Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що 05 травня 1996 року в с. Степанівка Буринського району Сумської області помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, на земельну частку (пай), розміром 2,81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Степанівської сільської ради Буринського району Сумської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії CM № 0057824, зареєстрованого 25.06.1996 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 257. Після смерті батька позивачка, являючись спадкоємцем за законом, прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців не має. Проте, нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно - земельну частку (пай) був виданий вже після смерті спадкодавця. Тому позивачка просить визнати за нею право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Степанівське» та розташована на території Степанівької сільської ради Буринського району Сумської області, розміром 2,81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0057824 від 19 червня 1996 року, зареєстрованого 25.06.1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 257, в порядку спадкування за законом після смерті 05 травня 1996 року батька [PERSON]. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору, не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують ( а.с. 33-34). Представники відповідачів - Степанівської сільської ради Буринського району Сумської області та Буринської районної державної адміністрації Сумської області у судове засідання не зявилися, від відповідачів надійшли до суду заяви про розгляд справи за відсутності їх представників, позовні вимоги визнають повністю ( а.с. 35-36, 48). Оскільки сторони у судове засідання не зявились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 травня 1996 року в с.Степанівка Буринського району Сумської області помер батько позивачки [PERSON] (а.с. 6, 18-19). 19 червня 1996 року Буринською районною державною адміністрацією на імя [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Степанівське» та розташована на території Степанівської сільської ради Буринського району Сумської області, розміром 2,81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом серії СМ № 0057824 від 19 червня 1996 року, зареєстрованого 25.06.1999 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 257 ( а.с. 5). У даному сертифікаті імя батька позивачки вказано як «Опанас», що згідно словника власних імен людей за редакцією [PERSON] / Київ. Наукова думка/ є одним і тим же іменем «Афанасій» ( а.с. 7-8). Після смерті батька позивачки [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління\~ та володіння спадковим майном згідно вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (1963 року), що підтверджується довідкою Степанівської сільської ради від 05.05.2017 року № 131 (а.с. 17). Згідно ч.1 ст. 549 ЦК Української PCP (1963 року), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною 1 ст. 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК Української PCP (1963 року) діти є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до ст.548 ЦК Української PCP (1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. З листа приватного нотаріуса Буринського районного нотаріального округу [PERSON] від 12.09.2017 року №1059/01-16 вбачається, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право\~\~на спадщину за законом на право на земельну часку (пай), оскільки правовстановлюючий документ - сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий 19.06.1996 року після смерті спадкодавця [PERSON] ( а.с.15). Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом після смерті батька позивачки не має, що підтверджується довідкою Степанівської сільської ради від 05.05.2017 року № 131, інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.10.2017 року ( а.с. 17, 36-38). Згідно п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що батько позивачки не отримав за життя сертифікат на право на земельну часку (пай), такий сертифікат було видано після його смерті. Таким чином, батько позивачки, будучи членом колективного сільськогосподарського підприємства - САПТЗТ «Степанівське», за життя був включений до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю серії СМ №000006 від 18 травня 1995 року ( а.с. 9-11), на підставі чого на його імя 19 червня 1996 року був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Степанівське» ( а.с. 5). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Враховуючи викладене суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог. У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка, яка прийняла спадщину, не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини та позбавлена іншої можливості захистити свої спадкові права, крім визнання її права на спадкове майно в судовому порядку. Таким чином, наявні правові підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved