Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація ДП «АМПУ», про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працювала в ДП «АМПУ» на посаді провідного юрисконсульта відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи. Відповідачем 01.04.2015 року було видано наказ про припинення трудового договору з позивачем на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у зв'язку з відмовою позивача від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці. Підставами для звільнення є наказ ДП «АМПУ» № 18-К «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» від 23.01.2015р., повідомлення від 26.01.2015р., подання від 10.03.2015р., лист від 23.03.2015р. Позивач зазначає, що звільнення з роботи є незаконним. Відповідач, видавши наказ від 23.01.2015 року № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» вирішив питання про зміну умов трудового договору позивача, який є членом виборного органу Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ», чим порушив вимоги ст.252 КЗпП України та ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки не отримав з цього питання попередньої згоди профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ». Крім того, профспілкова організація за результатами розгляду подання Відповідача про надання згоди на звільнення Позивача з роботи не надала такої згоди, про що 23.03.2015р. повідомила відповідача. При звільненні відповідач також порушено строки видачі трудової книжки та розрахунку. Позивач фактично отримав трудову книжку та виписку з наказу про звільнення 07.04.2015р. Також. Як зазначає позивач діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду. За таких обставин [PERSON] просить суд визнати недійсним наказ ДП «АМПУ» №105-к 3-3 від 01.04.2015 року «Про припинення трудового договору»; поновити [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ»; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді; визнати недійсним запис № 19 в трудовій книжці [PERSON] про звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити. Надала розрахунок середнього заробітку, який має бути стягнутий з відповідача за час вимушеного прогулу за період з 07.04.2015 р. у розмірі 187 995,30 грн. Додатково пояснила, що наказ ДП «АМПУ» від 23.01.2015 р. № 18-к не містить підтвердження, що зміна істотних умов праці викликана змінами в організації виробництва і праці на підприємстві, оскільки не підтверджує факт переведення і іншу місцевість всього підприємства і як наслідок не підтверджує факт переведення працівника в іншу місцевість. Крім того, подання до профспілки подано без отримання письмової відмови [PERSON] і видане на підставі незаконного наказу № 18-к від 23.01.2015 р. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що ДП «АМПУ» створене відповідно до розпорядження КМУ від 04.03.2013 р. № 133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України. З метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління ДП «АМПУ» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами (філіями ДП «АМПУ») з найбільш наближеного до них регіону України було прийнято рішення про продовження переміщення робочих місць з м. Києва до м. Одеса. Прийняття даного рішення було обумовлено, зокрема, тим, що ДП «АМПУ» забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об»єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту. На сьогоднішній день у складі підприємства діють 15 філій, одна з яких перебуває у м. Одеса. Адреса підприємства - м. Київ, пр. Перемоги, 14. Місцезнаходження Головного представництва підприємства : м. Одеса, вул. Ланжеронівська. 113, використання якої для розміщення апарату управління ДП «АМПУ» забезпечує значну економію державних коштів. Згідно з наказом ДП «АМПУ» № 34 від 17.06.2013 р. «Про закріплення робочих місць працівників» із 153 штатних одиниць лише 52 були закріплені за юридичною адресою підприємства, решта посад - 100 одиниць - за адресою Головного Представництва у м. Одеса. 23.01.2015 р. видано наказ № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників». Даний наказ прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2015 р. Щодо вимог ст. 252 КЗпП України, то останні стосуються саме попередньої згоди виборного органу на звільнення працівника і жодним чином не стосується порядку змін в організації виробництва і праці, а тому посилання на те, що подання до Профспілки подано до закінчення строку , протягом якого позивач має самостійно визначитися щодо згоди або відмови від продовження роботи через зміну істотних умов праці не можна вважати обгрунтованим. Представник Міністерства інфраструктури України направив адресу суду пояснення де зазначив, що заперечує проти задоволення вимог позивача та просить розглянути справу за його відсутності. Представник Первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] працювала в ДП «АМПУ» на посаді провідного юрисконсульту відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ». Встановлено, що 23.01.2015 року ДП «АМПУ» був прийнятий наказ № 18-К «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників». Як вбачається з матеріалів справи наказ був прийнятий з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління ДП «АМПУ» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, створення умов для підвищення продуктивності праці працівників апарату управління ДП «АМПУ» шляхом розміщення їх робочих місць у приміщеннях, закріплених за ДП «АМПУ» у м.Одесі, а також забезпечення економного та раціонального використання матеріальних і фінансових ресурсів підприємства. Так, ДП «АМПУ» було вирішено провести в апараті управління ДП «АМПУ» зміни в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць працівників апарату управління ДП «АМПУ» служби організації закупівель та здійснення договірної роботи і інспектора з запобігання і протидії корупції, які розміщуються в орендованих приміщеннях за адресою: м.Київ, пр-т Перемоги, 14, до приміщень будівлі ДП «АМПУ» за адресою: м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 1. У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, зазначеними в п.1 оскаржуваного наказу, було вирішено перенести робочі місця, які розташовані за адресою: м.Київ, пр-т.