Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відповідачем [PERSON] вони проживали разом без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилась дитина - донька [PERSON], [INFO]. На теперішній час вони мешкають окремо, дитина проживає з нею, відповідач не надає коштів на утримання дитини. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 гривень до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, просить суд стягувати з нього аліменти у розмірі 1/ 4 частини його заробітку. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, де зазначений як батько дитини відповідач [PERSON] Отже встановлено, що сторони разом не проживають, сумісного господарства не ведуть, сімейні відносини між собою не підтримують по причині їх розпаду. Згідно з ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Позивач працює, її середня заробітна плата складає 1700 грн., однак зазначених коштів не вистачає для гідного утримання доньки, дитина проживає спільно з позивачкою, окремо від відповідача. Відповідач офіційно не працевлаштований, ухиляється від надання позивачці в добровільному порядку матеріальної допомоги, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину від другого шлюбу, [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із змісту ч. 3 ст. 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька і (або) у твердій грошовий сумі. Відповідно до ст. 184 СК України у випадках, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частку доходу одержує в натурі чи при наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання про вид та розмір стягнення аліментів, суд враховує положення ст. ст. 184 СК, за якою якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.Суд враховує, що за відсутності стабільного заробітку відповідача та відсутності постійного джерела отримуваних доходів, аліменти мають бути стягнені у твердій грошовій сумі. З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що відповідач не працює, не має стабільного доходу, тож стягнення аліментів у частці до заробітку неможливе. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На обставини, які у відповідності до ст.182 ЦПК України можуть бути враховані при визначені аліментів, відповідач не посилається і докази не надає. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просить про стягнення аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно на дитину, проте матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження зазначених у позовній заяві обставин, хоча у відповідності до статей 10 і 60 ЦПК України повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів спроможність відповідача до такої виплати. Разом з тим, відповідач теж всупереч зазначеним вимогам не надав доказів про характер занять та джерело існування, розмір фактичних своїх доходів. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При вирішенні питання про розмір аліментів суд виходить з того, що розмір прожиткового мінімуму дитини відповідного віку становить понад 1000 гр., а батьки мають обов'язок у рівних частках забезпечувати дитину у відповідності до ст. 180 СК. Посилання відповідача на нездатність сплачувати аліменти на можливість сплачувати на дитину лише 30% прожиткового мінімуму є безпідставними. Так, відповідач є працездатним, жодних доказів на підтвердження існування будь-яких перешкод для працевлаштування не надав. Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров'я, а також те, що відповідач має на утриманні ще одну дитину [PERSON], [INFO], в добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання дитини, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 СК України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому

Outcome: partial