Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, [PERSON], по якому просить визнати незаконним рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів № 524 від 13 липня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови», в частині передачі у власність [PERSON] 31/50 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,067 га по вулиці Ярославська 81/53 в м. Кропивницький; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю Серії КР № 00002617 від 04.11.1997 року, яка розташована за адресою: м. Кропивницький, вул. Ярославська, 81/53, площею 0,067 га (кадастровий номер 3510100000:11:111:0019), виданий [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі Рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів № 524 від 13 липня 1994 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів № 524 від 13 липня 1994 року передано у приватну власність земельні ділянки з видачею державних актів. В 1997 році отримали державні акти на право власності на земельну ділянку за адресою: м. Кіровоград, вул. Ярославська, 81/53, [PERSON] - на 31/50 частину, [PERSON] - на 19/100 частини, [PERSON] - на 19/100 частини. Позивач вважає, що рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, народних депутатів № 524 від 13 липня 1994 року є незаконним, так як виконавчий комітет Кіровоградської міської ради не перевірив законних підстав знаходження в користуванні [PERSON] земельної ділянки в тій частині на яку остання подала заяву про приватизацію, не витребував довідку БТІ про визначення первинних ідеальних часток. Згідно договору купівлі-продажу від 19.12.2011 року р. № 2053, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], позивач являється власником 59/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Ярославській 81/53 в м. Кіровограді, та згідно договору купівлі-продажу від 19.12.2011 року р. № 2056, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], власником 19/50 частин земельної ділянки. Співвласником іншої 41/100 частини будинку є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради Кіровоградської області. Також вона є власником 31/50 частини земельної ділянки на підставі Державного акту від 04.11.1997 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 4659. Під час придбання позивачем в 2011 році частини житлового будинку та земельної ділянки, продавці і відповідач запевняли, що між сторонами відсутні будь-які спори щодо користування земельною ділянкою, фактичне користування відповідає їх первинним 17/50 та 33/50 часткам, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 10.04.1967 року, відповідно до якого [PERSON] придбала 17/50 частини від цілого житлового будинку по вул. Ярославській, 81/53. Після 1967 року співвласники неодноразово проводили перерахунки ідеальних часток в житловому будинку у зв'язку з добудовами. Добудови узаконюватись рішенням Кіровоградської міської ради №553 від 07.04.1969 року, яким [PERSON] узаконено добудови та надано дозвіл на перерахунок часток без права перерозподілу земельної ділянки. Аналогічне рішення міськвиконкому № 1904 від 09.11.1971 року, яким співвласникам затверджено частки у розмірі [PERSON] 17/25 та [PERSON] 8/25 і також без права перерозподілу земельної ділянки. Останній перерахунок ідеальних часток співвласників перед приватизацією земельної ділянки було проведено в 1980 році на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради м. Кіровограда №671 від 02.07.1980 року, згідно якого співвласники, отримали Свідоцтва про право власності від 17.07.1980 року, згідно яких частки співвласників в житловому будинку склали: [PERSON] - 31/50 частка, [PERSON] - 19/100 частки, [PERSON] - 19/100 частки. Позивач вважає, що [PERSON] на підставі незаконно отриманого державного акту заявляє вимоги про передачу їй в користування земельної ділянки в розмірі 31/50 частини, чим порушує права позивача. В ході розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги та просить визнати незаконним рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської [PERSON] народних депутатів № 524 від 13 липня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови « щодо приватизації земельної ділянки площею 0,067 га по вул. Ярославська, 81/53 в м. Кіровограді; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності ЯИ №011888, зареєстрований 05.03.2002 року, скасувати запис про реєстрацію державного акту в поземельній книзі № 9886; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3510100000:11:111:0019 Серія ЯИ № 011688 від 07.07.2010 року, скасувати запис про реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 011039000412 від 12.07.2010 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Кіровоградської міської ради в судове засідання не зявився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи за відсутності представника. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, завернулась до суду із заявою про застосування до позовних вимог строку позовної давності /а.с. 131-132/, так як право власності на 19/50 часток у праві спільної часткової власності на спірну земельну ділянку перейшло до [PERSON] відповідно до договору купівлі - продажу частки у праві спільної часткової власності на землю, який було укладено 19 грудня 2011 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі № 2056. Таким чином, представник відповідача вважає, що саме з дати вчинення правочину, почав спливати строк позовної давності щодо будь-яких претензій [PERSON] до [PERSON] Тобто ще 19 грудня 2011 року позивачу було відомо про порушення його права, таким чином вважає, що строк позовної давності сплинув ще 20.12.2014 року, проте позивач звернулася до суду лише 27.04.2017 року. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 10.04.1967 року, [PERSON] придбала 17/50 частини житлового будинку по вул. Ярославській, 81/53 /а.с. 13-14/. Після 1967 року у будинку відбувались добудови, які були узаконені рішенням Кіровоградської міської ради №553 від 07.04.1969 року, та надано [PERSON] дозвіл на перерахунок часток без права перерозподілу земельної ділянки /а.с. 16-17/. Рішенням міськвиконкому № 1904 від 09.11.1971 року, співвласникам затверджено частки у розмірі [PERSON] - 17/25 та [PERSON] - 8/25 без права перерозподілу земельної ділянки /а.