Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (раніше номер даного будинку був 27) на підставі договору дарування від 01.10.1996 року. З 1996 року на правах співмешканця в даному будинку проживав відповідач. З лютого 2017 року за вказаною адресою було зареєстроване його місце проживання. Навесні 2019 року спільне проживання закінчилося і відповідач став проживати за іншою адресою: [ADDRESS] , але залишається зареєстрованим в будинку позивача, що перешкодає позивачу в реалізації права на отримання соціальної допомоги на дитину-інваліда, що також зареєстрований в цьому будинку, при цьому, добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Позивач в судове засідання не з`явилась. Від представника позивача надійшла заява з проханням провести розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Від відповідача надійшла заява, в якій він позовні вимоги [PERSON] визнає та просить розгляд справи провести за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (раніше номер даного будинку був 27) на підставі договору дарування від 01.10.1996 року. З 1996 року на правах співмешканця в даному будинку проживав відповідач. З лютого 2017 року за вказаною адресою було зареєстроване місце проживання відповідача. З квітня місяця 2019 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується довідкою Великокопанівської сільської ради від 23.02.2021 року. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач понад встановлені законом строки відсутній за місцем своєї реєстрації без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнані позовні вимоги, суд приходить висновку, що 50% судового збору, сплаченого при поданні позову за подання даного позову, а саме в сумі 454,00 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved