Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди. Позов мотивує тим, що 22.07.2015 року на сайті Likeinvest.tk, адміністратором якого є [PERSON] в розділі форум «Форум о недвижимости» було створено окрему тему «[PERSON] недвижимости». В цьому розділі було створено лише один запис «[PERSON] [PERSON] Украйна г. Ужгород ул. Тлехаса 88», в якому було написано наступне: «Внимание !!! Внимание !!! г. Ужгород квартирная афера !!! Данная женщина, [PERSON] [INFO] Обманным путем отбирает у людей предоплату и потом их не возвращает за счет привлекательной цены на свою 3-комнатную квартиру, которая находиться по адресу [ADDRESS] / 6-ой этаж. Также, она публикует информацию о своей квартире на разных сайтах под псевдо-адресом ул. Заньковецкая. Уже не первый покупатель попадается на аферу, которой занимается эта женщина!!!». Крім того, до цієї обяви були надані фото їхньої квартири. Зазначає, що 21.06.2015 року її донька [PERSON] дійсно підписала договір про наміри продати квартиру [PERSON] Але з незалежних від неї обставин 14.07.2015 року нотаріусом [PERSON] квартира була переоформлена на батька [PERSON] [PERSON] без виплати грошей. Зрозумівши те, що дії батька [PERSON] носять не зовсім правовий характер, [PERSON] вочевидь вирішив допомогти батькові чином публікації неправдивих, компрометуючих їх як продавців обяв. Про це свідчить наведена нею копія публікації від 22.07.2015 року. При цьому зазначає, що згідно з договором про завдаток час вирішення питання про продаж квартири був до 27.07.2015 року включно. Звертає увагу, що публікація була зроблена під грифом «[PERSON] недвижимости», в ній було зазначено без їхнього дозволу конфіденційна інформація з наданням прізвища, імя та по батькові, рік народження її доньки, та їхня адреса та фото саме їхньої квартири. Крім того було написано: «Уже не первый покупатель попадается на аферу, которой занимается эта женщина!!!». Таким чином, [PERSON] мав намір створити спотворене враження про них, як господарів квартири за адресою [ADDRESS], та зокрема про її доньку [PERSON] Вказує, що належність цієї публікації [PERSON] підтверджується тим, що саме він зазначений як адміністратор цього сайту. Посилаючись на п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказує, що в даному випадку належним відповідачем є адміністратор сайту [PERSON] Також зазначає, що ні вона, ні її донька [PERSON] не надавали право публікації [PERSON] інформації про їхню квартиру з наданням її фото та конфіденційної інформації про доньку. Крім того, опублікувавши таку інформацію, [PERSON] зазіхнув на їхнє право на власність, створивши умови для неможливості розпоряджатися своєю нерухомістю. Публікація даної обяви на сайті Likeinvest.tk мала найбільш широке коло розповсюдження, та як Інтернет на сьогоднішній день являє собою саме масове джерело розповсюдження інформації. Посилаючись на положення ст. 23 ЦК України вважає, що нанесена їй і її доньці [PERSON] шкода в цьому випадку полягає в тому, що [PERSON], опублікувавши про них таку інформацію, завдав шкоду їхній репутації як господарів квартири, чим створив умови для неможливості розпоряджатися їхньою власністю продати чи обміняти квартиру, а зважаючи на те, що вона інвалід 2 групи по бронхіальній астмі, її донька в свій час перенесла важку політравму кісток тазу і кліматичні умови Закарпаття негативно позначаються на стані їхнього здоровя, а також після 14.07.2015 року вони постійно знаходяться в стані сильного стресу, який виражається в безсонні, дратівливості, головних болях і шумах, періодичному підвищенні тиску. З посиланням на викладене у позовній заяві, поданій у редакції від 09.03.2016 року, позивач просила суд: зобовязати відповідача [PERSON] спростувати таку обяву тим же чином, яким вона була зроблена на сайті Likeinvest.tk і принести вибачення за незаконні безпідставні звинувачення їх в 10-денний термін після рішення суду; зобовязати відповідача [PERSON] оплатити її санаторно-курортне лікування та лікування від створених ним фобій у психолога в розмірі 50000 грн.; зобовязати відповідача [PERSON] виконати всі умови попереднього договору про купівлю-продаж квартири по адресі [ADDRESS], а в випадку неможливості їх виконання зі сторони відповідача стягнути з нього [PERSON] вартість втраченої вигоди, яку їхня сімя мала отримати при продажу цієї квартири в червні 2015 року 37000 доларів США. У заяві від 13.04.2016 року, поданій на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 12.03.2016 року, позивач, серед іншого, вказала, що у вищезгаданій публікації відповідачем порушуються не тільки честь та гідність її доньки [PERSON], але і її власні права, та як згадується адреса її квартири, були надані її фото, і саме головне, що не маючи ніяких на це прав відповідач написав це у рубриці «[PERSON] нерухомості», тим самим зазначивши, що по даній адресі живуть аферисти. Крім того, на цьому же сайті 29.07.2015 року відповідачем було навіть опубліковані заклики до фізичної розправи з ними. Також відповідач грубо порушуючи норми моралі написав ряд електронних листів їхнім родичам та знайомим, в яких всіляко ображав їх, розповідав різні нісенітниці і погрожував зробити неприємності її внучці. Те що написані публікації належать відповідачу підтверджується тим фактом, що адміністратором сайту і єдиним автором публікацій на ньому є [PERSON], а листи були написані з електронної адреси, яка належить [PERSON] Публікуючи заздалегідь неправдиву інформацію, відповідач намагався створити спотворене враження про них як продавців у потенційних покупців на їхню нерухомість, що йому на певний час вдалося. Певний час після того, як вона називала свою адресу навіть на сайтах нерухомості при переписці з покупцями її квартири, вона отримала декілька відповідей про небажання надалі спілкуватися з ними. Такі відповіді тільки погіршували їхній моральний стан. Їм неодноразово прийшлося доводити в прокуратурі, поліції, що вони не шахраї, як про них написано [PERSON] в Інтернеті. З посиланням на вищенаведене, у даній заяві від 13.04.2016 року позивач просить суд: зобовязати відповідача [PERSON] спростувати таку обяву тим же чином, яким вона була зроблена на сайті Likeinvest.tk і принести вибачення за незаконні безпідставні звинувачення їх в 10-денний термін після рішення суду; зобовязати [PERSON] компенсувати завдану їм моральну шкоду в розмірі 850509,80 грн. У дане судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак надіслала до суду заяву від 16.03.2017 року про розгляд позову у її відсутності, до якої долучила копію заяви про розгляд справи у її відсутності з аргументованою її точкою зору по цьому позову, оригінал якої нею було надіслано на адресу суду 15.02.2017 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. За положеннями ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» та ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов'язком суб'єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов'язком суб'єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію (ст. 6 Закону). У відповідності до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно зі ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова від 27.02.2009 р. № 1), юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Судом встановлено, що у мережі Інтернет на веб-сайті http://likeinvest.tk/forum/21-136-1, 22.07.2015 року о 15.03 год., було розміщено повідомлення наступного змісту: «Внимание !!! Внимание !!! г. Ужгород квартирная афера !!! Данная женщина, [PERSON] [INFO] Обманным путем отбирает у людей предоплату и потом их не возвращает за счет привлекательной цены на свою 3-комнатную квартиру, которая находиться по адресу [ADDRESS] / 6-ой этаж. Также, она публикует информацию о своей квартире на разных сайтах под псевдо-адресом ул. Заньковецкая. Уже не первый покупатель попадается на аферу, которой занимается эта женщина!!!». Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] зазначає, що вказану інформацію було поширено відповідачем [PERSON], який є адміністратором сайту Likeinvest.tk, підтвердженням чого, на її думку, є скріншоти з веб-сайтів, копії яких долучено нею до матеріалів справи. Згідно з п. 9 Постанови від 27.02.2009 р. № 1 відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. В силу п. 12 Постанови від 27.02.2009 р. № 1, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Як вбачається з наданої позивачем копії скріншоту на веб-сайті http://likeinvest.tk/forum/21-136-1, автором оспорюваної інформації у повідомленні зазначено «Alehios», проте матеріали справи не містять будь-яких достовірних даних про те, що оспорювану інформацію було поширено саме відповідачем. Доказів, які б доводили авторство відповідача щодо оспорюваної інформації, позивачем надано не було та під час розгляду справи від позивача не надходило жодних клопотань про витребування даних про власника веб-сайту http://likeinvest.tk. У позові [PERSON] посилається також на те, що інформація, яка міститься у вказаному повідомленні порушує її право на честь, гідність, репутацію і наносить їй та її дочці [PERSON] моральну шкоду. Згідно з положенням ст. 277 ЦК України та розясненнями, які містяться в п. 19 Постанови від 27.02.2009 р. № 1, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Однак будь-яких належних та допустимих доказів того, що [PERSON] є членом сімї позивача [PERSON], а саме доводиться останній донькою, матеріали справи не містять. Пунктом 18 Постанови від 27.02.2009 р. № 1 передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Разом з тим, з огляду на зміст оспорюваної інформації суд зазначає, що у ній фактично відсутні чіткі твердження про те, що вказана інформація поширена щодо позивача. [PERSON] не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт порушення відповідачем особистих немайнових прав позивача, зокрема, які б підтверджували недостовірність інформації щодо неї, яка була викладена в повідомлені від 22.07.2015 року. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, у відповідності з п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Разом з тим, за абзацом 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, позивач [PERSON] зазначила, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду. Як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи, позивачем не було підтверджено допустимими доказами факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. З урахування наведеного, а також за відсутності порушеного права не вбачається підстав для відшкодування моральної шкоди, про яку заявлено позивачем. При цьому, слід зазначити, що згідно з позовними вимогами [PERSON] не зазначила, яка саме інформація підлягає спростуванню, як така, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, зокрема, не вказано конкретні речення, послідовність слів у контексті повідомлення від 22.07.2015 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими. Зважаючи на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували ті обставини, що розповсюдження інформації, зазначеної у вищевказаному повідомленні, було здійснено саме відповідачем, суд вважає, що посилання [PERSON] на дані обставини є нічим іншим як її припущеннями. Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, що саме відповідач несе відповідальність за зміст оспорюваної інформації та той факт, що викладена у повідомлені від 22.07.2015 року інформація стосується безпосередньо прав позивача, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed