Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка була спадкоємицею майна померлого15.09.2013 року [PERSON] За життя, [PERSON] почала процес оформлення спадщини після смерті [PERSON] , однак закінчити оформлення не встигла в зв`язку зі смертю. Таким чином, після смерті матері залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та земельна ділянка площею 0,1402 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги являється позивач та третя особа по справі. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач звернулась до нотаріуса з письмовою заявою про прийняття спадщини. Крім того, [PERSON] не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок [PERSON] відмовлено, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. За таких обставин позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки іншим шляхом захистити свої порушені права не може. Ухвалою суду від 10.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача Лютізької сільської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Оскільки відповідач визнав позов, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, що встановлено частиною 3 статті 200 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 05.01.1972 року, батьками [PERSON] , [INFO] , являються: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Як вбачається, з копії свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 16.01.1993 року, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на Шостак. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 21.10.2015 року. Відповідно до ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина, яка складається із житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та земельна ділянка площею 0,1402 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . З копії спадкової справи №7/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 11.03.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріальної контори із заявами, зареєстрованими під №11 та №12 відповідно, про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] на користь його дружини, [PERSON] 24.04.2014 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою, зареєстрованою під №32, про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 24.04.2014 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1402 га, кадастровий номер 3221885201:05:280:0006, у межах згідно з планом, розташованої на території: [ADDRESS] ), наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Крім того, 24.04.2014 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески з відповідними відсотками та компенсаційними нарахуваннями, що зберігаються у ПАТ «Державний ощадний банк України» в ТВБВ №10026/0726 м. Вишгород. З копії спадкової справи №188/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] 02.08.2019 року звернулась до нотаріальної контори із заявою, зареєстрованою під №524, про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Крім того, [PERSON] 03.08.2019 року, подав до нотаріальної контори заяву згідно якої, останній за оформленням спадкового майна, яке залишилося після смерті матері [PERSON] , звертатися не буде. На спадкове майно не претендує і в майбутньому не претендуватиме. Просив оформити свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , на дочку спадкодавця та його рідну [PERSON] , [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.08.2019 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та земельна ділянка площею 0,1402 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. Відповідно до п.2 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст.3\~Закону України\~від 01\~липня 2004\~року «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3\~зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок жилий будинок [ADDRESS] Лютіж, виготовленого 29.09.2015 року, КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» на ім`я [PERSON] , вказаний житловий будинок побудовано у 1979 році. Крім того, відповідно до довідки виданої Лютізькою сільською радою 22.08.2019 року №656, житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , згідно погосподарської книги №6, належав [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 32218852,1:05:280:0006, площею 0,1402 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , належала на праві власності [PERSON] . Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1950 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент набуття ним права власності, а також положеннями ЦК Української\~РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР». Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавці), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця Державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, ст.126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті. За ч.2 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Тобто, після отримання свідоцтва про право на спадщину у спадкоємця виникають певні майнові права на земельну ділянку. Згідно п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що [PERSON] відмовився від прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] на користь [PERSON] , суд вважає позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі статей 331,1216, 1217, 1218, 1220, 1297 ЦК України,

Outcome: approved