Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк» в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» та просила визнати недійсним кредитно-заставний договір №K2HCAN24263849 від 11.08.2008р., посилаючись на те, що при укладенні даного договору відповідачем були порушені її права як споживача, зокрема, умови договору не відповідають Закону України «Про захист прав споживачів» щодо валюти кредитування, встановлення додаткових платежів, які не є послугою, перед укладенням договору їй не надано повної інформації про умови кредитування і орієнтовану сукупну вартість кредиту, що в сукупності, на думку позивачки, свідчить про недійсність правочину. Просила задовольнити позов на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність, законність і добровільність укладення договору кредиту, а також вказав про те, що позивачка при укладенні кредитного договору письмово була ознайомлена з усіма його умовами, з якими погодилася, тривалий час виконувала договірні умови, сплачувала кредит, у вересні 2009р. передала банку для реалізації заставний автомобіль «Черрі Тіго», держномер [NUMBER], вела тривалу переписку із банком щодо погашення кредитну і кредитної заборгованості, а заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23.11.2012р., яке набрало чинності 03.12.2012р., задоволено позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення солідарно кредитної заборгованості із [PERSON] і [PERSON] При цьому, [PERSON] ніяких претензій до банку не пред*являла, а даний позов пред*явлено до суду через майже сім років після укладення кредитно-заставного договору і його часткового виконання зі сторони самої позивачки. Розглянувши справу в межах позовних вимог, заслухавши пояснення представників позивачки і відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язану довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 11.08.2008р. між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», і [PERSON] укладено кредитно-заставний договір №K2HCAN24263849, згідно умов якого позивачка отримала кредит в загальній сумі 21 989,19 доларів США з терміном повернення кредиту до 10.08.2015р. і сплатою 15% річних (а.с. 7-11 - копія кредитно-заставного договору) та сторонами погоджена загальна вартість кредиту (а.с. 12 - копія погодження). 30.07.2008р. [PERSON] була письмово повідомлена Філією «Розрахунковий Центр «ПриватБанк» про умови кредитування (а.с. 46-47 - копія повідомлення). 26.09.2009р. [PERSON] передала ПАТ «КБ «ПриватБанк» заставний автомобіль «Черрі Тіго», держномер [NUMBER], про що в справі є акт передачі-прийому (а.с. 34 - копія акту) та позивачкою нотаріально посвідчено довіреність на розпорядження транспортним засобом (а.с. 35 - копія довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Влас М.С.) В матеріалах справи є заява [PERSON] від 09.11.2010р. директору Філії «Розрахунковий Центр «ПриватБанк» щодо кредитних зобов*язань та повернення кредиту (а.с. 36 - копія заяви), заява від 10.11.2011р. (а.с. 38 - копія), заява від 13.10.2009р. (а.с 39 - копія). Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23.11.2012р., яке набрало чинності 03.12.2012р., задоволено позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення солідарно кредитної заборгованості із [PERSON] і [PERSON] (а.с. 44-45 - копія рішення суду). Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. В діючому цивільному законодавстві діє принцип свободи договору, який закріплено в ст.ст. 6, 627 ЦК України. Так, згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони даного спору реалізували своє право на свободу укладення цивільно-правового договору і уклали 11.08.2008р. кредитно-заставний договір №K2HCAN24263849 та погодили його істотні умови, позивачка погодилася з такими умовами, визнавала укладений кредитний договір тривалий час, сплачувала кредит і відсотки за його користування, передала відповідачу заставний автомобіль, але з жовтня 2010р. має заборгованість, яка стягнута з неї і [PERSON] солідарно заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23.11.2012р., яке набрало чинності 03.12.2012р., і в даному позові посилається на недійсність договору. Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, зазначені в ст.203 ЦК України. Порушення будь-якої із цих вимог при укладенні з позивачкою кредитно-заставного договору №K2HCAN24263849 від 11.08.2008р. судом не встановлено, у зв*язку із чим в даному спірному випадку правові підстави для задоволення позову відсутні. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки оспорюваний позивачкою кредитно-заставний договір укладено у відповідності до вимог діючого законодавства, в тому числі й Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: dismissed