Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; стягнення аліментів розпочати з дати подачі позовної заяви і проводити до досягнення дітьми повноліття. В позові покликається на те, що з відповідачем одружилися 18 жовтня 2008 року, шлюб зареєстрований Пнівською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 22 від 18.10.2008. За час шлюбу в сторін народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Городенківського районного суду шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем, перебувають на її утриманні та вихованні. Відповідач жодних коштів на проживання та утримання дітей не дає, та нічим не забезпечує, не турбується про їх життя та здоров`я. Позивач самостійно намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші покладені на неї законом обов`язки. На момент звернення до суду з позовом між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати їх неповнолітніх дітей. Відповідач фізично здоровий, має можливість надавати матеріальну допомогу дітям, але добровільно цього не робить. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовільнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки). Відповідач причин неявки суду не повідомив, відзив не подав. Згідно положень ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч.2 статті 223 ЦПК України підстав для повторного відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2019 року по справі № 342/754/19 (провадження № 2/342/579/2019), яке 20.01.2020 набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 18.10.2008 Пнівською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 22; дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено на проживанні з матір`ю [PERSON] . Те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками[PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стверджується копіями їх свідоцтв про народження, виданими виконкомом Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, відповідно серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Довідками про реєстрацію місця проживання особи, виданими Поточищенською сільською радою стверджується, що діти сторін: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7-8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що відповідач не надає кошти для утримання дітей в достатньому розмірі. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Приймаючи до уваги положення ст.ст. 181-183 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася до суду з позовом 11.03.2020, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved