Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить розірвати договір довічного утримання, який був укладений 16.09.2015 року між нею та [PERSON] та просить повернути їй у власність квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову покликається на те, що відповідно до умов цього договору, сторони дійшли згоди, що грошова оцінка матеріального забезпечення позивачки встановлюється в розмірі 500 гривень щомісячно. Ця сума підлягала індексації, інфляції цін на окремі товари або зміни курсу гривні чи прожиткового мінімуму. Крім цього, відповідач зобов'язався: надавати довічне безоплатне користування належною йому квартирою та проживати в ній, харчування, ліки, догляд та необхідну допомогу до смерті, після смерті зобов'язався її поховати з додержанням прийнятих громадських та християнських звичаїв та встановити надгробний пам'ятник. Після укладення з відповідачем договору довічного утримання, останній почав порушувати умови договору, а саме: не надавав харчування, ліки (окрім часу, коли позивач перебувала у лікарні), а ліки останній потрібні щоденно, не здійснював догляд за нею та не надавав необхідну допомогу, починаючи з січня 2016 року також не надає грошового забезпечення. 12.02.2016 року між сторонами виник словесний конфлікт, в якому відповідач образив позивача та вимагав повернення йому грошей, а також дверей, які він поставив у квартирі Крім того, в квітні 2016 року [PERSON] за позичені гроші відкупила в ПП «Салон - Молоток» двері за 7 963 гривень, такі які хотів відповідач, 450 гривень оплатила за доставку цих дверей відповідачу на 9 поверх, що підтверджується письмовою розпискою про отримання дверей від 06.04.2016 року. За таких обставин, вона просить розірвати договір довічного утримання, що був укладений між нею та [PERSON], як такий що відповідачем не виконувався. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та дала пояснення аналогічні мотивам позовної заяви. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що позивач припинила спілкування з ним та не допускала у квартиру [ADDRESS], що не давало змоги виконувати умови договору по довічному утриманні, крім того остання відмовлялась отримувати кошти готівкою, тому він виконував умови договору шляхом перерахування коштів (вартість щомісячного матеріального забезпечення) у розмірі 500 гривень на адресу позивача поштовим грошовим переказом. В задоволенні позовних вимог просить відмовити. Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. в судове засідання не з'явилась, при цьому подала письмові пояснення в яких просить слухати справу за її відсутності. (а.с.25). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Оскільки зміст обов'язків набувача є систематичне матеріальне забезпечення відчужувача, причому в натурі у вигляді житла, харчування догляду і необхідної допомоги, та якщо відповідно до ч.2 ст. 749 ЦК України, обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення і догляду, то спір повинен вирішуватись з урахуванням принципів справедливості та розумності. Із змісту договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 16.05.2015 року та посвідченого нотаріально, вбачається, що [PERSON] зобов'язувався надавати [PERSON] утримання та догляд довічно, а саме: надавати довічне безоплатне користування належною йому квартирою та проживати в ній, харчування, ліки, догляд та необхідну допомогу до смерті, після смерті зобов'язався її поховати з додержанням прийнятих громадських та християнських звичаїв та встановити надгробний пам'ятник. Грошова оцінка матеріального забезпечення встановлюється 500 гривень щомісячно та надається готівкою. При чому, сторони домовились в майбутньому про збільшення вартості матеріального забезпечення з врахуванням можливої інфляції, індексації цін на окремі товари, або зміни курсу гривні чи прожиткового мінімуму. [PERSON] в свою чергу передала у власність [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS], яка складається в цілому з однієї житлової кімнати, житловою площею 15,9 кв.м. та кухні, загальна площа квартири складає 28,4 кв.м. Договір підписано сторонами особисто, що позивачка та відповідачка у судовому засіданні не заперечували.(а.с. 5). Судом встановлено, що відповідач неналежно виконував свої обов'язки передбачені договором довічного утримання, а саме: не виконував свій обов'язок щодо забезпеченням харчуванням, ліками (окрім часу, коли позивач перебувала у лікарні), не здійснював догляд за останньою та не надавав необхідної допомоги. Починаючи з січня 2016 року відповідач не надавав грошового забезпечення. У лютому виник конфлікт між сторонами, в якому останній образив словесно [PERSON] Відтак, суд вважає, що заперечення відповідача щодо розірвання договору є безпідставні, оскільки судом встановлено, що відповідачем неналежно виконувались обов'язки які передбачені договором, а саме: забезпечення відчужувача харчуванням, та доглядом; надання необхідної допомоги; забезпечення лікувальними засобами. Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №22453 від 23 вересня 2015 року [PERSON] хворіє на гострий цистопієлонефрит. (а.с. 8) Відповідно до розписки 06.04.2016 року, [PERSON] отримав двері від [PERSON] (а.с. 13) Суд враховує, що окрім гарантованого Конституцією України матеріального забезпечення громадян у випадку їх непрацездатності і по старості, таке забезпечення і цивільно - правовими способами, одним з яких є договір довічного утримання; невиконання чи неналежне виконання такого договору є прямим порушенням майнових прав людей похилого віку, які потребують в цьому випадку, судового захисту. [PERSON], не маючи можливості в силу свого стану здоров'я, віку, забезпечити свою старість, передавши у власність [PERSON] свою власність, повинна була від останього належне довічне матеріальне забезпечення; не отримавши такого, вона вправі вимагати розірвання договору. Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. [PERSON] сам дав пояснення, що не виконував умови договору довічного утримання у зв'язку із тим, що йому чинились перешкоди у виконанні цих умов. Таким чином, у силу наведених вимог, для розірвання договору довічного утримання мають значення виключно волевиявлення віжчужувача на таке розірвання та факт невиконання або неналежного виконання умов договору. Вина набувача у невиконанні умов договору, так само як і причини, в силу яких ці умови договору довічного утримання ним не виконувались, а також обставин, що перешкоджали набувачу виконувати умови договору правового значення для вирішення питання про розірвання довічного утримання не мають. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання довічного утримання є підставними та підлягають до задоволення, оскільки фактично між сторонами склались такі відносини, які виключають можливість нормального виконання ними зобов'язань за договором.

Outcome: approved