Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просить суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в сумі 884 (вісімсот вісімдесят чотири) гривні 50 копійок на утримання доньки - [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з 01 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до - [INFO] та стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в сумі 8069 (вісім тисяч шістдесят дев'ять гривень) 10 копійок. При цьому позивачка посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2014 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в сумі 500 гривень щомісячно, починаючи з 27 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 19 листопада 2015 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення, яким збільшено розмір аліментів до 800 гривень, щомісячно. Позивачка зазначила, що аліменти відповідач сплачував добровільно, однак несвоєчасно, а тому, на думку позивачки, за прострочення по сплаті аліментів утворилась заборгованість по пені в розмірі 8069,10 гривень. Крім того, за час стягнення аліментів суттєво змінились обставини, що впливають на визначені розміри платежів, а тому позивачка змушена звернутись до суду про збільшення розміру аліментів на 84,50 гривень. Позивачка до судового засідання не з'явилась, повідомлялась, в матеріалах справи наявна заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся, у судовому засіданні, яке відбулося 09 березня 2016 року надав до суду заперечення на позовну заяву в яких просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину були задоволені та збільшено розмір аліментів, які визначені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2014 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 800 /вісімсот гривень/ щомісячно, починаючи з 13 березня 2015 року та до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO]. В іншій частині вимог - відмовлено. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Стаття 192 СК визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з аналізу зазначеної норми права, суд приходить до висновку про те, що судом приймаються до уваги тільки ті зміни матеріального, сімейного стану або погіршення здоров'я, які сталися після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а не ті, які вже існували до (або) під час його ухвалення. Суд вважає, що надані позивачкою докази не можуть свідчити про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України, тобто вони не свідчать про погіршення матеріального становища, сімейного стану чи стану здоров'я позивачки та покращення матеріального становище, сімейного стану чи стану здоров'я платника аліментів, доказів покращення матеріального стану відповідача позивачкою надано не було. Ксерокопію довідки ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року про доходи [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки вона видана за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року та взагалі надавалася на виконання ухвали суду по іншій справі (справа №520/3394/15-ц) по якій 19 листопада 2015 року було ухвалено рішення суду. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги в частині збільшення розміру аліментів не підлягають задоволенню. Також, з посиланням на норми ст.196 СК України позивачка просить стягнути з відповідача пеню за прострочення по сплаті аліментів в розмірі 8069,10 гривень. Однак, згідно ст. 195 СК України розрахунок заборгованості обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З матеріалів справи вбачається, що на виконання судового рішення від 19 листопада 2015 року, Київським районним судом м. Одеси 11 грудня 2015 року було видано виконавчий лист №520/3394/15-ц, але при цьому позивачкою не надано жодного доказу щодо звернення його до виконання. Враховуючи те, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували коли та в якій сумі були сплати аліментів з боку відповідача, а також доказів того, що у відповідача взагалі існує заборгованість по аліментам, суд вважає, що в цій частині позовних вимог також необхідно відмовити. Згідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При таких обставинах, суд вважає, що узадоволені позовних вимоги [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed