Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, який згодом уточнила, до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог позивач вказала, що з найближчих родичів у неї є мати [PERSON] і брат [PERSON] , з якими вона спільно проживала в будинку [ADDRESS] з 2008р. по 2013р. У 2013 році [PERSON] почав проживати окремо від них у квартирі своєї співмешканки [PERSON] в м. Тернополі. [PERSON] не схвалювала їх спільного проживання, оскільки вважала, що [PERSON] планує в майбутньому заволодіти їх майном, яке придбавалось та створювалось за їх спільні сімейні кошти. Такі побоювання [PERSON] щодо можливої втрати майна в майбутньому посилились після того, як на протязі 2016, та на початку 2017 року [PERSON] почав вимагати від неї передати йому правовстановлюючі документи на житловий будинок в [ADDRESS] , а також на земельні ділянки під ними, відповідно до яких їх мати була власником даної нерухомості. 29 березня 2017 року між нею та [PERSON] було укладено договори дарування, відповідно до яких остання подарувала їй житловий будинок [ADDRESS] і присадибну земельну ділянку за цією ж адресою. 11 травня 2017 року між ними було укладено два нотаріально посвідчених договори дарування, відповідно до яких [PERSON] подарувала їй дачний будинок в с. Довжанка, Тернопільського району, а також земельну ділянку, на якій розташований даний будинок 31 травня 2017 року між ними було укладено чотири договори дарування, відповідно до яких [PERSON] подарувала їй магазин загальною площею 1515.8 кв.м, по [ADDRESS] , та три земельні ділянки під ним з кадастровими номерами 6110100000:12:012:0023, 6110100000:12:012:0024 і 6110100000:12:012:0028 . На початку серпня 2017 року нею до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області було подано позов про усунення їй перешкод у користуванні подарованим житловим будинком по [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним житлом. Крім того, нею було надіслано вимогу [PERSON] , в якій вона як власник магазину по [ADDRESS] , просила останнього, який використовує даний магазин у своїй господарській діяльності, або укласти із нею договір оренди, або ж звільнити приміщення магазину. Адвокатом Василишиним К.В., від імені [PERSON] , було складено та подано до суду позовну заяву про визнання недійсними, в тому числі і укладених між ними 29.03.17р. і 31.05.17р., договорів дарування, із посиланням на їх нібито фіктивність і укладених під впливом обману, який мав місце зі сторони [PERSON] та [PERSON] . Даний позов було розглянуто в межах цивільної справи №607/15555/17. Як вбачається із позовної заяви, в ній не згадується [PERSON] . Відповідач [PERSON] не допитувалась в суді першої інстанції у вище згаданій справі як свідок. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2018 року у справі №607/15555/17 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , та визнано недійсними, з підстав їх фіктивності, укладені 31.05.2017р. чотири договори дарування - магазину і трьох земельних ділянок під ним. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 січня 2019 року її апеляційну скаргу залишено без задоволення. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року частково задоволено її касаційну скаргу, скасовано постанову Тернопільського апеляційного суду від 18.01.19р., а справу направлено на новий апеляційний розгляд. При новому розгляді даної справи Тернопільським апеляційним судом, представник [PERSON] - адвокат Захарчук А.П., заявив клопотання про допит як свідка [PERSON] . При цьому, подав до суду клопотання та просив приєднати «Протокол опитування адвокатом особи [PERSON] від 30.05.2019р.» Тернопільський апеляційний суд відхилив клопотання адвоката Захарчука А.П. від 03.06.19р. про допит свідків та про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а тому представник [PERSON] 27 червня 2019 року подав заяву про відмову від позову. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 27 червня 2019 року закрито провадження у справі №607/15555/17, а рішення суду першої інстанції визнано нечинним. Позивач стверджує, що вся надана [PERSON] , у протоколі опитування від 30.05.2019 року, інформація про її особу, про повідомленні нею обставини є недостовірною, оскільки вона ніколи не була [PERSON] подружкою, та вони з нею ніколи «тісно» не дружили. Позивач знає [PERSON] як знайому брата [PERSON] , який є хресним батьком її сина [PERSON] . Неправдою є те, що нібито протягом 2012-2016р.р. [PERSON] зі своїм чоловіком ходили в гості до [PERSON] в смт. В. Березовиця в будинок, що по [ADDRESS] . Не відповідає дійсності також те, що відповідач перебуваючи в будинку в смт. В.Березовиця, нібито була свідком «істеричних сцен» та конфліктів між нею та [PERSON] , під час яких вона вимагала від матері переписати на неї нерухоме майно, яке подарував їй [PERSON] . Позивач вказує, що [PERSON] подарував [PERSON] нерухоме майно (житловий будинок та два нежитлові приміщення, згодом реконструйовані в магазин площею 1515.8 кв.м, по [ADDRESS] , разом із земельними ділянками) в грудні 2014 року, коли вже проживав окремо в м. Тернополі із своєю співмешканкою [PERSON] . Відповідач [PERSON] останній раз була у будинку в смт. В. Березовиця ще в 2012 році. Тому твердження відповідача про те, що вона, будучи у будинку, нібито була свідком її конфліктів з [PERSON] , під час яких вона вимагала від останньої здійснити перепис на неї подарованого їй [PERSON] нерухомого майна, є неправдивими. Вказує, що неможливою є вимога до [PERSON] в 2012 році переписати нерухоме майно, власником якого вона стала лише у 2014 році. Неправдивою також є інформація про те, що вона не любила, коли [PERSON] купував [PERSON] дорогі речі, про те, що вона постійно жалілася на неї та змальовувала її в поганих рисах. Не відповідає дійсності також твердження [PERSON] , нібито саме вона, виконуючи її прохання, переконала [PERSON] переписати на [PERSON] житловий будинок та приміщення магазину по [ADDRESS] . Як повідомили суд під присягою свідок [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] в грудні 2014 року здійснив дарування останній нерухомого майна, тому що до нього почали висувати вимоги рекетири, вимагаючи сплати значної суми коштів в іноземній валюті, та погрожуючи відібрати, чи пошкодити, дане майно. Враховуючи вищевикладене, вважає, що поширенням вищенаведеної недостовірної інформації щодо неї, яка викладена у протоколі опитування від 30.05.2019 року, відповідачем [PERSON] принижено її честь та гідність, завдано шкоди її немайновим інтересам. Посилаючись на наведене, позивач просила визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до честі та гідності інформацію, яка розповсюджену [PERSON] , шляхом власноручного заповнення наданого адвокатом Захарчуком Андрієм Петровичем «Протоколу опитування адвокатом особи за її згодою» від 30.05.2019р. та зобов`язати [PERSON] спростувати поширену інформацію, яка не відповідає дійсності, шляхом: відкликання (не пізніше 5-ти днів з дня набрання законної сили рішенням у даній справі) цінним листом з описом вкладення від адвоката Захарчука А. П. оригіналу «Протоколу опитування адвокатом особи за її згодою» від 30.05.2019р.; встановлення [PERSON] заборони даному адвокату на зберігання, розповсюдження чи використання копій вище згаданого заповненого нею протоколу; послідуючої передачі оригіналу даного протоколу позивачу. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 12 вересня 2019 року позивач подала заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині розміру моральної шкоди та просила стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації у розмірі 16 692грн. Представник відповідача подав відзив на позов. Вказав, що відповідач заперечує позов, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Відомості, які відповідач надала адвокату Захарчуку А.П. у протоколі опитування, відповідають реальним обставинам справи, не спотворенні та їх правдивість можуть підтвердити [PERSON] та [PERSON] , будучи допитаними як свідки. Крім того, законом не передбачено відшкодування моральної шкоди особі, яка є стороною по справі, внаслідок показів свідка, який надав в суді правдиві та достовірні відомості щодо обставин справи. Також вважає, що позовні вимоги направленні на усунення свідка від подальшої участі у можливих судових засіданнях та примушення останнього не надавати свідчень щодо подій очевидцем яких була. Відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат Захарчук А.П. провів опитування [PERSON] , на яке остання надала згоду, та описала відомості, свідком яких була безпосередньо. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. Позивач подала відповідь на відзив. Зазначила, що відповідач [PERSON] не була допитана як свідок у справі за №607/15555/17. Тернопільський апеляційний суд відхилив клопотання про допит [PERSON] , остання не приводилась судом до присяги. Тернопільський апеляційний суд не досліджував як письмовий доказ «Протокол опитування адвокатом особи за її згодою» від 30.05.2019 року та згодом закрив провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача [PERSON] від позову. Згідно протоколу опитування від 30.05.2019 року, адвокат Захарчук А.П., який був представником [PERSON] у справі за №605/15555/17, роз`яснив [PERSON] , що вона може бути викликана до суду як свідок, у зв`язку із наданням вказаних пояснень та не роз`яснював відповідачу зміст ст. 384 КК України. Відтак, вважає безпідставними твердження відповідача про те, що законом не передбачено відшкодування моральної шкоди особі, яка є стороною по справі, від пояснень свідка, який надав в суді правдиві, відомості щодо обставин справи, оскільки [PERSON] в статусі свідка не надавала жодних пояснень. Позивач стверджує, що ніколи не була відповідачу подружкою та вони ніколи тісно не дружили. Знає [PERSON] як знайому її брата [PERSON] , який є хресним батьком її сина. До січня 2013 року [PERSON] разом із чоловіком декілька разів приходили у гості до [PERSON] по [ADDRESS] , де проживала і вона. Позивач стверджує, що декілька разів спілкувалась з відповідачем, але не через наявність спільних інтересів, а через те, що [PERSON] є хресним батьком сина відповідача. Такі спілкування відбувались у присутності інших людей, що виключало можливість повідомлення відповідачу їх сімейні справи, можливі негаразди, і виключало наявність у неї можливості просити відповідача про вчинення певного впливу. Вважає, що поширена відповідачем інформація у протоколі від 30.05.2019 року має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, є недостовірною, та не є оціночним судженням. 30 вересня 2019 року третя особа [PERSON] подав пояснення щодо позову. Зазначив, що твердження позивач про те, що надані [PERSON] пояснення в адвокатському опитуванні від 30.05.2019 року є недостовірною інформацією не заслуговують на увагу суду та спростовуються поясненнями [PERSON] , які були надані нею в статусі свідка у справі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/15555/17. У 2017 році [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, оскільки останні укладені під психологічним тиском [PERSON] та [PERSON] . Надане позивачем дослідження №06-08-19 Громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» про розмір моральної шкоди є суб`єктивною думкою працівника вказаної громадської організації. ФОП [PERSON] не є судовим експертом, не є дипломованим спеціалістом в галузі психології, при виконані дослідження жодної відповідальності не несе за надання неналежного чи недостовірного висновку, а тому його суб`єктивне дослідження не може буди доказом завдання позивачу будь-якої моральної шкоди у даній цивільній справі. Надані [PERSON] пояснення є достовірними та підтверджуються поясненнями [PERSON] , оскільки стосуються тиску зі сторони [PERSON] на [PERSON] щодо переоформлення на неї майна. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її адвокат Бочан І.П. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Додатково надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та її адвокат Пономаренко І.А. заперечили щодо задоволення позову. Третя особа [PERSON] заперечив щодо задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] зверталася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мастенко Н. П., приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Ломакіна Л.В., приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Кравець Т. В., товариство з обмеженою відповідальністю «Дорога родина», про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними та скасування їх державної реєстрації, яка розглядалася судом у справі 607/15555/17. Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належало майно, у тому числі: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельна ділянка, що розташовані по [ADDRESS] , а також приміщення магазину та три земельні ділянки площею 0,0317 га, 0,0300 га, 0,0318 га, що розташовані по [ADDRESS] . 29 березня 2017 року між нею та її дочкою - [PERSON] укладено договори дарування, за якими вона подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку, розташовані по [ADDRESS] . 31 травня 2017 року вона та [PERSON] уклали договори дарування, за якими вона подарувала [PERSON] приміщення магазину та три земельні ділянки площею 0,0317 га, 0,0300 га, 0,0318 га, розташовані по [ADDRESS] . Посилалась на те, що вона уклала вказані договори дарування унаслідок психологічного впливу дочки та [PERSON] , які під психологічним тиском переконали її у недобросовісності намірів її сина [PERSON] зокрема, у тому, що син буде спонукати різними способами її до передачі майна йому, а згодом забере майно та виселить її з домоволодіння по [ADDRESS] . Вони часто повторювали та стверджували, що у [PERSON] проблеми зі здоров`ям і він може оформити майно на свою співмешканку, а вона також вже особа похилого віку і майно слід переписати на [PERSON] , яка мала б її у подальшому утримувати. Унаслідок цього вона уклала із [PERSON] зазначені договори дарування нерухомого майна, які вважає фіктивними. Крім того, 13 вересня 2017 року [PERSON] незаконно подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку, розташовані по [ADDRESS] , що не відповідало їх домовленостям. Ураховуючи викладене, [PERSON] просила суд визнати недійсними вказані договори дарування з тих підстав, що вони були укладені без наміру створення правових наслідків, а також визнати незаконною державну реєстрацію цих договорів. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2018 року у справі №607/15555/17 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано недійсними, з підстав їх фіктивності, укладені 31.05.2017р. чотири договори дарування - магазину і трьох земельних ділянок під ним. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 січня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року частково задоволено касаційну скаргу [PERSON] , скасовано постанову Тернопільського апеляційного суду від 18.01.19р., а справу направлено на новий апеляційний розгляд. При новому розгляді даної справи Тернопільським апеляційним судом, представник [PERSON] - адвокат Захарчук А.П. заявив клопотання про допит свідків, у тому числі як свідка [PERSON] . При цьому, подав до суду клопотання та просив приєднати «Протокол опитування адвокатом особи [PERSON] за її згодою від 30.05.2019р.» У «Протоколі опитування адвокатом особи за її згодою» від 30.05.2019р., [PERSON] наведено інформацію, яку позивач вважає недостовірно, такою, що не відповідає дійсності, принижує її честь та гідність. Як вбачається із змісту протоколу опитування, адвокат [PERSON] діяв на підставі договору доручення укладеного із [PERSON] [PERSON] було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та те, що опитування проводиться у зв`язку із судовим процесом між [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування будинку по [ADDRESS] та магазину по [ADDRESS] . Також зазначено, що дані можуть бути поширені лише у випадках, передбачених законодавством. Тернопільський апеляційний суд відхилив клопотання адвоката Захарчука А.П. від 03.06.19р. про допит свідків та про долучення до матеріалів справи письмових доказів, що не заперечується сторонами спору та підтверджується протоколами судових засіданнях від 03.06.2019 року, 18.06.2019, від 27.06.2019р. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 27 червня 2019 року закрито провадження у справі №607/15555/17 у зв`язку із відмовою позивача від позову, а рішення суду першої інстанції, ухвалене у даній справі, визнано нечинним. Стороною відповідача не заперечуються обставини викладені нею у протоколі опитування від 30.05.2019 року, вважає, що викладені нею письмові пояснення у протоколі не є образою позивача, а її власною оцінкою обставин, які склалися та мали значення при вирішенні цивільної справи №607/15555/17. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів В силу вимог статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно із вимогами ч. 4 статті 32 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Положеннями ст. 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до вимог статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до вимог ч. 1 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Згідно із вимогами частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до положень і аналізу статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з позовом позивачка просила суд визнати недостовірною та такою, що порушує права на повагу до її честі та гідності негативну інформацію про її особу, яка викладена [PERSON] у протоколі її опитування адвокатом Захарчуком А.П. від 30.05.2019р. Як вбачається із змісту протоколу опитування, адвокат Захарчук А.П. діяв на підставі договору доручення укладеного із [PERSON] [PERSON] було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та те, що опитування проводиться у зв`язку із судовим процесом між [PERSON] та [PERSON] про визнання недійним договорів дарування будинку по [ADDRESS] та магазину по [ADDRESS] . Також зазначено, що дані відомості можуть бути поширені лише у випадках , передбачених законодавством. При розгляді Тернопільським апеляційним судом справи №607/15555/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними, представник [PERSON] - адвокат Захарчук А.П., заявив клопотання про допит свідка [PERSON] . При цьому, подав до суду клопотання та просив приєднати до матеріалів справи як доказ «Протокол опитування адвокатом особи [PERSON] за її згодою від 30.05.2019р.» . З врахуванням наведеного, суд вважає, що інформація, яку позивач вважає недостовірною, такою, що принижує її честі та гідність, викладена у Протоколі опитування адвокатом особи [PERSON] за її згодою від 30.05.2019р., була викладена не з метою приниження честі і гідності позивача, а стосувалася спору, який розглядався судом у справі №607/15555/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними та скасування їх державної реєстрації. У даному протоколі опитування, який адресувався суду, у зв`язку із судовим процесом між [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними, про що зазначено у протоколі, [PERSON] виклала свої твердження, судження щодо обставин у цивільній справі №607/15555/17. Відповідно до роз`яснень викладених у абзаці 3 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). [PERSON] не заперечила висловлені нею твердження зазначені у протоколі опитування від 30.05.2019 року, однак вважає, що зазначена нею інформація не є образою позивача, а її оцінкою обставин, які мали значення для розгляду справи між [PERSON] та [PERSON] . Вищевказані обставини також підтвердила в судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] . За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд вважає, що оспорювана позивачем інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність позивача, оскільки в даному випадку відповідач виражала власні судження щодо обставин справи. Доводи позивача про те, що уся інформація зазначена відповідачем у протоколі опитування особи адвокатом є недостовірною й такою, що принижує її честь, гідність, суд не приймає до уваги як необґрунтовані, оскільки вказана інформації стосувалась обґрунтування підстав відповідного позову [PERSON] до [PERSON] , надавалась в обґрунтування позовних вимог, зазначена під час опитування особи адвокатом позивача по справі, з метою долучення даного документа до матеріалів судової справи на обґрунтування позовних вимог та подальшого заявлення клопотання про допит даної особи у суді як свідка. Вказані обставини були предметом дослідження у суді першої інстанції при розгляді справи за №607/15555/17, що підтверджується змістом роздрукованого технічного запису судового засідання від 14.05.2018 року. Відповідно до роз`яснень наданих у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінивши в сукупності та кожен зокрема, зібрані у справі докази, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову, оскільки зазначена позивачем інформація, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей та є оціночним судженням відповідача, не відбулось поширення недостовірної інформації у вигляді фактів щодо позивача, відсутній склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення вимог позивача. Позивачем не обґрунтовано та не надано доказів того, що викладена відповідачем у процесуальних документах інформація якимось чином порушує її особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки останні не спростовують вищенаведених висновків суду. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed