Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про зміну розміру аліментів та додаткових витрат на дитину. У позові вказувала, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 07.10.2010 року по 15.04.2013 року. Рішенням Вижницького районного суду від 04.04.2013 року шлюб розірвано. У шлюбі, [INFO] народився син [PERSON] , який на даний час проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Вижницького районного суду від 18.01.2013 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.12.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати, викликані хворобою сина, у розмірі 150,00 грн. щомісячно. Надати докази щодо матеріального становища відповідача не може, оскільки у неї відсутня будь-яка інформація щодо його місця роботи. Але їй відомо, що він є здоровим та працездатним, а отже не тільки зобов`язаний, але і має можливість забезпечити належний рівень матеріальної допомоги на утримання свого сина, оскільки, враховуючи інфляційні процеси в Україні, розмір аліментів, що стягнуті судом у 2013 році, є на даний час недостатнім для забезпечення всіх потреб дитини. Їх син, [PERSON] у зв`язку з існуючим захворювання та патологічним станом, отримав інвалідність. Намагається забезпечувати належний рівень життя дитини, що пов`язане з розвитком здібностей, підтримання здоров`я, належного харчування та навчання, що свідчить про відповідність її дій принципам Конвенції про захист прав дитини, положенням Сімейного кодексу України та спрямованості таких дій на створення необхідних та достатніх умов для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Розмір стягнутих з відповідача судом аліментів є меншим, ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, що є підставою для зміни суми аліментів, що стягуються з відповідача. Враховуючи те, що відповідач є батьком дитини, зобов`язаний нарівні з нею утримувати дитину до досягнення нею повноліття, є працездатним та має задовільний стан здоров`я, вважає за можливе здійснити стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією. З огляду на те, що дитина має патологічний стан, викликаний хворобою, і це змушує періодично проходити курси лікування та діагностики, на що витрачаються значні грошові кошти, а отже просить суд збільшити додаткові щомісячні витрати на дитину, викликані хворобою, з розміру 150,00 грн. до 1000,00 грн. Посилаючись на ст.ст.180-182, 184, 185, 192 СК України просила: змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] , та стягувати з відповідача на її користь аліменти на неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; стягувати з [PERSON] на її користь додаткові витрати, викликані хворобою сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Підтримала відповідь на відзив на позов відповідача, у якій зазначила, що рішення Вижницького районного суду від 18.01.2013 року по цивільній справі №2-1096/12 відповідачем належним чином не виконується, у зв`язку з чим наявний борг зі сплати аліментів за 2018-2019 роки в сумі 5413,11 грн. При визначення боргу по аліментам вона виходила з сукупності прожиткового мінімуму дитини віком від 6 до 18 років в період 2018-2019 років з врахуванням визначення зазначеного 30% розміру прожиткового мінімуму із додаванням додаткових витрат, викликаних хворобою сина в розмірі 150,00 грн. та фактично сплачених відповідачем коштів на утримання дитини. Твердження відповідача про необґрунтованість вимоги щодо збільшення додаткових витрат на дитину викликаних хворобою не відповідає дійсності. Їх син [PERSON] у зв`язку з існуючим захворюванням та патологічним станом отримав інвалідність відповідно до заключення ЛКК №122 від 28.10.2019 року на дитину-інваліда віком до 18 років. Також у зв`язку з його хворобою, КП «ІНКЛЮЗИВНО-РЕСУРСНИЙ ЦЕНТР» Вижницької районної ради підготовлено висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 17.08.2018 року №16, відповідно до якого синові рекомендоване навчання за програмою для дітей із затримкою психічного розвитку. Наявне захворювання у дитини змушує її витрачати значні кошти на його лікування, профілактику, відпочинок, особливе навчання, а тому вимога щодо збільшення додаткових витрат є обґрунтованою в повній мірі. Їй відомо, що відповідач є здоровим та працездатним, а отже не тільки зобов`язаний, але і має можливість забезпечити належний рівень матеріальної допомоги на утримання свого сина. Відповідач зазначає, що на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей. Але з нею також проживають та перебувають на її утриманні двоє неповнолітніх дітей: донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Відповідач не приймає участі у виховуванні своєї дитини, жодним чином не піклується про його здоров`я, навчання, фізичний, духовний і моральний розвиток, не створює належні умови для розвитку його природних здібностей, а також готування до самостійного життя та праці. Просила взяти до уваги викладені нею твердження та докази при ухваленні рішення, а також врахувати, що відповідач має всі можливості для піклування своєї дитини, а також можливості на її фізичний, духовний та моральний розвиток і гідне утримання. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Гринчук В.