Перемоги, 14 до приміщень будівлі ДП «АМПУ» за адресою: м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 1. Згідно з наказом, службу управління персоналом було покладено обов'язок ознайомити під особистий підпис всіх працівників служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи і інспектора з запобігання і протидії корупції, робочі місця яких за посадами визначені за адресою м.Київ, пр-т.Перемоги, 14, з цим наказом та повідомленням про наступну зміну істотних умов, та у разі незгоди працівників від продовження роботи в нових умовах праці здійснити заходи по припиненню трудового договору згідно з законодавством. На виконання п.3 наказу ДП «АМПУ» № 18-К від 23.01.2015 року позивача [PERSON], було повідомлено про відповідні зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці (повідомлення №02-03/19 від 26.01.2015р., про яке позивача було ознайомлено 04.02.2015р. під особистий підпис). Дана обставина не заперечується представником [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. При цьому за змістом ч.1 та ч.2 вказаної статті Кодексу переведення працівника в іншу місцевість відбувається за його згодою. Як свідчать матеріали справи, позивачу було запопоновано продовжити роботу (в межах спеціальності та кваліфікації, обумовленої трудовим договором) без зміни найменування посади, із збереженням заробітної плати, із збереженням режиму роботи з розташуванням робочого місця в будівлі ДП «АМПУ» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1. Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці, а не лише повідомлення працівника в установлений законом строк. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2012 року у справі N 6-59цс12. Як вбачається з матеріалів справи, Шевченківським районним судом м. Києва від 12.05.2015 р. ухвалено рішення, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.11.2015 р. про відмову у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ДП «адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним наказу та скасування повідомлень. Предметом розгляду даної справи було визнання незаконним наказу № 18-к від 23.01.2015 р. «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників». Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відхилені касаційні скарги [PERSON], [PERSON]. Рішення Шевченківського районного чуду м. Києва від 12 травня 2015 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 р. залишено без змін. При цьому колегією суддів судової палати у цивільних справах ВССУ зазначено, що судами на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що зміна істотних умов праці на ДП «АМПУ» є законною, оскільки дійсно проводиться з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління підприємства та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, в результаті чого і було прийнято рішення щодо переміщення робочих місць з м. Києва до м. Одеса. Колегія суддів також зазначила, що зміни в організації виробництва є правом роботодавця, який вправі самостійно визначати найбільш вигідні умови здійснення господарської діяльності, однак при цьому повинні дотримуватись, визначити трудовим законодавством, права працівників, що в даному випадку було дотримано. Дані обставини, за положеннями ст.. 61 ЦПК України не потребують доказування. 01.04.2015 р. ДП «Адміністрація морських портів України» було видано наказ № 105-к 3-3 «Про припинення трудового договору» де зазначено про звільнення позивача з посади на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв»язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. Згідно п.6 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Відповідно до ч.2 ст.252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Не заперечувалось в судовому засіданні учасниками процесу, що [PERSON] є членом виборного органу Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ». Аналогічні вимоги встановлені і ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Як свідчать матеріали справи, ДП «АМПУ» було направлено до Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ» подання № 02-03/95 від 10.03.2015р. про надання згоди на звільнення позивача на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Листом від 23.03.2015 року № 14 Первинна профспілкова організація повідомила, що не надає згоди на звільнення позивача на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. При цьому третя особа зазначила, що подання ДП «АМПУ» щодо надання згоди на звільнення позивача з роботи було направлено до закінчення встановленого трудовим законодавством двомісячного строку протягом якого працівники мають надати згоду або відмову від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, а також про те, що у провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебуває справа за позовом працівників підприємства про визнання наказу відповідача №18-к незаконним. Жодних інших обґрунтувань відмови у наданні згоди на звільнення позивачки з посиланням на норми законодавства у листі профспілкової організації не зазначено. Жодних обґрунтувань щодо не надання згоди на звільнення позивача у своєму листі Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України» фактично не вказала. Як було встановленого в судовому засіданні, і це не заперечувалось представником [PERSON], позивач і станом на день розгляду справи не повідомила відповідача про рішення прийняте щодо пропозиції продовжити роботу (в межах спеціальності та кваліфікації, обумовленої трудовим договором) без зміни найменування посади, із збереженням заробітної плати, із збереженням режиму роботи з розташуванням робочого місця в будівлі ДП «АМПУ» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1. Верховний Суд України в своїй постанові від 01.07.2015 р. у справі № 6-703цс15 зазначив, що відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову від продовження в наданні згоди на розірвання трудового договору повинне бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з»ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. При цьому, як зазначає Верховний Суд України, така обґрунтованість має бути оцінена судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке має означати «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами». Зважаючи на такі вимоги, відповідь надану третьою особою на подання ДП «АМПУ» визнати обсгрунтованою немає можливості, оскільки дана відповідь не містить в тому числі і правового обґрунтування такої відмови. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed