Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування ВК РМР про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] без згоди батька та наданні дозволу їй або її офіційному представнику без згоди батька дитини оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу дитини до досягнення повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим що перебувала у зареєстровану шлюбі з відповідачем 15.09.2006 року по 28.01.2010 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON] [INFO], яка проживає з нею. Вказала, що матеріально утримує дитину, піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дитини часто хворіє застудними захворюваннями, тому для неї корисний відпочинок на морі. Відповідач умисно не надає у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон з незрозумілих причин. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що на його думку позивач має намір виїхати на постійне місце проживання за кордон разом з дитиною. В судовому засіданні представник третьої особи орган опіки та піклування ВК РМР не заперечувала щодо задоволення позову, пояснила, що надання судом дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON] без згоди батька не буде порушувати інтереси дитини. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, а тому її позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони за період з 15.09.2006 року по 28.01.2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. З оглянутих у судовому засіданні доказів вбачається, що відповідач вихованням дитини не займається, не відвідує її в школі, не сплачує на її утримання аліментів. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Згідно вимог ч.3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно принципів 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Як встановлено ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Позивач [PERSON] обґрунтовує свій позов тим, що має намір тимчасово виїхати з дитиною за кордон з метою їх оздоровлення та відпочинку. Зазначені обставини суд визнає такими, що відповідають інтересам дітей та сприяють їх повноцінному розвитку. Жодних обставин, які могли б свідчити про зворотне, судом не встановлено, як не встановлено і будь-яких об'єктивних причин для ненадання відповідачем дозволу на тимчасовий виїзд своїх дітей за кордон. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається на намір позивача поїхати з дитиною за кордон назавжди. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження таких обставин відповідач суду не надав, а лише зазначив, що так вважає. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки заперечення відповідача ґрунтуються саме на припущеннях, вони не можуть бути прийняті судом до уваги. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в частині надання [PERSON] без згоди батька [PERSON] дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON] [INFO] до досягнення дитиною повноліття. Позовна вимоги про надання дозволу [PERSON] або її офіційному представникові без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України до досягнення нею повноліття підлягає до часткового задоволення, оскільки дана вимога є неконкретизованою, не зазначено даних офіційного представника, тому такий дозвіл слід надати лише позивачу [PERSON]

Outcome: partial