Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві зазначено, що з червня 2010 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . З квітня 2014 року вони припинили шлюбні відносини і вона з дитиною переїхала проживати до своїх батьків, дитина повністю перебувала на її утриманні. 13.08.2014 рішенням суду з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини, однак до цього часу аліменти він не сплачував жодного разу. Крім того відповідач не цікавиться життям своєї дитини, навіть не вітає її з днем народження. Таке відношення негативно позначається на самоствердженні дитини та спричиняє їй душевні страждання. У зв`язку із чим просить позбавити відповідача батьківських прав. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позо підтримали, просили його задовольнити. Представники третіх осіб ради опіки та піклування виконкому Лазурненської селищної ради та органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті Кривий Ріг ради в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином. Відповідно до вимог частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не повідомив про причини своєї неявки та не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Під час розгляду справи судом були встановлені наступні фактичні обставини справи. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Як вбачається з довідок про неотримання аліментів, наданих Центрально-Міським відділом ДВС м. Кривий Ріг, [PERSON] дійсно не отримувала аліменти від [PERSON] , відповідно до виконавчого листа від 13.08.2014 виданого Скадовським райсудом Херсонської області, заборгованість за сплати аліментів станом на 01.04.2018 складає 63016, 12 грн (а.с. 10,11,12,13,14,15). Відповідно до висновку ради опіки та піклування виконкому Лазурненської селищної ради остання вирішила, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до його деньки [PERSON] , [INFO] (а.с.16,17). Характеристиками на [PERSON] , [INFO] , встановлено, що мама систематично цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання, батько жодного разу не з`являвся і не цікавиться навчанням своєї дитини (а.с.18,19). Вищезазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із ухиленням відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Спірні відносини між сторонами у справі виникли з приводу невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, тому до них мають бути застосовані норми Сімейного кодексу України, що регулюють питання прав та обов`язків батьків щодо їх дітей. Частинами 1-3 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Одночасно відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України у своїх роз`ясненнях, викладених в п. 16 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 зазначав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Таким чином, сукупністю усіх доказів у справі, суд приходить до переконання, що відповідач не цікавиться вихованням своєї дитини та її духовним розвитком, не надає належного матеріального забезпечення, яке б забезпечувало дитині належне утримання, не бере участі у вихованні дітей, що свідчить про втрату інтересу відповідача до своєї доньки, суд вважає доцільним позбавити його батьківських прав. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved