Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до\~суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим\~ приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Вказує, що у будинку зареєстрований [PERSON] , який фактично не проживав у будинку з 2014 року, так як має інше житло в цьому ж населеному пункті по [ADDRESS] . Пояснює, що добровільно відповідач не зняв місце своєї реєстрації. Даний факт створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, у зв`язку із чим, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним будинком. Позивач, належним чином повідомлена про день та час слухання справи до судового засідання не з`явилась, її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснив, що відповідача по справі, [PERSON] на прохання своєї знайомої 23 вересня 2014 року зареєструвала в належному їй будинку, але як до реєстрації так і після неї, відповідач належним позивачу житлом не користувався, та фактично проживає по [ADDRESS] , добровільно з місця реєстрації не знявся. Просив суд задовольнити позов та не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26 листопада 1997 року, що підтверджується копією відповідного договору дарування та копією технічного паспорту на житловий будинок від 28 листопада 1997 року. Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Плавської сільської ради від 19 червня 2020 року № 270, відповідач дійсно зареєстрований у будинку, належному позивачу з 23 вересня 2014 року по теперішній час, але за вищевказаною адресою не проживав та не проживає в даний час. Факт того, що [PERSON] фактично не мешкає у будинку, належному позивачу підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Плавської сільської ради від 19 червня 2020 року № 269, відповідно до якої він проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] та відповіддю виконавчого комітета Плавської сільської ради від 21 жовтня 2020 року № 2.06.-248/07 на запит суду, про фактичне місце проживання [PERSON] по [ADDRESS] . Також в судовому засіданні допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили фактичні обставини справи та пояснили, що знають, що [PERSON] фактично ніколи постійно не проживав у будинку позивача. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 317,319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Згідно зі ст.ст. 71,\~72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення порушень її прав, в даному випадку шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки, як підтверджують наявні матеріали справи, відповідач з моменту реєстрації 23 вересня 2014 року не проживає у належному позивачу будинку, ним не виконано зобов`язання щодо зняття з реєстраційного обліку, тому визначений позивачем спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам чинного законодавства. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved