Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], уточненим в ході розгляду справи (а.с. 65-69), вказавши, що сторони є співвласниками домоволодіння по [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці 326 кв.м. Позивачеві належить 11/16 часток, а відповідачеві 5/16 часток домоволодіння. У 1980 році [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] самочинно побудували житлову прибудову літ. А1, на яку позивач намагалась оформити право власності в установленому порядку, але за відсутності згоди відповідача не змогла цього зробити. Житлова прибудова літ. А1 побудована без відповідного дозволу, з порушеннями та на земельній ділянці, яка не була для цього відведена, але [PERSON] заперечує проти її знесення. По суті позовних вимог [PERSON], посилаючись на ст. 152 ЗК України, статтю 376 ЦК України, просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зобов'язати [PERSON] знести за власні кошти самочинно збудовану прибудову літ. А1 площею 6,16х7 кв.м. за вказаною адресою. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягала у викладеній редакції та на зазначених в позовній заяві підставах. Додатково вказала, що між сторонами виник спір з приводу користування житловою прибудовою літ. А1, яку [PERSON] використовує лише для власних потреб та не надає позивачеві доступу до цієї прибудови. [PERSON] та [PERSON] рішеннями судів відмовлено у визнанні права власності на прибудову чи права забудовника. Зазначена прибудова перешкоджає [PERSON] користуватися земельною ділянкою, крім того, вона частково розташована на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 6 кв.м., яка належить сусіду, тому позивач просить зобов'язати відповідача знести прибудову. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсягу, пояснивши, що у 1980 році [PERSON] за згодою свого батька [PERSON] та матері [PERSON] побудував на земельній ділянці житлову прибудову літ. А1 та використовував її для проживання своєї родини. Після смерті батька у 2006 році та до 2011 року суперечок з [PERSON] щодо використання прибудови не було. Будь-які права [PERSON] спірною прибудовою не порушуються, оскільки вона на земельній ділянці перебуває тривалий час, крім того, [PERSON] не є власником земельної ділянки. Посилаючись на відсутність порушення прав позивача, у позові просив відмовити. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору направила до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника та письмові пояснення, що не мають відношення до підстав звернення з позовом, якими позивач визначив порушення права користування земельною ділянкою, а не порушення будівельних норм та правил при будівництві житлової прибудови або відсутність погодженого та затвердженого проекту на таке будівництво. В ході судового слідства судом були вивчені письмові докази, а також за клопотанням представника відповідача допитані свідки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою сторін та мешкає у [ADDRESS] протягом 6 років. Спірною житловою прибудовою користується [PERSON] ЦЯ прибудова фактично є частиною житлового будинку та будь-яких перешкод [PERSON] нею не створюється, оскільки позивача має вільний прохід та доступ до земельної ділянки. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, вказав, що мешкає у [ADDRESS]. Спірну житлову прибудову побудував [PERSON] у 1980 році та до смерті його батька [PERSON] суперечностей щодо неї не виникало. На цей час зазначена прибудова користування земельною ділянкою не обмежує та поза нею є вільний прохід з обох сторін. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване на 11/16 часток за [PERSON] на підставі свідоцтв про право спадщину № 5-208, № 5-205 від 04.11.2009 року та свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя № 5-204 від 04.09.2009 року, а на 5/16 часток за [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину № 5-210, № 5-212 від 04.11.2009 року (а.с. 8-10). Як вбачається з технічного паспорту (а.с. 27-30) на земельній ділянці по [ADDRESS] фактичною площею 332 кв.м. станом на жовтень 2012 року розташовані: житловий будинок літ. А., житлова прибудова літ. А1, гараж літ. Г у стані руйнування, шийка погребу пг, ворота № 6, паркани № 7,8,9,10 та замощення. Відповідно до позначки у технічному паспорту житлова прибудова літ. А1 площею 6,16х7 кв.м. є самочинною. За рішенням виконкому Сталінської райради від 27.07.1954 року № 22 за житловим будинком закріплено земельну ділянку площею 326 кв.м., а 6 кв.м. зайняті самовільно. Сторони неодноразово зверталися до суду з різноманітними позовами одне до одного. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2011 року у позові [PERSON] до [PERSON], Запорізької міської ради про визнання права забудовника на житлову прибудову літ. А1, службову прибудову літ. А3, гараж літ. Г, душ літ. Ж відмовлено (а.с. 11) Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2013 року та рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.09.2013 року залишені без задоволення первісний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житлову прибудову літ. А1, а також зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житлову прибудову літ. А1 зі службовою прибудовою літ. А2 (а.с. 14-18, 19-21). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2014 року (а.с. 12-13) відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виділ частки будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки такий виділ з технічної точки зору є неможливим. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 19.08.2014 року (а.с. 23-26) відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права забудовника самовільної житлової прибудови літ. А1. Також [PERSON] Департаментом архітектури та містобудування Запорізької міської ради листом № К-8786 від 24.12.2012 року (а.с. 33) було роз'яснено про необхідність отримання згоди співвласника домоволодіння для оформлення житловою прибудови літ. А1. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Стаття 152 ч. 2, 3 ЗК України, на яку позивач посилалась в обґрунтування заявлених вимог, вказує, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Частина 7 статті 376 ЦК України передбачає, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Отже, покладення судом на особу обов'язку знести нерухоме майно за її рахунок можливе за наявності в сукупності принаймні наступних умов, а саме: будівництво нерухомого майна здійснено саме цією особою; перебудова цього об'єкта є неможливою або особа відмовилась здійснити таку перебудову; наявне порушення прав інших осіб або суперечність суспільним інтересам. Пункт 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказує, що у випадках порушення прав інших осіб (окрім органів державної влади або місцевого самоврядування) право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Пунктом 22 Постанови Пленуму ВССУ № 6 визначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, захисту в судовому порядку підлягають виключно порушені, оспорювані або невизнані права, свободи чи інтереси особи. Статті 10, 60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вказує ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази, пояснення свідків у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність порушення її права користування земельною ділянкою з боку [PERSON] Так, житлова прибудова літ. А1 відповідно до пояснень сторін та технічного паспорту побудована ще у 1980 році та до 2014 року ані [PERSON], ані [PERSON] жодного разу не заявляли у встановленому порядку про свою незгоду з будівництвом чи про порушення прав користування земельною ділянкою. Натомість, [PERSON] вже протягом кількох років в судовому та адміністративному порядку намагається отримати право власності на вказану прибудову, посилаючись при цьому, що спірна прибудова збудована нею та її чоловіком [PERSON] Таким чином, позивачем суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів порушення її права користування земельною ділянкою з боку відповідача шляхом будівництва прибудови або обмеження її права користування земельною ділянкою існуванням спірної прибудови, що було б безпосередньо пов'язане з відповідачем, що є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed