Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в березні 2016 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 10000 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 23.03.2016р. 261 024.87грн., стягнення судових витрат в сумі 2610.24грн.. Представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання 12.05.2015р., 08.06.2016р. та 11.08.2016р. не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку (а.с.16,23, 32-33), в т.ч. отримавши з врученням повістки суду, заперечення на позов не подав, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.10.2015р. позивач надав за розпискою відповідачу грошові кошти на суму 10000 доларів США, терміном повернення всієї суми до 15.03.2016 року (а.с.28). За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Факт підписання відповідачем розписки, свідчить про отримання позичальником всієї грошової суми. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки, примірник оригіналу розписки позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики, суд дійшов висновку, що позика не повернута, а тому вимоги в частині стягнення 10 000 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день ухвалення рішення суду, тобто на 11.08.2016р. (2481,659 грн. за $100) становить 248 165.9 грн., є обґрунтованою, іншого на спростування цього суду не надано. Застосований позивачем еквівалент валюти до гривні на день подання позову - 23.03.2016р. суд до уваги не бере, а тому з врахуванням вищевказаного сума стягнення нарахованої позивачем суми у гривні є меншою з врахуванням курсу валют. При цьому, суд враховує вимоги постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» п.14, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. При цьому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі, оплаченому позивачем. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: partial