Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування витрат, понесених на ремонт межової споруди. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS], а також земельної ділянки площею 0, 18 га для обслуговування вищезгаданого будинковолодіння. По сусідству з нею, по [ADDRESS] проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], які в порушення правил добросусідства облаштували стічну канаву, що призводить до підтоплення її земельної ділянки та льоху. Добровільної згоди для усунення конфлікту досягнуто не було. З метою врегулювання спору та усунення порушень з боку відповідачів, вона зверталася до правоохоронних та контролюючих органів, як районного так і обласного рівнів, однак порушення усунуті не були і спір неврегульований, тому єдиним способом захисту порушених прав залишилось звернення до суду. Крім того, зазначає, що у період з березня по липень 2013 року шляхом відгинання плоскогубцями верхнього та нижнього краю сітки відповідач [PERSON] пошкодив 60 метрів металевої сітки огорожі, яка знаходиться на межі їх земельних ділянок. Оскільки паркан перебуває у непридатному стані, вона за власні кошти придбала сітку, вартістю 4200,00 грн. З врахуванням вартості робіт по демонтажу пошкодженого паркану та встановлення нового в сумі 1500,00 грн., зверталась до відповідачів про відшкодування половини витрат, понесених нею на ремонт межової споруди, на що останні відмовились. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 103, ст. 104, ч. 2 ст. 108, ст. 152 ЗК України, ст. 44 ЗУ «Про відходи», просить зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні нею земельною ділянкою, шляхом засипання стічної канави, яка знаходиться впритул до її земельної ділянки зі сторони земельної ділянки відповідачів, а також стягнути з відповідачів на її користь половину вартості витрат, понесених на відновлення паркану, в сумі 2850 грн. та судові витрати по справі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнала, покликаючись на те, що вона є власником земельної ділянки, і вправі розпоряджатися нею на власний розсуд. Вважає свої дії законними, а позов [PERSON] безпідставним, оскільки останньою порушено державні будівельні норми при будівництві льоху, тому у задоволенні заявлених вимог просить відмовити повністю. Крім того, відповідач [PERSON] вважає, що він не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не зареєстрований і не проживає в [ADDRESS] та ніяких дій щодо пошкодження паркану не вчиняв. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВЛ №030592, виданого Озерцівською сільською радою 30.08.2002 року, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 18 га в [ADDRESS], яка межує із земельною ділянкою [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 6). Посилання [PERSON] на те, що він не може бути відповідачем у справі з причин того, що він не зареєстрований в с. Небіжка по [ADDRESS], є безпідставним, оскільки згідно повідомлення Озерцівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 28.10.2013 року та показів свідка [PERSON], відповідач [PERSON] постійно проживає за вищезгаданою адресою і є користувачем суміжної земельної ділянки, власником якої є його мати співвідповідач у справі [PERSON](а.с. 82). Спірні правовідносини стосуються правил добросусідства та регулюються нормами глави 17 Земельного кодексу України. Як встановлено в судовому засіданні причиною спору, що виник між сторонами у справі, є порушення відповідачами правил добросусідства, які впритул до межі земельної ділянки позивача викопали рів, в який здійснюється злив дощових вод з покрівлі даху будинку по існуючих на будинку ринвах та поливально-мийних вод та інших рідких відходів, що призводить до підтоплення льоху та земельної ділянки позивача. Згідно повідомлення Головного Управління Держсанепідслужби у Волинській області від 13.06.2013 року, головним фактором підтоплення льоху [PERSON] є відтік дощових вод з ринв, які [PERSON] спрямував на межу в сторону земельної ділянки [PERSON] (а.с. 15). Зазначено також стверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № О-271 від 06.02.2014 року, відповідно до якого накопичення стічних та поверхневих вод (дощових, талих та поливально-мийних) з покрівлі даху житлового будинку та частини земельної ділянки по [ADDRESS] у стічній канаві з подальшим потраплянням на земельну ділянку по [ADDRESS] із-за неналежної відстані даної стічної канави згідно вимог ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень» та ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова міських та сільських поселень» до фундаментів споруд, розташованих на суміжній земельній ділянці по [ADDRESS], веде до підтоплення та затоплення льоху будинковолодіння по [ADDRESS] (а.с. 94-98). З наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: висновку про результати розгляду Ківерцівським РВ УМВС України звернення [PERSON] від 11.07.2013 року, акту обстеження місця спору від 11.06.2013 року складеного комісією Озерцівської сільської ради Ківерцівського району, повідомлення Головного Управління Держсанепідслужби у Волинській області від 13.06.2013 року встановлено, що між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] тривалий час існують неприязні відносини, в тому числі і з приводу зазначених вище обставин, і на вказівки мирно врегулювати спір [PERSON] реагує негативно. (а.с. 48, 52, 53). Згідно ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Частинами 2-4 ст. 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, із встановлених в судовому засіданні обставин та досліджених доказів встановлено порушення відповідачами [PERSON] та [PERSON] правил добросусідства, що призвело до створення незручностей [PERSON], як власнику суміжної земельної ділянки, підтоплення та затоплення її льоху. Тому вимоги позивача про зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом засипання стічної канави, яка знаходиться впритул до земельної ділянки позивача зі сторони земельної ділянки відповідачів, підлягає до задоволення. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається з висновку ДІМ Ківерцівського РВ УМВС України про результати звернення [PERSON] від 19.05.2013 року та висновку судової будівельно-технічної експертизи № О-271 від 06.02.2014 року, встановлений факт механічного пошкодження паркану, розташованого на межі земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS]. Однак жодних доказів про причетність відповідачів до пошкодження паркану позивачем суду надано не було та в судовому засіданні не доведено. Безпідставним є посилання позивача як на підставу заявлених вимог про відшкодування половини вартості витрат, понесених на ремонт паркану на ч. 2 ст. 108 ЗК України. Зазначена норма закону передбачає право власників сусідніх земельних ділянок на користування межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. В такому випадку витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. Однак, в судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, що межова споруда (паркан з металевої сітки) була побудована батьком позивача у 70-их роках, і відповідно належить лише позивачу. Жодних домовленостей про спільне утримання паркану між позивачем та відповідачами погоджено не було, тому вони не можуть нести спільних витрат на його утримання. Вказані обставини в судовому засіданні ствердила свідок [PERSON] Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідачів на її користь половини вартості витрат, понесених на відновлення паркану, в сумі 2850 грн., ґрунтується лише на недоведених припущеннях позивача, тому правової підстави для задоволення такої вимоги суд не вбачає. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому судові витрати у виді судового збору в сумі 114, 70 грн. слід стягнути з відповідачів в користь позивача в рівних частинах по 57, 35 грн. з кожного. Оскільки позивач звернулась до суду з двома позовними вимога, одна з яких носить матеріальний характер і в задоволенні якої судом було відмовлено, а судовий збір було сплачено лише з вимог нематеріального характеру, суд вважає за необхідне стягнути з позивача [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 229 грн.40 коп. На підставі ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 213-215, ЦПК України, ст. 13, ч. 2 ст. 386, ст. 1166 ЦК України, ч. 1 ст. 103, ч. 2 ст. 108, ч. 2 ст. 152 ЗК України суд, -

Outcome: partial