] на [PERSON] пояснюється її одруженням та присвоєнням прізвища чоловіка після реєстрації шлюбу /а.с. 11-12/. Як вбачається з повідомлення Ківерцівської державної нотаріальної контори № 827/01-16 від 15.07.2015 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 40934618 від 14.07.2015 року, після смерті [PERSON], 28.07.1999 року онука спадкодавця - [PERSON], за згодою органу опіки та піклування, звернулася із заявою про відмову від належної частки спадщини. Також 28.07.1999 року онука спадкодавця - [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці не зверталися /а.с. 20-21/. В силу ст. 553 ЦК України (ред. 1963 року), садкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно ст. 554 ЦК України (ред. 1963 року),в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Правила цієї статті не застосовуються до випадків, коли спадкоємець відмовився від спадщини на користь іншого спадкоємця, держави чи державної, кооперативної або іншої громадської організації (стаття 553 цього Кодексу) або коли замість спадкоємця, який відпав, призначено іншого спадкоємця (підпризначення спадкоємця - стаття 536 цього Кодексу). Разом з тим, постановою державного нотаріуса Ківерцівської державної нотаріальної контори № 573/02-31 від 09.06.2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно /а.с. 13/. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Залісоче по вул. 9 Травня, 13 Ківерцівського району Волинської області, в порядку спадкування за заповітом та на 1/2 частину вищевказаного майна в порядку спадкування за законом, після смерті діда, [PERSON], який помер 04.02.1999 року.

Outcome: approved