Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про захист прав споживачів та стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на її користь 30000 гривень 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що банком було порушено її права споживача послуг банку та неповернуто кошти, які були внесенні нею на депозит в сумі 30000 гривень. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали і пояснили, що 23 травня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу на суму 30000 гривень на період з 23 травня 2016 року по 06 червня 2016 року. При укладанні договору банківського вкладу відповідач не повідомив позивача про введення в банк тимчасової адміністрації. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлений своєчасно. Заслухавши позивача та представника позивача, вивчивши матеріали справи в повному обємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23 травня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу на суму 30000 гривень на період з 23 травня 2016 року по 06 червня 2016 року зі сплатою 5 % річних в день повернення вкладу. На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року \~\~№ 14/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 23 травня 2016 року \~№ 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» (далі - ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ») з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Враховуючи приписи абз. 2 ч. 2 ст.\~214, п. 2 ч. 1 ст.\~360-7 ЦПК України, суд вважає за можливе відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі\~\~\~№ 6-2001цс15, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України запровадження тимчасової адміністрації у банку унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено\~Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Між тим, цим\~Законом\~питання стягнення коштів при запровадженні тимчасової адміністрації на підставі рішень судів не регулюється. Дійсно,\~ст. 36 цього Закону\~встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку.\~\~ Системний аналіз норм вказаного\~Закону\~свідчить про те, що не здійснення задоволення вимог вкладників, крім зазначених у п. 1 ч. 6 ст.\~36 Закону, стосується заборони проведення виплат Фондом, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на вимогу вкладника, тобто у випадку, коли така подається останнім безпосередньо до уповноваженої особи Фонду, який набуває повноваження органів управління банку, а уповноважена особа має право діяти від імені банку без довіреності (ст. 36, 37 Закону). Як зазначено, порядок виконання судових рішень про примусове стягнення коштів з банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація, визначено відповідними нормами\~Закону України «Про виконавче провадження», якими встановлено зупинення виконавчого провадження при запровадженні тимчасової адміністрації, а при прийнятті рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, - його закінчення із надсиланням виконавчого документа до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Колегія суддів вважає, що саме таким чином і у такий спосіб реалізується положення\~Закону\~про нездійснення примусового стягнення коштів, а не шляхом відмови у позові вкладника до банку і у разі встановлення порушення, невизнання чи оспорення його прав та позбавлення останнього права на судовий захист. При цьому колегія суддів виходить з того, що належним відповідачем у справі є саме банк між яким та вкладником існують матеріально-правові відносини з приводу виконання укладеного між цими особами договору та його виконання. Дії (бездіяльність) Фонду, його уповноважених осіб може бути предметом оскарження в суді, або ж спір між вкладником і цими особами підлягає розгляду судом лише за умов, коли останні не виконують чи неналежно виконують свої обов'язки, визначені\~Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідач, всупереч умовам та порядку укладеним з позивачкою депозитного договору, не виконав свого обов'язку по виплаті прийнятої від вкладника грошової сум (вкладу) на його вимогу, чим порушено майнові права позивача на кошти належні йому та передані банку за договором банківського вкладу, тому неповернуті суми коштів за договором банківського вкладу підлягають стягненню з ПАТ «Банк Михайлівський» у судовому порядку. З аналогічних підстав від правової позиції відступила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при постановленні ухвали від \~23 березня 2016 року\~в справі 6-34921ск15. Враховуючи, що договір між позивачем та відповідачем був укладений в день введення тимчасової адміністрації , даний договір не відноситься до договорів, передбачених ч. 8 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заборгованість банку перед позивачем є поточною, строк виконання якої настав 06 червня 2016 року. Відповідно до ч. 8 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд припиняє протягом тимчасової адміністрації у банку здійснення операцій за правочином (у тому числі договором), вчиненим (укладеним) банком з окремим кредитором чи іншою особою, якщо такий правочин (у тому числі договір) спричиняє або може спричинити надання переваги одному кредитору перед іншим в частині задоволення вимог, зокрема за наявності однієї з таких умов: 1) правочин (у тому числі договір), спрямований на забезпечення виконання зобовязань банку чи третьої особи перед окремим кредитором, вчинений (укладений) до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку; 2) правочин (у тому числі договір) спричиняє чи може спричинити зміну черговості задоволення вимог кредиторів за зобовязаннями, що виникли до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку; 3) правочин (у тому числі договір) спричиняє чи може спричинити задоволення вимог, строк яких на дату виконання правочину (в тому числі договору) не настав, одних кредиторів за наявності невиконаних в установлені строки зобовязань перед іншими кредиторами; 4) правочин (у тому числі договір) призвів до того, що окремому кредитору надано чи може бути надано перевагу в задоволенні вимог, що існували до запровадження тимчасової адміністрації, порівняно з умовами розрахунку з кредитором у черговості, визначеній цим Законом. Враховуючи, що заборгованість банку перед позивачкою є поточною, виникла після введення тимчасової адміністрації , то мораторій на задоволення вимоги позивача, не поширюється. Враховуючи, що позивач при подачі позову, обґрунтованого порушенням його прав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» , звільнений від сплати судового збору, а також задоволенням позову суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 гривні20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial