Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа відділ опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 06.01.2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, та від даного шлюбу народила сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . З 2010 року з відповідачем не проживає, а з 24.06.2011 року шлюб розірвано. Діти весь час мешкають з [PERSON] .. В 2011 році позивачка разом із дітьми переїхала проживати в м. Первомайськ Миколаївської області. На грудень 2019 року заборгованість зі сплати аліментів на користь дітей складає 79246,83 грн.. На даний час син вже дорослий, донька [PERSON] навчається в 6 класі Первомайської загальноосвітньої школи. Відповідач участі у вихованні дітей не брав з 2011 року. Всі майнові та побутові питання щодо утримання дітей вирішуються позивачкою самостійно. Батько дітей [PERSON] самовільно усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, проживає окремо, вихованням та утриманням дитини не займається, здоров`ям не цікавиться, матеріально не забезпечує дітей, хоча знає їх адресу і телефони, тому що інколи відповідач дзвонить сину із телефону, який не визначається номер. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради по справі про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] винесено рішення про позбавлення батьківських прав. У зв`язку з наведеним просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про час, місце та дату судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення про судовий виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, тому згідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим про дату, час і місце судових засідань. Заяв про відкладання розгляду справи, про причини неявки, про розгляд справи у його відсутності суду не надав. Відзиву на позов суду не надав. Представник третьої особи відділу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської областів судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника третьої особи та прийняти рішення в інтересах малолітньої дитини. На підставі п.п.2,4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 28.10.2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 22.11.2019 року, встановлено заборгованість по аліментам [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини, доньки [PERSON] , [INFO] , станом на жовтень 2019 року становить 73721,08 грн. (а.с. 7-8). Відповідно до висновку № 2109/03-01-26 від 27.03.2020 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до довідки № 02-04/168 від 27.02.2020 р., виданої Первомайською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №16, за період навчання дитини батько вихованням та навчанням доньки не цікавився, школу не відвідував, не брав участі у батьківських зборах і житті класу (а.с. 10). Відповідно до довідки № 56 від 26.02.2020 року, виданої ДНЗ ясла-садок №30 «Краплинка» [PERSON] в тому, що її дитина [PERSON] дійсно виховувалась в дошкільному навчальному закладі з 2010 року по 2013 рік. За зазначений період батько вихованки [PERSON] , 1980 року народження, не брав участі у вихованні доньки та дошкільний заклад не відвідував (а.с.11). Відповідно до вимог ст. ст. 48, 51 Конституції України, - кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Дитинство і батьківство охороняються державою. Ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, передбачає, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 2 ст.150 Сімейного кодексу України зобов`язує батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати до самостійного життя. Ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте суд вважає, що немає підстав вважати і не знаходить виняткового випадку і конкретних обставин справи для вирішення питання про не позбавлення батьківських прав відповідача, тому що таких конкретних обставин і виняткового випадку у суді не встановлено. Відповідач до наступного часу не змінив свого ставлення до дитини. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши в сукупності надані докази, а також беручи до уваги те, що згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Сторони та інші особи, які брали участь у справі, мали рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. На підставі ст.ст. 164, 165, 166, ст. ст.180-182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved