Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] у віці 90 років помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку, площею 4.76 га, розташовану в межах території Березківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області. Позивач [PERSON] є дочкою та спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Він за життя склав заповіт, відповідно до якого усе належне йому майно заповів [PERSON] . Посилаючись на те, що [PERSON] на момент складення спірного заповіту виповнилося 90 років, він мав проблеми із зором, оскільки одним оком не бачив зовсім, а іншим лише 0,1 відсоток, тому сам не міг читати і знати, що було написано в тексті заповіту, позивач вважає, що заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому що цей він не відповідає волі спадкодавця та вчинений з порушенням чинного законодавства, що є достатньою підставою для визнання цього заповіту недійсним з підстав ст.ст. 203, 207, 215, 1233, 1234, 1247, 1248, 1253, 1257 ЦК України. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , її представник в суді позов не визнали, вважають позовні вимоги необґрунтованими, тому просили відмовити в його задоволенні. Представник відповідача - Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, в суді просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ст.ст.1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно з положеннями ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Положеннями ч.4 ст.207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. За положеннями ст.1251 ЦК України визначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до положень ч.1 ст.1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст.215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом. Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту. Оскільки право на складання заповіту має особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1 ст.1234 ЦК), згідно із приписами ч.1 ст.1257 ЦК підставою для нікчемності заповіту є кваліфікація його як такого, що складений особою, яка не мала на це права. Це, зокрема, заповіт, вчинений недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача. Також підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст.1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (ст.ст.1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Відповідно до вимог ч.4 ст.207 ЦК, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов`язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч.4 ст.207 ЦК). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним. Судом встановлено, що 21 квітня 2016 року [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Катеринка Первомайського району Миколаївської області, житель [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все майно, належне йому за законом на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, заповів [PERSON] повністю. Вказаний заповіт був посвідчений [PERSON], секретарем виконавчого комітету Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та в присутності останньої підписаний [PERSON] з його слів, до підписання прочитаний вголос заповідачем, особа заповідача встановлена, дієздатність перевірена. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №09 (а.с.22). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 30 серпня 2018 року(а.с.10). Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тридубською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 07 вересня 1951 року (а.с.6), витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00020820907 та №00020816359 від 21 серпня 2018 року (а.с.8-9), отже згідно положень ст.1262 ЦК України має право на спадкування за законом після її смерті у першу чергу. Згідно висновку лікаря - офтальмолога Терещенко О.І. від 16 січня 2015 року (а.с.7) спадкодавець [PERSON] , у віці 89 років, звертався до лікаря із скаргами на відсутність зору на правому оці та на зниження зору, йому було встановлено діагноз: незріла катаракта лівого ока; атрофія зорового нерва, розвинена косоокість, незріла катаракта правого ока, кон`юктивіт обох очей; рекомендовано оперативне лікування катаракти лівого ока; призначено лікування лікарськими засобами. Позивач посилалася на те, що на момент складання заповіту її батько [PERSON] був незрячим, а тому не міг з`явитися у приміщення Кумарівської сільської ради Первомайського району для складання та посвідчення вищевказаного заповіту, самостійно прочитати та власноруч підписати заповіт. Допитана, в якості свідка, лікар - офтальмолог Кривоозерської ЦРЛ [PERSON] в суді пояснила, що особа, яка взагалі не може бачити на одне око та близорукістю (-10.0) на друге око, не має змоги бачити все, що знаходяться від неї на відстані більше 5 метрів, при цьому читати, писати, бачити написане, підписувати тести може. Допитана в судовому засіданні як свідок секретар виконкому Кумарівської сільської ради [PERSON] підтвердила, що [PERSON] особисто прибув до Кумарівської сільської ради Первомайського району та побажав скласти заповіт від свого імені на [PERSON] на все належне йому майно. Нею за допомогою технічних засобів було надруковано текст заповіту та надано його [PERSON] , для того щоб він його прочитав. [PERSON] прочитав текст заповіту самостійно вголос, ознайомився з його змістом та погодився з ним (прочитав своє прізвище, що заповідає за текстом заповіту та кому), після чого вчинив напис в тексті заповіту і підписав власноручно. Також свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] постійно користувався окулярами. Допитані в суді свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали показання, про те, що [PERSON] дійсно мав вади зору, тому постійно носив окуляри, міг читати, писати, обслуговувати себе та пересуватися самостійно без сторонньої допомоги. До останнього дня свого життя був активним, мав ясний розум, чітко розумів значення своїх дій. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 76-80 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок по доказуванню обставин, викладених у позові, лежить саме на позивачу. Судом не встановлено фактів, і позивачем не доведено обставин, які б могли бути підставою для визнання заповіту недійсним. Посилання позивача, як на доказ вищевказаних обставин, лише на висновок лікаря - офтальмолога Терещенко О.І . від 16 січня 2015 року про захворювання очей в [PERSON] , не є достатнім. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в момент складання заповіту [PERSON] був писемним та не страждав фізичними вадами або хворобами, що обмежували його здатність самостійно прочитати заповіт та вчинити на ньому свій підпис, а тому в секретаря виконкому Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області [PERSON]. не було підстав застосовувати правила ч.4 ст.207 ЦК України та посвідчувати заповіт за відсутності особистого підпису [PERSON] на ньому. Доводи позовної заяви в цій частині також є безпідставними . Судом встановлено, що заповіт, складений [PERSON] 21 квітня 2016 року, відповідає вимогам закону щодо його форми, а саме він викладений у вигляді письмового документу, підписаний власноруч заповідачем, посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування з дотриманням вимог, викладених в розділі ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11 листопада 2011 року №3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011року за № 1298/20036, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок смерті. Належних та допустимих доказів про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача суду позивачем надано не було. Таким чином позивачем не доведено допущення порушень посвідчення заповіту, які були б підставою для визнання його недійсним, а тому суд визнає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed