Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на перетин кордону дитини без згоди батька та виготовлення відповідних візових документів, пов`язаних з виїздом за кордон. Позовні вимоги мотивує ти, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 18.06.2015 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від спільного шлюбу, мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який на день звернення із позовом до суду, знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Після розірвання шлюбу відповідач вихованням сина не займається, не приймає будь-якої участі у його фізичному, духовному та моральному розвитку. Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішує вона. Станом на сьогодні, заборгованість по сплаті аліментів становить 12804,5 гривень. У зв`язку з тим, що її дитина часто хворіє захворюванням дихальної системи, для більш професійного лікування їй потрібно проходження якісного медичного огляду і подальшого ефективного лікування в закордонних медичних закладах. Вона має матеріальну можливість вивезти свого сина на лікування та відпочинок за кордон, зокрема до Чеської Республіки. Однак, її колишній чоловік [PERSON] , безпідставно не надає нотаріально-посвідченої згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову він не наводить. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини. На підставі наведеного просила надати дозвіл на виготовлення відповідних візових документів, пов`язаних із виїздом за кордон неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , без згоди батька, [PERSON] . Надати тимчасовий дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] , [INFO] за межі державного кордону України, а саме до Чеської Республіки та Угорщини, до досягнення ним 16-річного віку, у супроводі матері, [PERSON] , без нотаріально посвідченої згоди батька дитини, [PERSON] . Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 15.09.2020, відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Залучено до участі у справі Службу у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений ч.1 ст.193 ЦПК України та визначений ухвалою суду про відкриття провадження від 15.09.2020 у справі п`ятнадцятиденний строк, відповідач не скористався своїм правом для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 12.10.2020 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає. Представник відповідача, [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Зазначив, що його довіритель надає згоду на виїзд дитини за кордон. Не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, служби у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2015 року між ними розірвано. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] - [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] від 17 липня 2013 року. Неповнолітній син [PERSON] - [INFO] проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою №1837, виданою 30.06.2020 виконавчим комітетом Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання вд 30.06.2020. Станом на 01.07.2020, відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 12804,50 гривень, що стверджується розрахунком зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем. Законом України від 14.07.2016 р. N 1474-VIII внесено зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та вилучено з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України. У відповідності до ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. В судовому засіданні встановлено, що мати малолітньої дитини, сина, [PERSON] , [INFO] , позивачка по справі, [PERSON] , має можливість вивезти дитину за межі України, в тому числі, до Чеської Республіки, з метою його відпочинку та оздоровлення. Вирішуючи питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за закордон суд враховує, що дитина перебуває на вихованні та утриманні матері, яка працює у Чеській Республіці та має можливість забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; малолітній син [PERSON] , перебуваючи із матір`ю за кордоном може отримати там належне лікування та догляд. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що відповідачем позов визнано, суд вважає, що надання дозволу на тимчасові виїзди дитини з матір`ю до Чеської Республіки та Угорщини відповідатиме найкращим інтересам дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved