Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], вказуючи, що 25 липня 1992 року у відділі ЗАГС Вільногірського міськвиконкому Дніпропетровської області зареєструвала шлюб з відповідачем, мають повнолітніх дітей. Сімейне життя між ними не склалося, на протязі останніх років сумісного проживання між ними виникали конфлікти, причиною яких було відсутність порозуміння. З 20 березня 2015 року проживають окремо, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Просить розірвати шлюб, так як подальше спільне проживання та збереження сімї вважає неможливим, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Биндарь». Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням справу розгляду за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] двічі підряд в судові засідання 11.06.2015 року та 24.06.2015 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, судові повістки направлялися за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 74 ЦПК України, першу судову повістку на 11.06.2015 року відповідач отримав, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки /а.с.17/, інша судова повістка повернулась на адресу суду з відміткою «адресат за зазначеною адресою не проживає», у зв'язку з зазначеним, суд вважає можливим здійснити розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 липня 1992 року у відділі ЗАГС Вільногірського міськвиконкому Дніпропетровської області позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 127, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу /а.с.3/. Подружнє життя між сторонам не склалося, з 20 березня 2015 року проживають окремо, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Сімейним кодексом України\~передбачено обов`язок суду з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяти до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя ( ч. 1 ст. 112 СК України). Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу ( ч. 2 ст. 112 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подружнє життя між сторонами не склалося, з березня 2015 року сімейні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, що свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого суд вважає подальше спільне проживання подружжя та збереження сім'ї неможливим, так як це протирічить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню .

Outcome: approved