Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона [PERSON] перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. З березня 2014 року фактично припинили шлюбні відносини, і з того часу не проживають однією сім'єю, тому на даний час нею подано до суду заяву про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають одну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач після припинення шлюбних відносин вихованням дочки не займається, матеріально не забезпечує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, життям дитини не цікавиться, всі питання щодо виховання вона вирішує самостійно, повністю самостійно опікується над дитиною, виховує та утримує її. Наразі вона має можливість вивезти доньку на відпочинок за кордон, забезпечуючи відповідний належний рівень оздоровлення та проживання. Однак отримати дану згоду для виїзду за кордон від батька дитини вона не може, так як відповідач відмовляється надати дозвіл своїй дочці для виїзду за кордон. При цьому відповідач уникає зустрічей з нею та дочкою. Вважає, що така позиція її чоловіка шкодить її інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. У зв'язку з чим просила винести рішення яким надати дозвіл на тимчасові поїздки за межі України неповнолітній [PERSON] у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька дитини [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позові. Просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. Причина його неявки суду невідома. Заслухавши позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони [PERSON] і [PERSON] перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрували 6 серпня 2011 року у виконкомі Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис за №18. Від шлюбу мають дитину - дочку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Міська адміністрація в м. Колін Чеської Республіки. Наразі, з пояснень позивачки, шлюбні відносини між сторонами припинені, неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні й вихованні. На даний час позивачка має можливість вивезти дочку [PERSON] на відпочинок за кордон, зокрема в Чеську Республіку з метою оздоровлення. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За таких обставин, зі змісту позову та пояснень позивачки, вбачається, що батько неповнолітньої [PERSON], [PERSON] категорично відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дочки за кордон для оздоровлення, при цьому жодних вагомих та обґрунтованих причин не наводить. За змістом ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказано норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення . Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . Також необхідно зазначити, що із Конвенцією про права дитини ( ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про повернення судових витрат, понесених позивачем, при зверненні до суду з даним позовом, не ставилося.

Outcome: approved