Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 жовтня 1995 року, видане на ім'я [PERSON] державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Маринка В.П., на нерухоме майно - 1\\2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі за №1у-4425; перерозподілити спадкове майно, визнавши за позивачем, [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині за кожним від 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] право власності в порядку спадкування за законом, зменшивши частку [PERSON] в спадковому майні щодо ? частини квартири за вказаною адресою від ? частини спірної квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [INFO] р. [PERSON]. На момент смерті батька йому належала ? частина двохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], але про цю обставину позивач дізналася лише після смерті своєї бабусі [PERSON], а саме коли звернулася до Київської державної нотаріальної контори № 9 з метою оформлення спадщини після померлої бабусі. З відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 07.08.2017 року, наданої на запит нотаріуса, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON], а саме: -1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району 31.01.1994 року; -1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 7-ю Київською держнотконторою 24.10.1995 року, №1у-4425. До нотаріальної квартири також звернувся відповідач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлої бабусі позивача. Відповідачем було надано заповіт складений на його ім'я та документи на підтвердження права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Так, [PERSON] було надано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частини вказаної квартири, виданого 7-ю Київською держнотконторою 24.10.1995 року, № 1у-4425, про існування якого ні позивачу, ні членам її родини було не відомо. Лише у вересні місяці 2017 року позивачу стало відомо, що 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] перебувала у його власності, у зв'язку з чим просить поновити строк для звернення до суду з вказаною позовною заявою, оскільки строк позовної давності пропущений з незалежних від неї та поважних причин. Позивач зазначає, що [PERSON] не мала права отримувати свідоцтво на все спадкове майно, що належало померлому [PERSON], оскільки позивач та третя особа по справі, прийняли також спадщину, як спадкоємці першої черги. Враховуючи те, що видане 24.10.1995 р. державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] на 1/2 частину вказаної квартири не відповідає вимогам закону (ст.529 ЦК УРСР), то вказане свідоцтво повинне бути визнано недійсним в частині права на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], а спадкова маса повинна бути перерозподілена. 11.01.2018 р. відповідачем [PERSON] подані письмові заперечення (а.с. 57-60) в яких просив відмовити в задоволені позову з підстав необґрунтованості, зазначивши, що на момент смерті спадкодавця позивач та третя особа не були визнані дітьми спадкоємця, а відтак не є особами, що можуть бути спадкоємцями в розумінні ст. 527 ЦК УРСР. В Реєстрі територіальної громади міста Києва, виданому Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією зазначається, що третя особа не зареєстрована у квартирі [ADDRESS] взагалі, а позивач зареєстрована лише з 2002 року. Отже, позивач та третя особа не проживали разом із спадкодавцем на день смерті, а відтак не мають права на спадкування майна останнього в розумінні ЦК України. Жодних поважних причин пропуску строку позовної давності позивач не наводить, а тому відсутні підстави для поновлення строку прийняття спадщини та відсутні підстави визнання недійсним свідоцтва про прийняття спадщини за законом від 24.10.1995 року [PERSON] Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2018 р. залучено до участі у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], Сьома Київська державна ноторіальна контора, Дев'ята Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головне територіальне управління юстиції в Київській області та виключено із числа третіх осіб Сьому Київську державну нотаріальну контору та Дев'яту Київську державну нотаріальну контору (а.с. 73,74). 16.02.2018 р. від представника третьої особи Головного територіального управління юстиції в м. Києві до суду надійшли письмові пояснення, в яких розгляд даної справи залишив на розсуд суду (а.с. 89-92). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили відмовити в їх задоволенні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, письмових пояснень по суті справи до суду не направив. Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу за відсутності представника за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] (а.с. 11). 24.10.1995 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво на право на спадщину по закону на ? частину квартири [ADDRESS], що належала померлому [INFO] р. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядження №204Ж, Комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району м. Києва 31.01.1994р., зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 14.02.1994р. №1136 (а.