с. 15/. Згідно свідоцтв про право власності на побудову від 17 липня 1980 року, будівлі за адресою: м. Кіровоград, вул. Ярославській, 81/53, належали: [PERSON] 19/100 ч., [PERSON] 31/50 ч., [PERSON] 19/100 ч. /а.с. 8-10/. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів № 524 від 13 липня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови» передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки площею та розмірами визначених при встановленні меж в натурі /на місцевості/ з видачею Державних актів на право приватної власності на землю громадянам, переліченим у списку, що додається /а.с. 6-7/. [PERSON] було передано 31/50 ч. земельної ділянки за адресою: вул. Ярославська, 81/53, а [PERSON] 19/50 ч. /а.с. 6-7/. В 1997 році [PERSON] отримала державний акт на право власності на 31/50 ч. спірної земельної ділянки /а.с. 5/. В 2009 році виготовлено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку по вул. Ярославська, 81/53 в м. Кіровограді. Було складено кадастровий план земельної ділянки масштабі 1:500, присвоєно кадастровий номер земельній ділянці та виготовлено державний акт ЯИ №011688 від 07.07.2010 року, який зареєстровано 12.07.2010 року в Книзі записів реєстрацій державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011039000412, кадастровий номер земельної ділянки 3510100000:11:111:0019 на імя [PERSON] з часткою 251/1000 та [PERSON] з часткою 129/1000, [PERSON] 31/50 частка /а.с. 11-12/. Згідно договору купівлі-продажу від 19.12.2011 року р. № 2053, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] позивач придбала у [PERSON] та [PERSON] 59/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Ярославській 81/53 в м. Кіровограді. Згідно договору купівлі-продажу від 19.12.2011 року р. № 2056, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], позивач придбала у [PERSON] та [PERSON] 19/50 частин земельної ділянки за адресою: вул. Ярославська, 81/53 в м. Кіровограді /а.с. 18-19/. Також 19 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано заяву, що співвласники спільної часткової власності в м. Кіровограді по вул. Ярославській 81/53, територіальних претензій один до одного не мають і погоджуються на користування земельною ділянкою, яка зазначена в технічному паспорті, виданому ОКП КООБТІ станом на 30.06.2010 року, заява підписана особисто сторонами /а.с. 39/. На даний час земельна ділянка за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Ярославська. 81/53 кадастровий номер 3510100000:11:111:0019 належить: 31/50 частки на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі державного акту на право власності ЯИ № 011888, зареєстрований 05.03.2002 року, реєстраційний номер 9886, що підтверджується витягом з Поземельної книги про земельну ділянку № витягу 0000160(2097) від 08.11.2011 року, виданого Управлінням Держкомзему у місті Кіровограді Кіровоградської області бланк Серія КГ -351010000; 19/50 частки на праві спільної часткової власності [PERSON] згідно запису в Державному акті ЯИ № 011688 на підставі договору купівлі-продажу № 2056 від 19.12.2011 року, зазначений акт видано на імя [PERSON] 07.07.2010 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За приписом ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до основного закону, ст. 19 Конституції України, органи держави влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України. Відповідно до ст. 3 Закону «Про місцеві [PERSON] народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», місцеве та регіональне самоврядування здійснюється на принципах законності. Відповідно до вимог ст. 42 Земельного кодексу України, що діяла на час прийняття рішення органом місцевого самоврядування про приватизацію спірної земельної ділянки встановлювалось, що громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом. Аналогічна норма діяла і на час проведення перерахунку часток в 1980 році - ст. 91 Земельного кодексу України. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, даними в п.21 постанови від 25.12.1996 року №13 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд повинен врахувати, що в разі , коли до вирішення спору між співвласниками будинку про порядок користування земельною ділянкою такий порядок ними не визначався, слід виходити з розміру їх часток у спільній власності на будинок на час перетворення спільної сумісної власності у спільну часткову або на час виникнення останньої. Виходячи з положень ст. 152 ЗК України та роз'яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Відповідно до статті 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Виконавчий комітет Кіровоградської міської ради не перевірив законних підстав знаходження в користуванні [PERSON] земельної ділянки в тій частині на яку остання подала заяву про приватизацію, не витребував довідку БТІ про визначення первинних ідеальних часток. Отже, незаконно та безпідставно передано у власність [PERSON] більшу земельну ділянку ніж та на яку вона має право, а саме, замість 17/50 частки їй передано 31/50 частку земельної ділянки. За вказаного, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також, представник відповідача [PERSON] в письмовій заяві від 27 вересня 2017 року просила суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності /а.с. 131-132/. Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. 20 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], по якій просила виділити в натурі [PERSON], [INFO], 31/50 частку земельної ділянки, що знаходиться по вул. Ярославська, 81/53 у м. Кіровограді, загальна площа якої складає 0,667 га, кадастровий номер 3510100000:11:111:0019, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій відповідно розміщена частка житлового будинку. Ухвалою суду від 02 грудня 2015 року було відкрито провадження по вказаній справі. Ухвалою суду від 01 березня 2016 року по справі було замінено неналежних відповідачів [PERSON] та [PERSON] на належного відповідача [PERSON]. Тобто, з матеріалів справи вбачається, що до 2016 року між співвласниками не виникало жодних спорів щодо користування земельною ділянкою, а отже позивач не знала і не могла знати, що існує порушення її прав. Суд погоджується з доводами представника позивача, що саме з часу звернення [PERSON] до суду [PERSON] дізналась про порушення своїх прав. За вищевикладеного, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує судовий збір з відповідачів на користь держави.

Outcome: approved