Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який уточнила (т.1 а.с.1-6, 61-71, 79-84) до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним. Свої вимоги мотивували тим, що 24.05.2007 р. між [PERSON] та банком укладено кредитний договір № 7607С29, згідно якого Банк зобов'язувався надати [PERSON] кредит у сумі 65432,09 швейцарських франків для оплати пайової участі у будівництві житла з кінцевою датою погашення 29.12.2020 року. Вважає, що кредитний договір від 24.05.2007 року № 7607С29, укладений між [PERSON] та Банком не відповідає вимогам законодавства, що діяло на момент його укладення, умови договору є несправедливими, волевиявлення [PERSON] не відповідало укладенню цього договору, оскільки договір ним укладено під впливом помилки. Оскаржуваний договір суперечить положенням ЗУ «Про захист прав споживачів». Банком при укладені договору у письмовій формі не надано позичальнику [PERSON] усю інформацію по кредиту. Несправедливими є положення договору щодо курсу видачі та купівлі швейцарських франків, які є предметом договору. Також, [PERSON] не був належним чином повідомлений банком про всі істотні умови договору, а тому, за таких обставин правочин вчинено ним під впливом помилки. Просила визнати недійсним кредитний договір № 7607С29 від 24.05.2007 року в цілому. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Посилався на обставини, викладені в позовній заяві (т.1 а.с.79-84) Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилався на обставини, викладені в письмових запереченнях на позов (т.1 а.с.30-31, 130-134) та письмових поясненнях (т.2 а.с.2-3). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню з підстав, викладених в позовній заяві та його письмових пояснень (т. 1 а.с.164-169, т. 2 а.с.18-19) . Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24.05.2007 р. між [PERSON] та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (назва змінена на публічне акціонерне Товариство «Державний експортно-імпортний банк України» згідно постанови КМУ № 375 від 15.04.2009 р.) укладено кредитний договір № 7607С29, в який були внесені зміни і доповнення згідно договорів № 7607С29-1 від 20.05.2008р., № 7607С29-2 від 15.01.2010р., № 7607С29-3 від 15.03.2010р.(т.1 а.с.7-14, т.2 13-14,15,16,17). Відповідно до п.2.1. кредитного договору, Банк надав Позичальнику Кредит у сумі 65432,09 швейцарських франків, що є еквівалентом 265000,00 грн. для оплати пайової участі у будівництві житла: 3-х кімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], з кінцевою датою погашення 29.12.2020 року. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до п.п. 2.3.1., 2.3.2. цього договору кредит надається в безготівковій формі. Платіж за Кредитом здійснюється у швейцарських франках одночасним утворенням заборгованості за Кредитом на позичковому рахунку Позичальника [NUMBER] у філії ВАТ «Укрексімбанк» в м. Чернігові. Кредит надається шляхом продажу кредитних коштів через касу Банку за рахунок Позичальника з подальшим зарахуванням кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника та перерахуванням на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Регіон Капітал». [PERSON], в свою чергу, зобов'язався погасити кредит в сумах та у строки, визначені графіком погашення кредиту у валюті кредиту щомісяця рівними частинами починаючи з 01.12.2007 року, строки, передбачені графіком погашення кредиту (п. 2.4.1 кредитного договору), а також сплатити проценти за користування кредитом (п. 2.2.1, 2.5.1 кредитного договору). Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується наданою суду копією платіжного доручення № 1 від 24.05.2007 року та рухом коштів по рахунку [NUMBER] за 24.05.2007 року (т. 1 а.с. 136, 162). Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором було забезпечено договором поруки № 7607Р10 від 24 травня 2007 року, укладеного між банком, [PERSON], [PERSON] (т. 1 а.с.99-101). Відповідно до п. 3.1., договору поруки, [PERSON] зобов'язалась солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання Позичальником Основного зобов'язання, а також відшкодувати витрати, що будуть визначатися на момент фактичного задоволення, в т.ч. суму кредитів, проценти, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання Основного зобов'язання, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання Основного зобов'язання. Звертаючись до суду з позовом позивачка зазначає, що кредитний договір, укладений між [PERSON] та банком є недійсним, оскільки волевиявлення [PERSON] не відповідало укладенню цього договору, договір укладено під впливом помилки. Оскаржуваний договір суперечить положенням ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»; умови договору є несправедливими, оскільки договором встановлено жорстокі обов'язки споживача, тоді як жодних обов'язків банку не визначено; відповідач не попередив [PERSON] про валютні ризики під час виконання зобов'язань. Зобов'язання банком по кредитному договору належним чином не виконані. Проте, з такими доводами позивача суд не може погодитися, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчиняться