Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком дитини, від її утримання ухиляється, добровільно матеріальної допомоги не надає, тому просила стягувати з нього аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі та просила його задоволити з наведених в ньому підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив свого представника, який визнав позов частково. Зазначив, що вказаний позивачем розмір аліментів є завеликим. Пояснив, що під час спільного проживання сторін витрати по утриманні сім`ї ніс відповідач. На даний час відповідач не ухиляється від утримання сина, надає кошти для оплати шкільних витрат, а також допомагає з купівлею одягу. Він також постійно надає допомогу позивачу на її утримання та потреби у зв`язку з навчанням у вищому навчальному закладі. Крім того, на його утриманні перебувають батьки, які є похилого віку, мати є інвалідом ІІ групи. На даний час відповідач має нестабільний дохід і не в змозі сплачувати аліменти в тому розмірі, який просить позивач. А тому вважає обґрунтованою суму, яку відповідач може сплачувати на утримання дитини, у розмірі 1110 грн. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони з 7 жовтня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. У відповідності із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засідання встановлено, що на даний час дитина живе з матір`ю. Відповідач цю обставину не заперечував. Відповідно до статей 183, 184\~ СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку та не має проблем із здоров`ям такого ступеню, що впливають на його здатність працювати. Крім того, судом також враховано, що [PERSON] не перебуває на обліку в центрі зайнятості, а значить не потребує державної допомоги у працевлаштуванні та отриманні допомоги як безробітний. Посилання заявника як на підставу своїх заперечень на те, що він добровільно бере участь в утриманні дитини є безпідставними. Заявлення позовних вимог про стягнення аліментів свідчить про існування між сторонами спору щодо утримання їх дитини. Добровільні сплата відповідачем коштів на придбання одягу та оплату шкільних витрат дитини не знімають з батька обов`язок по сплаті аліментів на утримання рідного сина. Крім того, доказів на підтвердження викладеного суду не надано. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2019 року по справі №\~ 761/23085/16-ц Не вважає суд доведеним\~ і факт перебування на утриманні відповідача батьків похилого віку. Так, батько відповідача у відповідності з довідкою виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради від 13 травня 2019 року народився у 1960 року. За загальним правилом та чинним законодавством він є працездатною особою, відповідно, не є особою пенсійного віку. Доказів зворотнього суду не надано. Мати відповідача згідно з довідкою МСЕК від 4 березня 2019 року дійсно є інвалідом ІІ групи. Однак, суд враховує, що у відповідності з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вона зареєстрована як фізична особа-підприємець. Відповідно статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Згадувана стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. При цьому відповідно до частини першої статті 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). За положеннями частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані статтею 202 СК України, Верховний Суд зробив висновок, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц. Виходячи з наведеного, суд зазначає, що відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що його батьки потребують матеріальної допомоги і відповідач несе витрати по їх утриманню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, який підлягає до стягнення, суд перш за все виходить із інтересів дитини та можливостей платника аліментів. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. А тому, суд вважає за можливе стягувати аліменти на утримання сина в тому розмірі, що просить позивач. При цьому, судом враховано, що зазначений позивачем розмір аліментів на одну дитину чинним законодавством фактично визначений як сталий, оскільки передбачає можливість видачі судового наказу у безспірному порядку саме в тому розмірі, що просить позивач, що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного та ст. 110, 112, 180, 181, 182 СК України,

Outcome: approved