Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача, який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , таким що втратив право на користування вказаним майном. В обґрунтування позову зазначила, що згідно договору дарування їй га праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У належній їй квартири має місце реєстрації [PERSON] . У зв`язку з реєстрацією відповідача у вказаній квартирі, у неї виникли складнощі у оформлені субсидії та отриманні довідки про склад сім`ї. [PERSON] не є членом її сім`ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом, ведуть спільне господарство, будь-яких угод щодо користування цією особою житлом між ними не укладалось. 07.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та задоволено клопотання про витребування доказів. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву до суду про розгляд справи за її відсутності на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала. У зв`язку із неявкою відповідача просила ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки у судове засідання не повідомив. Відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідності з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно договору дарування від 21.04.2020 року [PERSON] передав безоплатно, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] .(а.с.11) Згідно листа Комсомольського селищного голови за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] . (а.с.32) Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України вирішував справу № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, і зняття з реєстрації та вказав на те, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Отже, реєстрація відповідача у спірному будинку порушує право [PERSON] як єдиного власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відтак є підстави для задоволення позову. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved