Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що 20.10.2007 між нею і відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 45 від 20.10.2007 р. Факт укладення їхнього шлюбу стверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.10.2007 р. Вказує, що при укладенні шлюбу вона змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначає також, що від укладеного шлюбу у них з відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] , який на даний час є малолітнім. Даний факт стверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.10.2017 р. Ужгородським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 1249 від 17.10.2017 р. Пояснює, що починаючи з жовтня 2017 року їхні сімейні і шлюбні відносини з чоловіком суттєво погіршилися. Спільне господарство з того часу ними також не ведеться. 10.06.2018 року після чергового скандалу відповідача, вона була вимушена змінити місце свого проживання, вона з дитиною пішла від нього на проживання до своєї матері, за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] , де постійно з дитиною проживає по теперішній час, що стверджується довідкою № 775 від 19.08.2018 р. виданою КП «ЖРЕР №8». Також стверджує, що неодноразово, після чергових скандалів відповідача і його погроз в її адресу у неї виникав страх за життя і здоров`я дитини, а також за своє життя і здоров`я, що призводило до необхідності виклику працівників поліції за захистом. Пояснює, що з позовом про розірвання шлюбу вона вже зверталася до суду у червні 2018 року. Ухвалою суду від 20.08.2018 р. по справі № 308/6961/18 її позовну заяву було вирішено повернути. З вказаною ухвалою вона не погодилася і оскаржила її в апеляційному порядку. Постановою апеляційної інстанції від 16 січня 2019 року по справі № 308/6961/18 її апеляційну скаргу - залишено без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 20.08.2018 р. - без змін. Наступною обставиною, яка характеризує їхні з відповідачем сімейні відносини є те, що місце проживання їхнього сина вирішувалося органом опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому, висновком якого (№373/34-34 від 21.08.2018 р.) вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітнього нашого сина - [PERSON] , [INFO] - разом з нею, як матір`ю, за адресою її проживання. Крім того, обставиною, яка характеризує їхні з відповідачем сімейні відносини є те, що відповідач повністю ухилився від виконання свого обов`язку по утриманню їхньої з ним дитини. Жодних коштів на утримання дитини їй він не надає, тим самим примушує її виконувати його умови щодо місця проживання дитини, умови виховання, до спільного її з ним проживання. \~ \~ \~ \~Вказує, що позовна заява про стягнення з відповідача аліментів з 25.10.2018 р. перебуває на розгляді в суді. Розгляд справи не завершено. Також зазначає, що довготривалість негативних з відповідачем відносин негативно впливає на емоційно-психологічний стан кожного із них, як подружжя. Постійні суперечки і конфліктні відносини, які виникають через неадекватну і агресивну поведінку відповідача шкідливо відображаються на розвитку їхнього сина, негативно вливають на стан здоров`я дитини і кожного із них. Таке свідчить про неможливість подальшого існування їхнього шлюбу та необхідність його припинення шляхом розірвання. Неодноразові намагання налагодити стосунки на жаль, не дають ніяких результатів і за тривалості такого - переконують, що перспективи зберегти шлюб вже немає. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, цінності, права і обов`язки кожного з подружжя. Пояснює, що на даний час між нею і відповідачем відсутні ті почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що існували колись і за відсутності яких подальше існування їхнього шлюбу неможливе. Неможливим є і духовний та фізичний розвиток кожного із них, як членів подружжя, зростання і розвиток їхньої дитини. Постійні конфлікти відповідача спричинюють їй та дитині душевні страждання, негативно впливають на стан її здоров`я, перешкоджають налагодженню нового особистого життя кожним із них, як членів подружжя. Вважає, що обставини, що склалися на даний час між ними, як подружжям, доводять відповідність інтересу у розірванні шлюбу кожним із них для можливості створення нових гармонійних стосунків і нових окремих сімей. Сплив доволі значного періоду, за який відповідач не змінив свого відношення ні до неї, ні до шлюбних та сімейних стосунків, свідчить про відсутність у нього бажання зміни своєї поведінки і відношення в майбутньому і неможливість збереження їхнього шлюбу. Час на примиренні вважає за недоцільно їм надавати, оскільки ними особисто такі спроби примирення вживалися і ніяких результатів на дали. Враховуючи викладені в позовній заяві мотиви, подальше спільне життя їхнього з відповідачем подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам і є неможливим. Спору з приводу нерухомого майна у них немає. Щодо вирішення питання про зміну її прізвища після припинення шлюбу, то позивачка зазначає, що після розірвання шлюбу бажає змінити своє прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». На підставі наведеного, просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати, а також просить змінити її прізвище після розірвання шлюбу на дошлюбне - « [PERSON] ». Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. У підготовчому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Бомбушкар С.П. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. У підготовчому засіданні відповідач [PERSON] , не заперечив проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2007 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 45, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20.10.2007 року виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Судом встановлено, що за час шлюбу у сторін народилася дитина : син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, наявною в матеріалах справи, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.10.2017 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, вони разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Що стосується вимоги позивача про зміну її прізвища на дошлюбне « [PERSON] », то така підлягає задоволенню, так як, відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 384,20 грн. судового збору.

Outcome: approved