с. 16). Згідно Інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №КВ-2017 №30237 від 07.08.2017р., квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована на ім'я [PERSON], а саме: 1\\2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району 31.01.1994 року та ? частини на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Сьомою Київською держконторою 24.10.1995 р., №1у-4425 (а.с.14). Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 15.09.1964 року та [PERSON] з 09.01.2001р. (а.с. 15), що також підтверджується листом Відділу з питань реєстрації місця проживання\\ перебування фізичних осіб про надання інформації Згідно листа Управління освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.03.2018 р., адреса проживання [PERSON] та [PERSON] на момент вступу до середньої школи №141 м. Києва: [ADDRESS] (а.с. 115, 116). [INFO] року померла [PERSON] (а.с.13). Щодо майна померлої [PERSON] державним нотаріусом Дев'ятої Київської нотаріальної контори 03.08.2017 р. відкрито спадкову справу №568/2017 (а.с. 143-165). За життя 19.10.1996 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с. 151) 27.04.2015 р. [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON], [INFO]. (а.с. 148). За заявленими вимогами позивач посилається на те, що вона та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON], проживали разом з ним та мали право на спадщину як спадкоємці першої черги, у зв'язку з чим просить визнати свідоцтво на право на спадщину за законом від 24.10.1995 року недійсним. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За клопотанням позивача вона була допитана у якості свідка, при цьому позивач засвідчила, що вона все життя з народження проживала за адресою: [ADDRESS] разом з батьком [PERSON], матір'ю [PERSON], меншим братом [PERSON] та бабусею[PERSON]. Бабуся завжди говорила, що заповіт склала на неї та її брата. Про наявність заповіту на ім'я відповідача дізнались вже після смерті бабусі в нотаріуса, тоді ж їм стало відомо, що ? частина квартири була зареєстрована за їхнім батьком. Документів на квартиру вона ніколи не бачила, їх зберігала бабуся. Її мати у спірній квартирі жила до 2016-2017 року. Зміна її прізвища із [PERSON] на [PERSON] була в дитинстві. Мати з батьком в зареєстрованому шлюбі не перебували. Свідок [PERSON] засвідчила, що позивачу та [PERSON] вона рідна мати. У квартирі [ADDRESS] вона жила з лютого 1982 року до 2014-2015 року доки не пішла на пенсію. Діти жили там з народження. [PERSON] говорила, що квартира її, отримувала житло вона з роботи від заводу «Арсенал», квартиру перепише на дітей. Про власників спірної квартири вона не цікавилась, де були прописані її діти не пам'ятає. Прізвища дітей були змінені після смерті їх батька. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона сусідка, знає сім'ю [PERSON], позивач та [PERSON] жили у спірній квартирі з народження по даний час, з дітьми разом вони гуляли на площадці, в школу ходили на Русанівці, вона бачила дітей щодня. Квартира № 127 була [PERSON]. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР у редакції 1963, часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст. 560, 561 ЦК УРСР в редакції 1963 року, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Відповідно до частин 2, 3 ст. 1300 ЦК України, на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину, у такому випадку нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Рішенням Дніпровського суду м. Києва від 10.11.1995 року встановлено факт батьківства [PERSON] у відношенні дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 97). На підставі даного рішення, були внесено зміни до записів акту про народження щодо [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 86, 87), та внесено зміни стосовно прізвища та відомостей щодо батька. Крім того, повторно видано свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 9, 10). Отже, факт батьківства був встановлений після смерті [PERSON] та після видачі [PERSON] свідоцтва на право на спадщину по закону від 24.10.1995 року, а тому на час відкриття спадщини ані позивач, ані третя особа не належали до спадкоємців першої черги. Як встановлено в судовому засіданні мати позивача [PERSON] не зверталась в інтересах своїх неповнолітніх дітей до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після померлого [INFO] р. [PERSON]. Крім того, позивач та третя особа досягнувши повноліття також не звертались із відповідними заявами. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 р. № 6-85цс12. Судом встановлено, що позивач своєчасно спадщину не прийняла через те, що не знала, що ? частина спірної квартири належала її покійному батьку, тобто свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчинила дії для з'ясування наявності спадкового майна та прийняття спадщини у встановленому законом строку. Крім того, позивачем заявлені вимоги про визнання за [PERSON] права власності на частку спірної квартири в порядку спадкування за законом, проте останній за своїм процесуальним статусом є третьою особою у справі, тому вимоги позову у цій частині також не ґрунтуються на нормах закону. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору на позивача.

Outcome: dismissed