Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення, посилаючись на те, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 14.11.2012 р., позивач є власником житлового будинку6, що вул. Пілотськійу м. Хмельницькому. Згідно п. 7 вказаного договору дарування, житловий будинок від прав третіх осіб вільний, та він не переданий у найм(оренду). Позивачу стало відомо зі слів працівників поліції, що за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] Відповідач користується літньою кухнею без будь-яких правових підстав, так як під час оформленням договору дарування та переходу права власності на вказаний будинок і реєстрації його за ним ніяких домовленостей про подальше використання літньої кухні, тай всього будинковолодіння між ними не було, а попередній власник не повідомив позивача про те, що у вказаному будинку зареєстровані інші особи. [PERSON] посилається на те, що вона та відповідач не укладали жодних договорів, які б давали [PERSON] підстави використовувати літню кухню у власних цілях. [PERSON] посилається на те, що відповідач самоправно зайняв житлове приміщення. Відповідач не є членом сімї позивача, спільного господарства не ведуть, а на вимогу звільнити житлове приміщення відповідач не реагує. [PERSON] не несе витрати по утриманню будинку та на оплату житлово-комунальних послуг, втручається в роботу газової системи. Позивач викликала поліцію і відповідно до кримінального провадження вона є потерпілою по справі. [PERSON] посилається на те, що вона не має можливості без перешкод користуватись та проживати в будинку, що належить їй на праві приватної власності. Відповідач добровільно відмовляється звільнити будинок та знятися з місця реєстрації, тому вона вимушена звернутись до суду за захистом свого права, як власниці означеного будинковолодіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Просить усунути перешкоди власністю [PERSON] в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом виселення [PERSON] з будинку №6, вул. Пілотська у м. Хмельницькому. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.3 ст. 116 Житлового кодексу України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до договору дарування житлового будинку від 14.11.2012 р. є власником житлового будинку6, що вул. Пілотській у м. Хмельницькому. У житлового будинку6, що по вул. Пілотській у м. Хмельницькому, зареєстрований та проживає [PERSON] з 4.03.2008 р. Судом встановлено, що 4.05.2017 р. внесено відомості до ЄРДР за фактом викрадення чавунних труб опалення на загальну суму 2000 грн. у житлового будинку6, що вул. Пілотській у м. Хмельницькому. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо виселення відповідача без надання житлового приміщення не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів щодо порушення відповідачем правил співжиття та застосування щодо останнього заходів громадського впливу.

Outcome: dismissed