Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. У позовній заяві позивач посилається на те, що вона є одноосібним власником житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Позивач зазначає, що згідно з довідкою Баранинської сільської ради від 31.03.2021 року № 31 у її будинку за адресою: [ADDRESS] , крім неї зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 31.03.2021 року підтверджується факт того, що з вересня 2016 року по теперішній час [PERSON] , [INFO] , не проживає у зазначеному будинку. Як зауважує позивач, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не користується. Факт реєстрації відповідача в будинку порушує право на вільне розпорядження і користування майном. У зв`язку з тим, що позивач не може оформити субсидію, сплачує зайві комунальні платежі та через інші перешкоди користування майном, пов`язані із реєстрацією відповідача у її будинку, просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований в [ADDRESS] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Виклик відповідача постановлено здійснити в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому у прохальній частині позову просить розгляд справи провести без її участі, а також подала до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є власником в цілому будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 29.07.2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (номер витягу: 1301985). Відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим у будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою відділом обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області від 19.04.2021 року за вих. № 3.8/3635. Згідно з довідкою, виданою Баранинською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області від 31.03.2021 року за № 311, в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки, виданої Баранинською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області від 08.04.2021 року за № 348, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 31.03.2021 року вбачається, що в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору дарування від 29.07.2003 року, починаючи з вересня 2016 року по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , фактично на проживає. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач не проживає у належному [PERSON] будинку понад один рік і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку не наведено, а тому, суд вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] , що належить позивачу на праві власності. За таких обставин, беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, суд зазначає, що оскільки за змістом ст. 7 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням, то ухвалене у даній справі рішення суду про втрату відповідачем права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 908 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved