Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом в інтересах недієздатного [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що рідна мати позивача [PERSON] - [PERSON] та його рідна сестра [PERSON] вже багато років самостійно утримують недієздатного [PERSON] (1978 р.н.) та повністю забезпечують його життя без чужої підтримки. У зв'язку з тим, що рідна мати недієздатного є пенсіонером та через кризу, що виникла в країні, вона стала розшукувати близьких родичів свого сина, а саме його батька [PERSON] та його рідних бабусю та діда - [PERSON] та [PERSON]. Дізнавшись про смерть всіх вказаних родичів, в інтересах недієздатного [PERSON] його мати звернулась до нотаріуса з метою отримання недієздатним спадщини, що залишилась після померлих родичів, оскільки [PERSON], баба [PERSON] та батько [PERSON] володіли на праві спільної сумісної власності квартирою 102, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 38. На прийомі у державного нотаріуса [PERSON] стало відомо про рішення Суворовського районного суду м. Одеси щодо спадкового майна вказаних родичів. Відповідно до зазначеного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2008 р. по справі №2-5238 за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] у рівних частках, тобто по 1/2 частині за кожною у порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], яка померла 02 січня 2008 року. Вказане рішення, порушувало права та законні інтереси недієздатного [PERSON], через що це рішення було оскаржено опікуном до Апеляційного суду Одеської області. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.09.2014 р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2008 p. у справі № 2-5238 було скасовано, та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у повному обсязі. Однак, на підставі договорів відчуження, якими у свій час [PERSON] та [PERSON] передали неналежне їм майно іншим особам, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] З метою відновлення порушених прав та законних інтересів недієздатного [PERSON], його опікунами до [PERSON]Б та [PERSON] (далі Відповідачі) було подано позов про визнання права власності у порядку спадкування та витребування майна із чужого незаконного володіння. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.07.2015 року у справі № 523/19526/14-ц було задоволено позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] (1978 р.н.) права власності на 1/4 та 3/8 частки квартири № 102, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Балківська, 38 (тобто разом на 5/8 частки квартири (1/4 + 3/8 = 2/8 +3/8 = 5/8) та витребувано 5/8 часток квартири у відповідачів [PERSON] та [PERSON] Крім того відповідно до вказаного судового рішення було скасовано запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та скасовано запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.12.2015р. рішення у вказаній справі було залишено без змін. Таким чином, позивач вважає, що він є єдиним законним власником квартири [ADDRESS] є Позивач у цій справі, а саме [PERSON]. Натомість особи [PERSON]Б та [PERSON] (Відповідачі) жодного майнового права відносно квартири [ADDRESS] не мають. Позивач стверджує, що відповідачі, без його згоди фактично проживають у [INFO]. Так право власності на вказану квартиру у Відповідачів відсутнє (записи про право підлягають скасуванню), а єдиний, визнаний судом, власник приміщення, а саме позивач [PERSON], ніколи не давав своєї згоди на проживання стороннім особам [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. На підставі викладеного, позивач просить виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також просила задовольнити позовні вимоги. При цьому, вона погодилась на ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За вищевказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом 2-ої групи та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2004р. був визнаний недієздатним. (а.с. 4-5) Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2004р. [PERSON] та [PERSON] були призначені опікунами над недієздатним [PERSON]. (а.с. 6) Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2008 р. по справі №2-5238 за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] у рівних частках, тобто по 1/2 частині за кожною у порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], яка померла 02 січня 2008 року. (а.с. 7-9) Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.09.2014 р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2008 p. у справі № 2-5238 було скасовано, та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у повному обсязі. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.07.2015 року у справі № 523/19526/14-ц (Суворовський районний суд м. Одеси, було задоволено позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] (1978 р.н.) права власності на 1/4 та 3/8 частки квартири № 102, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Балківська, 38 (тобто разом на 5/8 частки квартири (1/4 + 3/8 = 2/8 +3/8 = 5/8) та витребувано 5/8 часток квартири у відповідачів [PERSON] та [PERSON] Крім того відповідно до вказаного судового рішення було скасовано запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та скасовано запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (а.с. 12-13) Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.12.2015р. рішення у вказаній справі було залишено без змін. (а.с. 14-20) Таким чином, позивач вважає, що він є єдиним законним власником квартири [ADDRESS] є Позивач у цій справі, а саме [PERSON]. Однак вищевказане твердження не відповідає дійсності. Так рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.07.2015р. було встановлено, що при відчуженні часток квартири №102, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Балківська, 38, а саме при укладанні договору дарування від 15.05.2009 року, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 1/2 частку спірної квартири, договору дарування від 08.12.2010 року, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частку спірної квартири, договору дарування від 29.07.2011 року, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 1/2 частки квартири, особи в момент укладання правочинів відчуження спірного майна не мали належного обсягу цивільної дієздатності, оскільки Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.09.2014 року по справі №2-5238 було скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2008 року, а у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за [PERSON] та [PERSON]М було відмовлено в повному обсязі. Вищевказаним рішенням позов [PERSON], яка дії від імені та в інтересах недієздатного [PERSON] було задоволено частково та було: Визнано за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], право власності на спадкове майно у вигляді 1/4 частки квартири [ADDRESS], - у порядку спадкування за законом після смерті 02.01.2007 року його батька [PERSON]. Визнано за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], право власності на спадкове майно у вигляді 3/8 частки квартири [ADDRESS], - у порядку спадкування за правом представлення після смерті 02.01.2008 року його баби [PERSON]. Витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] 1/8 та 3/16 часток квартири [ADDRESS]. Витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] 1/8 та 3/16 часток квартири [ADDRESS]. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) на 5/16 частки квартири [ADDRESS]. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) на 5/16 частки квартири [ADDRESS]. Однак в задоволенні позовних вимог позовних вимог щодо визнання недійсними договорів дарування, за якими, зокрема, було відчужено належне позивачу майно, було відмовлено. Таким чином, фактично у відповідачів залишилось на праві власності по 3/16 частки у праві спільної часткової власності на квартиру. Так, у кожного з відповідачів було по ? частки у праві власності на спірну квартиру. У відповідачів було витребувано на користь позивача по 1/8 та 3/16 часток з кожного, тобто різниця складає 3/16 часток, яка залишилась у власності кожного з відповідачів. Таким чином, позивач фактично має право власності лише на 5/8 часток квартири, а відповідачі мають право власності по 3/16 частки кожний (спільно 3/8 частки) , що в цілому складає одиницю. Право власності відповідачів на 3/8 частки на квартиру [ADDRESS] не припинено. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Частиною 1 ст. 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником лише 5/8 часток квартири, а відповідачі мають право власності по 3/16 частки кожний (спільно 3/8 частки). Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При цьому, право користування відповідачів на квартиру [ADDRESS] виникло на підставі договорів дарування, які не були судом визнані недійсними, а фактично рішенням суду від 02.07.2015р. була зменшена їх частка у праві власності з 1/2 частки до 3/18 частки кожному. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідачі зберегли право власності на спірну квартиру, а відповідно й право на користування та проживання в квартирі.

Outcome: dismissed