Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. В позові вказувала, що згідно договору дарування від 10.11.2006 року [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS]. [PERSON] житловий будинок перейшов у дар від батька [PERSON], який за життя дав згоду на тимчасову реєстрацію відповідачів, одночасно допомагав у будівництві житлового будинку своєму синові [PERSON], який з сім'єю приїхав з Росії. Фактично вони проживають в новозбудованому будинку за [ADDRESS]. В житловому будинку, який є власністю [PERSON], зареєстровані відповідачі: [PERSON] - брат з 06.12.1979 року, [PERSON] - дружина брата з 06.12.1979 року, та їх діти - [PERSON] з 01.07.1996 року, [PERSON] з 20.07.2003 року. Проте вони не проживають за зареєстрованою адресою, зокрема [PERSON] не проживає приблизно 15 років, [PERSON] та діти не проживають приблизно 6 років. Відповідачі не є членами сім'ї [PERSON] Вони не зверталися до власника з питанням укладення з ним угоди про користування приміщення у його будинку, не зацікавлені в утриманні житлового будинку, оскільки це не їх власність. Їм пропонувалося звернутися з заявами про зняття з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою і зареєструватися до будинку по [ADDRESS], забудовником якого є [PERSON] Однак вони відмовляються вирішити питання добровільно, не бажають знятися з реєстраційного обліку, чим порушують права власника щодо користування, розпорядження своїм майном. Посилалася на те, що [PERSON] єдиний власник житлового будинку №83 і з моменту отримання ним в дар будинку припинилося право власності за колишнім власником, а також припинилося право членів сім'ї колишнього власника на користування будинком, оскільки це право є похідним. Просила позбавити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] права користування житлом, що знаходиться в [ADDRESS], належний на праві власності [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належно повідомленою про місце, день та годину слухання справи, в адресованій суду заяві просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належно повідомленими про місце, день та годину слухання справи, причини неявки суду не повідомили. Оскільки позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування серія ВЕС №967367 від 19.07.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №8225, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок в [ADDRESS], що підтверджується копією вказаного договору та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15318918 від 22.07.2007 року, виданого ДКП «Вижницьке РБТІ». Відповідачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] зареєстровані за вказаною адресою, однак [PERSON]. не про проживає біля 15 років, [PERSON] з дітьми [PERSON] і [PERSON] не проживають біля 5-6 років, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] №513 від 06.08.2015 року, виданого виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області. Вказані обставини підтверджуються листами Вижницького РС УДМС України в Чернівецькій області та адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Чернівецькій області, наданими на запити суду. З акту обстеження житлового будинку по [ADDRESS] №533 від 13.08.2015 року, виданого виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області вбачається, що в даному будинку проживають [PERSON] (забудовник), [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вони проживають у м. Чернівці, а на вихідні приїжджають у будинок по [ADDRESS] Відповідачі не є членами сім'ї [PERSON] і договір найму житлового приміщення з ним не укладали. На даний час [PERSON] не може розпорядитися належним йому на праві приватної власності житловим будинком, що розташований по [ADDRESS], оскільки в ньому зареєстровані відповідачі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вказані положення закріплені також у ЦК України. Так відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У ч.4 ст.9 ЖК Української РСР зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.ст.71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення на протязі 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки здійснюється в судовому порядку. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Враховуючи викладені вимоги закону та встановлені судом обставини, суд вважає, що позивачем [PERSON] доведено належними та допустимими доказами, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є членами сім'ї [PERSON], без поважних причин, понад шість місяців не проживають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві приватної власності, а тому суд приходить до висновку, що їх необхідно визнати такими, що втратили право на користування цим житлом. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не представлено. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] обґрунтовані та підлягають до задоволення. На підставі викладено та ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.9, 71, 72, 150 ЖК Української РСР,

Outcome: approved