Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, розпискою, в якому зазначає, що 28.12.2013 року вона надав відповідачці у позику гроші в розмірі 5925 дол. СЩА., про що було складено розписку. Згідно розписки відповідач повинен був повернути всю суму боргу до 28.05.2014 року, однак до теперішнього часу відповідачка . сплатила лише 1275 дол. США.. У звязку з несплатою боргу у встановлений в розписці термін, позивач звернувся до суду про стягнення суми боргу, в якому з урахуванням уточненого позову просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 3045 дол США що еквівалентно, відповідно до курсу ПАТ «УкрСиббанк» станом на 29.03.2017 року, 82976,25 грн та відшкодувати судові витрати. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідачка не отримувала від [PERSON] грошей, розписку не писала крім того вказував, що здійснення операцій в іноземній валюті забороняється. Дослідивши надані письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, не суперечать законодавству та підлягають частковому задоволенню. Матеріалами справи встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 28.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики відповідно до якого [PERSON] . передала , а [PERSON] прийняла грошові кошти в сумі 5825 дол. США взявши на себе обовязок повернути гроші в строк до 28.05.2014 року. На підтвердження укладання договору позики та умов [PERSON]Ю, надав позивачу розписку написану власноручно ( а. с. 27). На теперішній час відповідачем була сплачена лише частина богу у розмірі 1275 дол. США, таким чином заборгованість [PERSON] перед [PERSON] складає 3045 дол. США. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України - Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно 526 ЦК України -Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1049 ЦК України - позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до норм статей\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 липня 2014 р. у справі №6-79цс14) Враховуючи, що позичальник\~відповідач [PERSON] не виконала свого зобовязання та не повернула позикодавцю\~позивачеві [PERSON] \~\~до 28.05.2014 р. позику у розмірі 3045дол.США, суд стягує вказану суму боргу відповідно до положень\~ст.1049 ЦК України, відповідно до офіційного курсу НБУ, встановленому станом на 29.03.2017 року у розмірі . 82580 ( вісімдесят дві тисячі пятсот вісімдесят) грн. ,40 коп. Суд не приймає до увага посилання представника відповідача стосовно того, що відповідачка [PERSON] не отримувала грошові кошти за договором позики та не писала відповідну розписку, виходячи з наступного. У відповідності до ст. ст.\~11,\~60 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13) Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору між [PERSON] та [PERSON] , але й факту передачі грошової суми позичальнику. До пояснень представника відповідача [PERSON] про те, що підпис на договорі позики виконано не відповідачкою [PERSON], суд ставиться критично, оскільки на підтвердження цього факту відповідачем та її представником не надано жодного доказу, а зясування цього питання потребує спеціальних знань. Також ані відповідач ані її представник не скористався своїм правом на звернення до суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи. Стосовно посилання представника відповідача щодо заборони здійснення операції в іноземній валюті, суд зазначає наступне. В п. 10 Постанови Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначається, що згідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а\~статтею 192 ЦК України\~передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають частковому задоволенню.. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial