Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 11 березня 2016 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,42 га, що належала йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 848443, виданого 02.10.2002 р. Колибаївською сільською радою. 06.08.2015 року ним особисто був складений заповіт, в якому він заповів зазначену земельну ділянку свої онуці [PERSON], [INFO]. В зв'язку з тим, що відсутній державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, просить визнати за [PERSON], [INFO] право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,42 га, з кадастровим номером 6822484200:08:001:0011, що розташована на території Колибаївської сільської ради. В суді представник позивача позов підтримала, просить задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечила, оскільки [PERSON] за своїм внутрішнім, психічним станом в момент складання заповіту розумів значення своїх дій і його рішення було свідомим, відповідало його волі. В суді відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення позову мотивуючи тим, що зазначений заповіт є недійсним, оскільки [PERSON] страждав на невиліковну хворобу, тому його волевиявлення не можна вважати вільним, звернулась з зустрічним позовом до [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON], третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради, приватний нотаріус Кам'янець-Подільського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним, мотивуючи тим, що [PERSON] з березня 2015 року захворів на тяжку хворобу, проходив тривале лікування. Після зустрічі [PERSON] та [PERSON], останній склав заповіт на доньку, яка, скористалась пригніченим станом батька, дала йому надію на висококваліфіковане лікування його хвороби за кордоном. Ні [PERSON] ні його донька багато років не зустрічались. [PERSON] перебував у пригніченому стані через хворобу, позивач допомоги батькові в лікуванні його хвороби не надала, він до останньої хвилини свого життя очікував, що донька виконає своєї обіцянки та врятує його, тому складений заповіт не був заповідачем скасований.. Просить на підставі ст. 230, 231 ЦК України визнати недійсним заповіт [PERSON] від 06.08.2015 р. на ім'я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського районного нотаріального округу, реєстр.№ 759. Ухвалою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 16 лютого 2017 року дані позови об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні приватний нотаріус [PERSON] пояснила, що [PERSON] укладаючи заповіт перебував в гарному настрої, діяв вільно та відповідно своєї внутрішньої волі, зміст заповіту йому був зрозумілий і відповідав його волі про що свідчить його підпис в заповіті. Про хворобу заповідача їй не було нічого відомо, він про це не повідомляв. В суді представник органу опіки та піклування підтримала позовні вимоги, заявлені в інтересах малолітньої дитини і заперечила проти задоволення зустрічного позову. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] відхиленню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.03.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-БВ №284464, видане виконавчим комітетом Колибаївської сільської ради Камянець Подільського району Хмельницької області. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,42 га, що належала йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 848443, виданого 2.10.2002 р. Колибаївською сільською радою. 06.08.2015 р. [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження: належну йому на праві приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,42 га, яка належить йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 848443, заповідає [PERSON], [INFO]. З матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернулись його дружина [PERSON], донька [PERSON], позивач. Інші доньки спадкодавця [PERSON], [PERSON] відмовились від спадкування на користь матері [PERSON] Відповідно до\~статті 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов'язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Статтею 1234 ЦК України\~установлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно з частиною першою\~статті 1235 ЦК України\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних, а також інших учасників цивільних відносин. За приписами\~статті 1247 ЦК України\~заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої\~статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18\~постанови № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року\~за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Відповідно до ч. 3\~ст. 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. За умовами частини першої\~статті 230 ЦК України\~правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін такого правочину, навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. При вчиненні правочину під впливом обману відбувається деформація волі особи внаслідок впливу інших осіб на таку особу. При цьому обман є навмисне цілеспрямоване діяння сторонньої особи щодо введення особи, яка вчиняє правочин, в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення такого правочину, що також має бути підтверджено належними та допустимими доказами. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за\~статтею 230 ЦК України. У пункті 20\~постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~судам роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.\~\~\~На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення недійсності правочину за\~статтею 230 ЦК України. У пункті 21\~постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України) судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Відповідно до ч. 1\~ст. 231 ЦК України\~правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається як на докази Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~ доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] на початку серпня під час зустрічі розповів їй, що до нього приїжджала донька [PERSON] з онукою з Італії. [PERSON] перебував у гарному настрої, довго розповідав про доньку, онуку. Розмова була для нього приємною. Для визначення психічного стану [PERSON] на час складання ним заповіту ухвалою Кам'янець-Подільського міськраойнного суду від 08 вересня 2017 року була призначена судово-психіатрична експертиза. Відповідач [PERSON] ухилилась від проведення експертизи. При посвідченні заповіту нотаріусом перевірено дієздатність заповідача, роз'яснено зміст ст.ст. 1235, 1241, 1254, 1276, 1307 ЦК України. Власноручно [PERSON] зазначив, що цей заповіт на його прохання записано вірно, ним особисто прочитано у голос, його зміст зрозумілий і відповідає його волі, що підтверджується текстом заповіту, заповідач на момент укладення заповіту недієздатним чи обмежено недієздатним судом визнаний не був. Заповіт має письмову форму та посвідчений уповноваженою особою. [PERSON] [PERSON] спадкоємцем є правом заповідача [PERSON], визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. Волевиявлення заповідача було вільним і зміст заповіту щодо призначення її спадкоємцем майна відповідало його внутрішній волі. На спростування зазначених обставин відповідач [PERSON] не надала належних та допустимих доказів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Листом приватного нотаріуса [PERSON] від 01.11.2016 року №208/02-13 позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на земельну ділянку, яка належала [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України позивач прийняла спадщину. В газеті «Подолянин» від 26.01.2018 року розміщено оголошення, що Державний акт на право власності на землю серії Р1 №848443 вважати недійсним. У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що спадкування здійснюється за заповітом, осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині не встановлено, позивач прийняла спадщину, тому з урахуванням досліджених судом доказів суд вважає, що позов [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] підлягає задоволенню, в задоволенні позову [PERSON] про визнання заповіту недійсним слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір. Витрати на правничу допомогу не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджені належними доказами, витрати за оголошення в газеті не є судовими витратами. На підставі ст.ст. 25, 392, 1216, 1218, 1220, 1233, 1234, 1235, 1268, 1247, ЦК України,\~\~

Outcome: partial