Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON], звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з [PERSON], мотивуючи тим, що з 04 жовтня 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні стосунки подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач вважає, що шлюб носить лише формальний характер, неодноразові намагання владнати сімейні стосунки результату не приносили, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, примирення між подружжям неможливе. 17 січня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі за позовом[PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу 16 березня 2018 рокуДніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі строком на два місяці - до закінчення строку для примирення, визначеного судом. 07 травня 2018 рокуДніпровськимрайонним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, пояснила, що з 04 жовтня 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі у подружжя народилось донька - [PERSON], [INFO]. Позивач наголосила, що подружнє життя між сторонами не склалось, у відносинах подружжя виникла недовіра та втрата поваги одне одного, почали виникати конфлікти та скандали, намагання позивача налагодити сімейні відносини не найшли підтримки з боку відповідача, що призвело до припинення фактичних шлюбних відносин. Протягом тривалого часу подружжя сімейно-шлюбні відносини не підтримують, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, поновлювати сімейно-шлюбні стосунки позивач наміру не має, вважає, що вони як подружжя не мають майбутнього, за час наданий судом для примирення відповідачем не вживалось жодних заходів для відновлення сімейно-шлюбних стосунків, в свою чергу позивач не змінила своє ставлення до відповідача, як чоловіка, наполягає на припиненні шлюбу, оскільки, на її думку,подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та впливає на психоемоційний стан малолітньої дитини, яка постійно виступає свідком напружених відносин між батьками. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, які надавались позивачем в судовому засіданні. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив в позові відмовити на підставі обставин, наведених у відзиві на позов та письмових заперечень, які долучено до матеріалів справи (а. с. 54-55, 74-75), додатково пояснив, що з 04 жовтня 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну доньку, яку виховають спільно, відповідач визнає той факт, що відносини між подружжям напружені, між ними виникають конфлікти на побутовому підґрунті, оскільки відповідач офіційно не працевлаштований, не має достатніх доходів для утримання сім'ї, однак займається домашнім господарством та вихованням доньки, вважає, що рішення позивача про розірвання шлюбу є передчасним, непорозуміння, які виникли між подружжям носять тимчасовий характер, тому відповідач не втрачає надію на відновлення сімейно-шлюбних відносин, має намір вживати всіх можливих заходів для збереження сім'ї заради їх малолітньої дитини. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі з підстав наведених у відзиві та письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи (а. с. 54-55, 74-75), та пояснень, які надавались відповідачем у судовому засіданні. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як з'ясовано судом, з 04 жовтня 1997 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у подружжя народилась донька - [PERSON], [INFO]. За змістом положень ч. 3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Під час розгляду справи, за клопотанням відповідача, судом постановлено ухвалу про надання сторонам строку для примирення тривалістю два місяці. (а.с. 128-129) Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Як з'ясовано судом, підтверджується пояснення сторін, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, подружжя сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, факт припинення сімейно-шлюбних відносин не заперечується відповідачем, в свою чергу позивач наголошує, що його рішення про розірвання шлюбу є виваженим та остаточним, за час наданий судом для примирення позивач не змінила своє відношення до відповідача, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має, наполягає на розірванні шлюбу. При вирішенні спору, суд враховує той факт, що позивач не бажає підтримувати у подальшому шлюбні стосунки з чоловіком, заходи, вжиті судом для примирення подружжя, не привели до позитивного результату, в той же час суд не може примусити подружжя до відновлення сімейно-шлюбних відносин та збереження шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ст. 112 Сімейного кодексу України) Згідно положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оцінивши наявні у справі докази, вислухавши позицію учасників справи щодо предмету позову, суд вважає доведеним той факт, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved