Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], де третя особа Нижньоапшанська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право на житло та зняття з реєстраційного обліку. В позовній заяві зазначила, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою с. Нижня Апша, вул. Калініна, 2-а. Відповідачка після одруження з її сином [PERSON], з січня 2010 року стала проживати у її житловому будинку за вищевказаною адресою. Вона прописала відповідачку в житловому будинку, оскільки вважала її членом сімї. Проживала відповідачка з сином у житловому будинку біля 8 місяців, між ними життя не склалося, син розлучився з відповідачкою. І з вересня 2010 року відповідачка у її житловому будинку не проживає, виписатись самостійно не бажає. Вона декілька разів зверталась до відповідачки з проханням знятися з реєстраційного обліку з її житлового приміщення, але відповідачка відмовляється. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом у будинку №2-а по вул.. Калініна в с. Нижня Апша та зняти її з реєстраційного обліку в даному житловому будинку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, так як надіслала до суду заву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, так як надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, у звязку з виїздом за межі області, позовні вимоги визнає, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.. Представник Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.12.2011 року, виданого виконкомом Нижньоапшанської сільської ради, є власниками домоволодіння №2«а» по вул.. Калініна в с. Нижня Апша, Тячівського району Закарпатської області. Згідно рішення Тячівського районного суду від 9 лютого 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки, виданої Нижньоапшанською сільською радою від 09.09.2016 року за №1539 [PERSON], [INFO], зареєстрована в [INFO]«а», Тячівського району, дійсно за вказаною адресою фактично не проживає з 2010 року. Факт реєстрації відповідачки [PERSON] в с. Нижня Апша, вул. Калініна, 2«а», Тячівського району, підтверджується також відміткою в її паспорті громадянина України Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так, у відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Передбачаючи право власника жилого будинку ( квартири) на відчуження цих обєктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обовязків попереднього власника чи членів його сімї до нового власника в частині збереження права користування житлом. Згідно ст.405 ЦК члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого\~\~будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку\~\~ (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що до членів сім'ї власника будинку належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила встановлені статтею 162 ЖК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] на даний час припинила шлюбні відносини з колишнім чоловіком [PERSON], який є сином позивачки [PERSON], та з 2010 року не проживає в належному позивачці [PERSON] будинку №2«а» по вулиці Калініна в с. Нижня Апша, Тячівського району. Згідно до ст.60 Цивільного Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачкою доведено факт порушення з боку відповідачки [PERSON] її права користування та розпоряджання своїм майном, а саме будинком №2«а» по вулиці Калініна в с. Нижня Апша, Тячівського району, оскільки відповідачка значиться зареєстрованою в її будинку, а тому позовні вимоги в частині визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право на житло в будинку №2«а» по вулиці Калініна в с. Нижня Апша, Тячівського району Закарпатської області, України, слід задовольнити. Що стосується зняття відповідачки з реєстраційного обліку, то відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, який набрав чинності з 15 січня 2004 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації може бути здійснено за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку. А згідно до ст.. 16 цього Закону місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою, вважається зареєстрованим. Оскільки після визнання відповідачки такою, що втратила право на житло у будинку №2«а» по вулиці Калініна в с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області, України, позивачка не зверталася з вимогами до органу реєстрації про зняття відповідачки з реєстраційного обліку і їй не відмовлялося в цьому, то вимогу позивачки щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачки [PERSON] в будинку №2«а» по вулиці Калініна в с. Нижня Апша, Тячівського району, суд вважає передчасною, а тому в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Outcome: partial