Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просить суд визнати поруку, встановлену договором поруки № 10390 ДП1 від 03.10.2008 року, укладний між ПАТ « ПроКредит Банк» та [PERSON] припиненою. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між третьою особою- Мораитес В.О. та відповідачем було укладено кредитний договір, повне виконання якого забезпечене порукою, згідно договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем. Позивач вважає, що обсяг її відповідальності за договором поруки було збільшено без її згоди внаслідок укладання між банком та [PERSON] ряду договорів про внесення змін до кредитного договору, із зміною графіку його погашення, отже позивач вважає, що є підстави для визнання договору поруки припиненим. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином. Надав до суду заперечення проти позову, по яким просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на ту підставу, що реструктуризація заборгованості, а саме: зміна графіку погашення боргу не призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому підстави для визнання договору поруки припиненим відсутні. Третя особа до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином, заяв чи копотань до суду не надавав та не заявляв. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні фактичні обставини по справі. 03.10.2008 року між ЗАТ « ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір № 501.19902, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 132\~000 дол. США, строком на 72 місяці зі сплатою відсотків в розмірі 15, 9 %. В забезпечення виконання зобовязань по зазначеному кредитному договору між ЗАТ «Про [PERSON]» та [PERSON] укладено договір поруки № 10390-ДП1 від 03.10.2008 року, відповідно до п. 2.1. якого поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобовязань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник. 27.05.2010 року між ПАТ « ПроКредит Банк» ( правонаступником прав та обовязків ЗАТ ПроКредит Банк» ) та [PERSON] укладено договір № 1 про внесення змін до кредитного договору, пунктом 1.1 якого з моменту укладання цього договору за користування кредитом встановлюється диференційована процентна ставка, яка залежить від періоду користування цим кредитом, а також змінені проценти за користування кредитом та викладено рядок 3 таблиці п.1.2 кредитного договору у іншій редакції. Як зазначено в [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1393/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» в якому зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим (постанови від 21 травня року 2012: № 6-69 цс 11, № 6-18 св 11, № 20 цс 11, № 88 цс 11). Відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. На зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається. Такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України . Аналогічну правову позицію висловлено у постанові судової палати з розгляду цивільних та господарських справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-160цс13. Відповідно до ст.. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим (п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляджу цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч.4 ст.559 ЦК України). За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання. Відповідно до п.24 Постанови №5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитним правовідносин»,при вирішенні спорів про визнання поруки припиненою, суд має враховувати, що згідно зі ст..526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визнано інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання в повному обсязі або у звязку з застосуванням права на повернення кредиту достроково (згідно з внесеними змінами від 07.02.2014 року). Згідно п.1 ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд критично ставиться до посилань позивача, що укладанням додаткової угоди було збільшено обсяг відповідальності поручителя, оскільки реструктуризація заборгованості, а саме зміна графіку погашення боргу не призвела до зміни строку кредиту, його суми, процентну ставку також збільшено не було. Отже, позивач не має правових підстав для оскарження пунктів договору. Згідно вимог ст.526\~ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.\~ Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Таким чином, договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, має обов'язкову силу для самих сторін. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим\~ \~ для виконання сторонами. Позивачем не надано належних, допустимих, переконливих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не доведеними тому вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити.

Outcome: dismissed