С. позов не визнав та просив у задоволенні позову відмовити. Підтримав відзив на позов, у якому зазначив, що матеріальне становище платника аліментів є предметом доказування у даній категорії справ, однак позивач не надала жодного належного та допустимого доказу покращення матеріального стану відповідача, який з моменту прийняття рішення Вижницьким районним судом по сьогоднішній день погіршився, він ніде не працевлаштований. На його утриманні також знаходяться двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Нерегулярні та мінливі прибутки отримує здійснюючи роботи на замовлення громадян. Матеріальний стан позивача [PERSON] покращився, вона офіційно працевлаштована та отримує регулярний дохід. Позовні вимоги щодо збільшення додаткових витрат на дитину викликаних хворобою також не підлягають до задоволення у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представника відповідача адвоката Гринчука В.С., вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом установлено, що позивачем заявлено дві позовні вимоги: - про зміну розміру аліментів, стягуваних з відповідача на її користь на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області по цивільній справі №2-1096/12 (провадження №2/713/52/13) посилаючись на інфляційні процеси та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину; - про зміну розміру додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, стягуваних з відповідача на її користь на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області по цивільній справі №2-1096/12 (провадження №2/713/52/13) посилаючись на те, що стан дитини змушує проходити курси лікування та діагностики, на що витрачаються значні кошти. На підтвердження позовних вимог позивачем [PERSON] надано такі докази: копію рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.04.2013 року по цивільній справі №2-940/12 (провадження №2/713/22/13), яке набрало законної сили і яким розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 07.10.2010 року у виконавчому комітеті Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №40; копію свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 21.07.2011 року виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, згідно якого [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] ; копію рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18.01.2013 року по цивільній справі №2-1096/12 (провадження №2/713/52/13), яке набрало законної сили 29.01.2013 року, яким: стягнуто з [PERSON] , [INFO] , мешканця с. Слобода-Банилів Вижницького району Чернівецької області на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.12.2012 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати, викликані хворобою сина у розмірі 150,00 грн. щомісячно; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 150,00 грн. щомісячно, починаючи з 19.12.2012 року до досягнення дитиною трьох років; довідку виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області №2096 від 13.12.2019 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю в [ADDRESS] , та знаходиться на її утриманні; копію заключення ЛКК №122 на дитину-інваліда віком до 18 років від 28.10.2019 року та рекомендації по індивідуальній програмі реабілітації на дитину інваліда №122 від 28.10.2019 року, видані Комунальною медичною установою Міська лікарня, витягів з історії хвороби №3722, №2252, №2537, згідно яких дитині [PERSON] , [INFO] встановлено діагноз: Дисбінокулярна амбліопія ОS дуже високого ступеня (Н 53.0). Оперована косоокість ОS. Далекозорість високого ступеня, у зв`язку з чи він перебував на лікуванні в очному відділенні з 28.10.2019 року по 07.11.2019 року, з 18.06.2018 року по 27.06.2018 року, з 29.09.2017 року по 30.09.2017 року; копію лікарського висновку від 26.03.2018 року, згідно якого [PERSON] [INFO] перебував на огляді у лікаря невролога, і йому встановлено діагноз: Гіперактивна поведінка з дефіцитом уваги, але когнітивні функції, розвиток мови не порушені. Може відвідувати загальноосвітню школу; копію висновку КУ «ІНКЛЮЗИВНО-РЕСУРСНИЙ ЦЕНТР» Вижницької районної ради про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 17.08.2018 року №16, відповідно до якого синові сторін [PERSON] рекомендоване навчання за програмою для дітей із затримкою психічного розвитку; копію свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 03.06.2015 року виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, згідно якого [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] ; копію свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 03.06.2015 року виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, згідно якого [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] ; копію довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №155-18/638, виданої 09.01.2020 року старшим державним виконавцем Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Мотовилець Н.Г., згідно якої на виконання виконавчого листа №2-1096/12, виданого 08.02.2013 року Вижницьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини, у період з січня по лютий 2018 року відповідач сплачував аліменти у розмірі по 400,00 грн. щомісяця, у липні 2018 року сплатив 450,00 грн., у період з серпня по грудень 2018 року сплачував по 500,00 грн. щомісяця, у період з січня по грудень 2019 року сплачував по 600,00 грн. щомісяця. На спростування позовних вимог та підтвердження заперечень проти позову представником відповідача адвокатом Гринчуком В.