у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. № 9, який детально регламентує порядок визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, зокрема, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні договору про надання кредиту, [PERSON] були відомі умови отримання кредиту, суму кредиту яку він має отримати, термін його отримання, плату за його користування, умови щодо повернення кредиту. Своїм підписом 24.05.2007 року під інформацією для позичальників, [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений з програмами споживчого кредитування від філії ВАТ «Державний експортно-імпортний банк» в м. Чернігові, де зазначено особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, форми кредитування, типи відсоткової ставки, сума, на яку кредит може бути виданий, орієнтовна сукупна вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна, страхування, тощо (а.с.135). Підписуючи кредитний договір та договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору (т. 1 а.с.7-14, т. 2 а.с.15,16,17), [PERSON] погодився з його умовами. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] була надана вся необхідна переддоговірна інформація та інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, тобто в повному обсязі. Зі змісту кредитного договору № 7607С29, від 24.05.2007 року вбачається, що умови укладеного кредитного договору не суперечать положенням ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на вказане вище, суд вважає, що позивач був належним чином обізнаний про всі істотні умови Кредитного договору, погодився з ними, підписавши їх. Звертаючись до банку та укладаючи кредитний договір, усвідомлено обираючи валюту кредитування - швейцарські франки, та погоджуючись з висловленими банком у кредитному договорі умовами кредитування, у т.ч. і з порядком нарахування процентів згідно п. 2.2.1 договору, [PERSON] діяв за власним волевиявленням та на власний розсуд розпорядився своїми цивільними правами. Укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредиту в іноземній валюті на умовах, запропонованих банком та погоджених позивачем, за наявності у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, не суперечить вимогам діючого законодавства. Укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу. Виходячи зі змісту ст.ст. 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Заявляючи позов про визнання кредитного договору недійсним, позивачкою не доведено тих обставин, на які вона посилається та не доведено, що при укладанні договору порушено її права, як споживача фінансових послуг. Підстави для визнання кредитного договору недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України відсутні. Крім того, доводи [PERSON], [PERSON] викладені в позові та письмових поясненнях, на які посилаються позивачка та її представник, як на підставу позовних вимог вже були предметом судового розгляду та їм надана правова оцінка. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.10.2013 року в задоволені позовних вимог [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про захист прав споживачів було відмовлено в повному обсязі(т. 1 а.с.34-35). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 13.11.2013 року рішення Деснянського районного суду залишено без змін (т. 1 а.с.36-37). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.12.2013 року в задоволені позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за договором поруки № 7607Р10 від 24.05.2007 року по кредитному зобов'язанню за кредитним договором № 7607С29 від 25 травня 2007 року, укладеним між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] в розмірі 41436,89 швейцарських франків(сорок одна тисяча чотириста тридцять шість швейцарських франків 89 сантимів)та 6154,54 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 38850,00 швейцарських франків, заборгованість за процентами - 2586,59 швейцарських франків, пеня за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 6154,54 грн. (т. 1 а.с.42-43). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 29.01.2014 року рішення Новозаводського районного суду в цій частині залишено без змін (т. 1 а.с.44-46). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.12.2013 року позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №7607С29 від 24.05.2007 року в сумі 38850,00 швейцарських франків, заборгованості за процентами в сумі 2586,89 швейцарських франків, пені за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 6154,54 грн., а всього на загальну суму 375689 грн. 06 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру №21, загальною площею 88,3 кв. м, що знаходиться за адресою м. Чернігів, вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, буд № 41-А, корпус №2, що належить на праві власності [PERSON] (т. 1 а.с.38-39). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 29.01.2014 року рішення Деснянського районного суду залишено без змін (т. 1 а.с.40-41). Обставини, встановлені рішеннями судів, в силу ст. 61 п. 2 ЦПК України є преюдиційним фактом і не потребує доказування. Таким чином суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed