Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 18.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір - позики на суму 15000 грн., в підтвердження якої відповідачка надала розписку від 18 березня 2008 року. Відповідачка зобов'язувалась повернути їй борг 15000 грн. Не зважаючи на не одноразові вимоги повернути гроші, відповідачка не реагує та борг не повертає. Позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 15000 грн.. Позивача, в судовому засіданні вказала, що 18.03.2008 року надала в борг відповідачці 15000 грн., про що остання склала розписку. Борг надала на два місяці. Починаючи з вересня 2008 року вона систематично зверталася до відповідачки з проханням повернути борг. Зв'язку з тим, що борг був не повернутий, вона була змушена звернутися до суду. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що розписка від 18.03.2008 року про отримання нею у борг від позивачки складена дійсна нею, вона брала у борг грошові кошти у позивачки, борг нею на теперішній час не повернуто. Позовні вимоги [PERSON] вона визнає в повному обсязі. Наслідки визнання позову їй зрозумілі. Перевіривши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей(ст.. 1047 ЦК УКраїни). У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Сторонами визнано, що 18.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 15000 гривень, про що [PERSON] написала розписку/а.с.6/. Уклавши договір позики, сторони взяли на себе певні зобов'язання. На час розгляду справи гроші в повному обсязі позичальником позикодавцю не повернуті. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За ст. 530 ЦК України Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, відповідачка зобов'язана виконувати договір позики у відповідності до його умов та законодавства. Під час судового розгляду відповідач в повному обсязі визнав вимоги позивачки про стягнення з нього суму боргу, про що надав письмову заяву, вказавши, що визнання позову відповідає його інтересам. Судом було роз'яснено відповідачу наслідки визнання позову, а саме, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідачу ці наслідки були зрозумілі, свою позицію про визнання позову відповідач не змінював. Оскільки відповідачка гроші позикодавцю на вимогу останнього у визначений законом строк не повернула і взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, враховуючи усі вищевикладені обставини справи в усій сукупності, суд вважає наявними законні підстави для прийняття визнання позову відповідачем у справі та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача суми боргу 15000 грн. Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, за якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. На 01 січня 2014 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1218 грн.

Outcome: approved