Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві позивач посилається на те, що вона - [PERSON] із [PERSON] проживала без реєстрації шлюбу у фактичних шлюбних відносинах із 2009 року по 2015 рік. За роки спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що вже більше трьох років відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання їхнього малолітнього сина. Знаючи, що син ходить до школи, а навчання в школі потребує постійної батьківської уваги та матеріальної допомоги, і також потребує постійного піклування та догляду, відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Пояснює, що вона працює неофіційно, але заробітна плата у неї є незначною і утримувати дитину самостійно їй важко. Вказує, що [PERSON] працює неофіційно, але має стабільний дохід, досить високий, який повністю витрачає на свої потреби. Як їй відомо, на утриманні у відповідача ніхто не перебуває, у шлюбі він не перебуває, інших дітей на його утриманні немає. Натомість їхній син постійно потребує нормального харчування, одягу та матеріального забезпечення для його морального розвитку, а вона сама не в змозі в повній мірі його забезпечити. На підставі вищевикладеного, просить суд стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] у сумі 1500,00 (Одну тисячу пятсот гривень) гривень, але не менше 30 відсотків з усіх доходів, щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Також просить суд допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, однак про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, що підтверджується оригіналами рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88000 2291717 5/88015 0489256 7; 88000 0004573 5/88015 0495566 6), врученого [PERSON] 05.05.2018 року та 25.06.2018 року, відповідно, причини неявки суду невідомі. Відзиву на позов до суду не надходило. Виходячи з положень ст. ст. 279, 223 ЦПК України, враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши усні пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, що надані позивачем до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно із даними свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії 1-ФМ № 168714, виданого виконкомом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області 24.06.2010 року, його батьком значиться відповідач [PERSON], а матірю позивач [PERSON]. Довідкою, виданою Середнянською селищною радою Ужгородського району Закарпатської області № 1086 від 20.03.2018 року, підтверджується, що позивач [PERSON], [INFO], дійсно проживає в [INFO], разом з сином [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж пятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як встановлено судом, спільна дитина сторін проживає з матірю та потребує матеріального забезпечення, відповідач офіційно не працює, між батьками відсутня домовленість про сплату аліментів на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, на утриманні якої перебуває малолітній син, яка працює неофіційно та заробітна плата якої є незначною, вік дитини, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність у нього постійного місця праці, нерегулярний (мінливий) характер його заробітку, відсутність на його утриманні інших дітей, непрацездатних членів сімї, а також вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж пятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2\~ст. 182 СК України. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обовязку батьків щодо утримання дитини, суд приходить до висновку, що в силу вимог\~ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільну малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття. Беручи до уваги, що згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено прожитковий мінімум для віком від 6 до 18 років з 1 липня 2018 року - 1944 грн., така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів в розмірі не менше 30 відсотків з усіх доходів, то така не підлягає задоволенню, з огляду на те, що Сімейним кодексом України, зокрема ст. ст. 183, 184 передбачено два шляхи визначення розміру аліментів: у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини (ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Окрім того, законодавством передбачено можливість для того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у порядку передбаченому розділом ІІ ЦПК України за вимогами встановленими п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Однак, законодавством не передбачено можливість встановлення аліментів одночасно у твердій грошовій сумі та у частці від заробітку (доходу) як просить позивач 1500,00 грн., але не менше 30 відсотків з усіх доходів. Мінімальний розмір аліментів, який може стягуватися на одну дитину, встановлено виключно ч. 2 ст. 182 СК України, а саме не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відтак у решті позовних вимог слід відмовити. При цьому, оскільки позивач предявила позов 22.03.2018 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: partial