С. надано такі докази: копію повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 17.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сторожинецького районного управління юстиції у Чернівецькій області, згідно якого [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] ; копію свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 12.01.2015 року виконавчим комітетом Бобовецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, згідно якого [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] ; довідку виконавчого комітету Слобода-Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №19 від 13.01.20120 року, згідно якої [PERSON] ніде не працював та не працює на даний час (трудової книжки не має), ІТД не займається; довідку виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області №68 від 14.01.2020 року, згідно якої [PERSON] працює у Вашківецькій міській раді на посаді асистента-вчителя, де отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої за період з 01.08.2019 року по 31.12.2019 року становить 5809,18 грн. При вирішенні позовних вимог суд застосовує норми права. Відповідно до частин 1-2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За положеннями частини 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 СК України - Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст.183 СК України - Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст.184 СК України - Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року №6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК України, яким визначався розмір - 30%). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дає змогу дійти висновку, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Законом України від 03.07.2018 року №2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавство передбачає механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть за наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 12.09.2018 року у справі №459/2181/17 та від 20.06.2019 року у справі №632/580/17. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що позовна вимога про зміну розміру аліментів на утримання дитини з 1/3 частки та не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/4 частки та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з інфляцією та зміною законодавства, не ґрунтується на зазначених вимогах закону, оскільки зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Разом з тим з безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів судом установлено, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів: змінився сімейний та матеріальний стан сторін, оскільки у кожного з них є двоє неповнолітніх дітей від повторних шлюбів; позивач працює офіційно у Вашківецькій міській раді на посаді асистента-вчителя, де отримує заробітну плату; відповідач офіційно не працює, трудової книжки не має; заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня; доказів звернення позивача до державного виконавця з вимогою виконати ч.1 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» суду не надано. Тобто позивачем не виконано встановленого вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язку доведення належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами своїх позовних вимог - зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, які б давали підстави для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України. Враховуючи викладені норми права та встановлені судом обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , про зміну розміру аліментів безпідставні та необґрунтовані, а отже задоволенню не підлягають. Також позивачем заявлено позовну вимогу про зміну на підставі ст.192 СК України додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, стягуваних з відповідача на її користь на підставі ст.185 СК України. Так відповідно до положень ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.09.2017 року у справі №6-1489цс17. Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів дає підстави для висновку, що позивачем не виконано встановленого вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язку доведення належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами своїх позовних вимог - наявності додаткових витрат зумовлених особливими обставинами, їх розміру, можливості відповідача забезпечити ці витрати. Крім того норми Сімейного кодексу України не містять положень про можливість зміни на підставі ст.192 СК України додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, стягуваних з відповідача на підставі ст.185 СК України, які по своїй правовій природі не є аліментами. Враховуючи викладені норми права та встановлені судом обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , про зміну розміру додаткових витрат на дитину також безпідставні та необґрунтовані, а отже задоволенню не підлягають. На підставі ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, ст.ст.8, 141, 180-185, 192 СК України, ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed