Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Прізвище позивача змінене з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку з розірванням шлюбу з відповідачем у справі. Просила: - визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] та виділити в натурі згідно з варіантом розподілу, який буде розроблений за висновком судової будівельної експертизи, виділивши [PERSON] другу половину житлового будинку з надвірними будівлями; - визнати за нею право власності на Ѕ частину присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 0,2376 га для ведення особистого селянського господарства та виділити її в натурі згідно з висновком судової технічної експертизи, виділивши [PERSON] другу половину земельної ділянки; - розділити інше майно подружжя, виділивши їй мотоблок «Кентавр», вартістю 9503 грн., холодильник двокамерний, вартістю 4500 грн., та виділивши [PERSON] автомобіль «СЕНС», д.н.з. [NUMBER] , вартістю 30000 грн., електромлин, вартістю 2500 грн., бензокосу «Старт», вартістю 2500 грн.; - стягнути з [PERSON] на її користь за перевищення частки у майні 10998 грн. та 8000 грн. з відсотковими нарахуваннями боргу; - стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати по сплаті судового збору та оплаті правничої допомоги. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилалась на такі обставини. 20.06.2014 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбних відносин в них є син [PERSON] , [INFO] . Проживання однією сім`єю припинено 04.04.2018 р. В одноосібному володінні [PERSON] залишилось усе майно, яке набуте ними у шлюбі. Зокрема, на підставі договорів купівлі-продажу від 22.11.2016 р., посвідчених нотаріусом, на ім`я [PERSON] ними за 100000 грн. куплені у спільну сумісну власність житловий будинок, загальною площею 65,8 кв. м, господарські будівлі та присадибна земельна ділянка площею 0,2376 га по [ADDRESS] . Крім того, на її ім`я за кошти, отримані в кредит в Христинівському відділенні «ПриватБанку» куплений мотоблок «Кентавр» МБ 207ОБ/М2. Станом на 04.04.2018 р. за нього сплачено 9503 грн. 01.05.2018 р. нею до повного розрахунку за мотоблок доплачено 1050 грн. На ім`я [PERSON] куплений автомобіль «Сенс», д.н.з. [NUMBER] , (конфіскат «А-Банку»), за який виплачений вступний внесок та провадились щомісячні платежі з кредитної кртки [PERSON] по 2000 грн. Станом на 04.04.2018 р. виплачено не менш як 30000 грн. Також куплений холодильник в 2014 р. за 4500 грн., електромлин за 2500 грн., бензокоса «Старт» за 2500 грн. За погодженням сторін для потреб сім`ї на її кредитну картку в «ПриватБанку» за № [NUMBER] отримано кредит, розмір якого станом на 04.04.2018 р. становить 16000 грн. Таким чином, всього сторонами набуто майна на загальну суму 149003 грн. та є спільний борг на суму 16000 грн. з нарахованими процентами. Взаємної згоди щодо розподілу майна немає. [PERSON] не допускає її до майна. В грошовому виразі частка кожної із сторін становить 74501 грн. 50 коп., а у боргах - 8000 грн. з нарахуваннями відповідних відсотків. Набуте майно має бути розподілене в натурі. Житловий будинок з господарськими будівлями може бути технічно розподілений на дві квартири. Вона не має житла в м. Христинівці, хоч працює педагогом в Христинівській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1. Тому з дитиною вона має проживати у виділеній їй Ѕ частині житлового будинку з надвірними будівлями. Мотоблок «Кентавр» має бути виділений їй, автомобіль «Сенс» має бути виділений відповідачу. Їй має бути виділений холодильник, а відповідачу - електромлин та бензокоса. На її користь має бути стягнута з відповідача грошова компенсація за перевищення Ѕ частини у майні та 8000 грн. з відсотковими нарахуваннями боргу. Борг створений за погодженням сторін. [PERSON] ухилявся від праці, не мав джерела доходу в останній рік спільного проживання, тому був отриманий кредит на утримання сім`ї. Ухвалою суду від 29.10.2020 р. позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя в частині вимог про виділення в натурі Ѕ частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель по [ADDRESS] та Ѕ частини земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,2376 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, залишений без розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов в іншій частині підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Позивач [PERSON] крім того пояснила, що житловий будинок був придбаний за 100000 грн., з них 40000 грн. - з весілля, 12000 грн. - виплати на дитину, інше - заощадження в сімейному житті за два роки спільного проживання з 2014 р. до 2016 р. [PERSON] неофіційно працював, кошти на придбання житлового будинку він не позичав. При розгляді апеляційним судом іншої справи у судовому засіданні [PERSON] говорив, що розписка про позику коштів не має стосунку до придбання житла. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю. Пояснив, що житловий будинок був придбаний лише за кошти його батька [PERSON] . Власних коштів для придбання будинку не було і не могло бути. Кредитні кошти з рахунку позивача та його рахунку призначались на ремонт будинку в с. Великій Севастянівці. Автомобіль «Сенс» був повернутий товариству, яке вказано в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, за автомобіль було сплачено близько 8000 грн. Ціни на рухоме майно, які зазначені у позовній заяві, не відповідають дійсності. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю. При вирішенні справи у судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] у зв`язку з цим звернувся до суду з письмовою заявою з проханням подальший розгляд справи проводити без участі його представника [PERSON] . За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності представника відповідача [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази: копії свідоцтва про шлюб сторін, договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.11.2016 р., договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.11.2016 р., свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЗАЗ-ДЕУ, д.н.з. [NUMBER] , договору фінансового лізингу від 02.06.2017 р. та додатків до нього, виписки АТ КБ «ПриватБанк» з рахунків позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , виписку АТ «Альфа-Банк» з рахунка відповідача [PERSON] , акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї позивача, інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 20.06.2014 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб сторін. З 04.04.2018 р. сторони припинили спільне проживання, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї позивача. Відповідно до договорів купівлі-продажу від 22.11.2016 р., тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідачем [PERSON] було придбано житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку по [ADDRESS] , кадастровий номер 7124687500:01:003:0066, площею 0,2376 га, надану для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільної сумісної власності подружжя закріплена також в ч. 3 ст. 368 ЦК України, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки вказане майно набуте подружжям за час шлюбу, то воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначені обставини, необхідно визнати за позивачем [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 7124687500:01:003:0066, площею 0,2376 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, по [ADDRESS] . Заперечення відповідача [PERSON] про те, що житловий будинок був придбаний лише за кошти його батька [PERSON] , судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є відповідно батьком, сестрою та чоловіком сестри відповідача, а тому є зацікавленими особами, на підтвердження вказаної вище обставини спростовуються показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , батьків позивачки. Крім того, за твердженням свідка [PERSON] гроші на придбання житлового будинку у нього позичали обоє - відповідач та позивач, що вказує на те, що кошти на придбання будинку надавались саме сім`ї для придбання майна у спільну сумісну власність подружжя. Позов в частині розподілу рухомого майна подружжя, а саме,мотоблоку «Кентавр», холодильника двокамерного, електромлина, бензокоси «Старт», не підлягає задоволенню, оскільки позивачем та її представником не надані письмові докази на підтвердження вартості вказаного майна. Стороною позивача не заявлялось клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи для встановлення вартості майна. Крім того, стороною позивача не надані паспорти на зазначене майно. Стороною позивача наданий документ АТ КБ «ПриватБанк» на оформлення послуги «Миттєва розстрочка» для придбання мотоблоку «Кентавр», однак у ньому зазначено, що заявка виконана 30.07.2018 р., тобто поза межами часу спільного проживання сторін, крім того, у ньому зазначено про розстрочку на суму 10553 грн., а не на суму 9503 грн., як зазначено у позовній заяві. Позов в частині розподілу рухомого майна подружжя - автомобіля «Сенс» не підлягає задоволенню з таких підстав. Як випливає зі змісту заяви про приєднання до публічного договору № АВН0АІ00000072 від 02.06.2017 р. та додатків № 1 та № 2 до нього, копії яких надані АТ «Акцент-Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів та наявні в матеріалах справи, відповідач [PERSON] (лізингоодержувач) приєднався до публічного договору про надання фінансового лізингу з ТОВ «Автокредит Плюс» (лізингодавець), відповідно до якого предметом лізингу є автомобіль «ЗАЗ-ДЕУ СЕНС Т13110». Строк лізингу - 36 місяців з моменту підписання додатку № 2 до договору. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи, власником останнього є ТОВ «Автокредит Плюс». Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше. Договором між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Автокредит Плюс» інше не передбачене, тобто право власності на автомобіль мало перейти до [PERSON] в разі та з моменту сплати останнім визначеної договором ціни. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що за автомобіль ним було сплачено близько 8000 грн., що значно менше за повну вартість автомобіля, яка вказана в додатку № 2 до договору фінансового лізингу, сам автомобіль ним був повернутий ТОВ «Автокредит Плюс». Сторона позивача на спростування цих обставин не надала суду жодного доказу. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не набув права власності на автомобіль, зазначений в позові, вказаний автомобіль не належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому у задоволенні позову в частині розподілу автомобіля необхідно відмовити. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову в частині розподілу рухомого майна, тому відповідно необхідно відмовити і в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 10998 грн. за перевищення частки у майні. У задоволенні позову в частині стягнення 8000 грн. з відсотковими нарахуваннями необхідно відмовити з таких підстав. Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частинами 1, 2 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. При цьому з правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №638/18231/15-ц від 30.06.2020 р. вбачається, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Велика Палата Верховного Суду погодилася з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27.04.2016 р. у справі № 537/6639/13-ц та від 14.09.2016 р. у справі № 334/5907/14-ц про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержано за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересів одного з подружжя. Таким чином, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права і обов`язки за цим договором виникають в обох з подружжя. З аналізу чинного законодавства України вбачається, що договір подружжя презюмується таким, що укладений в інтересах сім`ї, протилежне потребує належного спростування у встановленому законом порядку та відповідними доказами. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначила, що за погодженням сторін для потреб сім`ї на її кредитну картку в «ПриватБанку» за № [NUMBER] отримано кредит, розмір заборгованості за яким станом на 04.04.2018 р. становив 16000 грн. Цей борг є спільним. Позивачем до позовної заяви була долучена виписка АТ КБ «ПриватБанк» з її рахунків за період 01.01.2012 р. - 01.07.2018 р. З вказаної виписки випливає, що заборгованість за рахунком № [NUMBER] станом на 01.07.2018 р. позивачем погашена не була. Інших документів про погашення заборгованості за рахунком позивачем надано не було. За таких умов право на стягнення заборгованості за кредитним договором з подружжя як солідарних боржників має банк. Право на зворотну вимогу (регрес) до іншого солідарного боржника у позивача [PERSON] могло б з`явитись у разі виконання солідарного обов`язку, однак доказів цього нею подано не було. Тому у неї відсутнє право на стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) з іншого з подружжя заборгованості за вказаним рахунком. З відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 412,50 грн. Позивач [PERSON] також просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати по оплаті правничої допомоги. На підтвердження понесення вказаних судових витрат вона надала угоду про надання правничої допомоги та представництво в суді від 12.11.2018 р., в пункті 3.1. якої передбачена сума оплати правничої допомоги (гонорару) в розмірі 3000 грн., та квитанція до прибуткового касового ордеру № 49 від 12.11.2018 р. при прийняття від неї 3000 грн., що має відбиток печатки адвоката Кулинича О.І., але на якій відсутні будь-які підписи осіб, що прийняли ці кошти. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Сторона позивача разом з позовною заявою в порушення вказаних вимог не подала до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем [PERSON] в порушення вказаної вимоги не поданий суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне відмовити позивачу [PERSON] у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial