Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просила надати дозвіл на тимчасове вивезення з території України малолітнього сина - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], [INFO], на період з дня набрання рішенням законної сили строком на 1 рік. Зазначила, що поїздки будуть здійснюватися на окуповану територію - м. Макіївка Донецької області для відвідування родичів, а саме на святкування днів народжень діда [PERSON] у період з 1 липня по 15 липня 2018 року, баби [PERSON] у період з 15 серпня по 25 серпня 2018 року, дядька- [PERSON] у період з 10 вересня по 25 вересня 2018 року, дядька- [PERSON] у період з 20 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року, а також для сумісного святкування Великодня та відвідування місць поховання родичів на поминальний день у період з 1 квітня по 1 травня 2019 року, оскільки це є для них важливим та необхідним. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про дату, час і місце його проведення повідомлялась належним чином, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, до початку розгляду справи по суті надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06.07.2018 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька та вирішено продовжити судовий розгляд у цивільній справі. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази поданні на їх підтвердження суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на підтвердження чого до позовної заяви була долучена копія свідоцтва про народження [NUMBER] (актовий запис № 704, складений 05.08.2016 р. Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області). Судом оглянуто копію свідоцтва про шлюб між сторонами у справі, видане 04 вересня 2015 року Макіївським міським відділом ЗАГС. Разом з тим відповідно до абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Оскільки вказаний документ, виданий окупаційною адміністрацією Російської Федерації, він є недійним і судом до уваги не береться. Згідно з копією паспорту [PERSON], [INFO], має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії паспорта [PERSON], [INFO], має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], разом із матір'ю [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, та фактично проживають в [ADDRESS], що підтверджується копією довідки № 1250001788, виданої УСЗН Тернівської міської ради 25.08.2016 р. Статтею 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» гарантовано право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Згідно із ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. За змістом ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За змістом ст. 157 цього Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженим наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 14 квітня 2017 року № 222ог, в п. 5.1.1 встановлено, що в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57. Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 р. затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України, відповідно до п. 3-5 яких передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається , в тому числі, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок такого виїзду за згодою батьків або за дозволом суду при відсутності згоди одного з батьків. З вищевказаних норм права вбачається, що дитина може виїжджати за кордон за визначеними батьками підставами: країною перебування та встановленого терміну перебування за кордоном, який необхідний для реалізації такої мети виїзду. Якщо згоди між батьками щодо такого виїзду не має, один з батьків має право звернутися до суду з позовом до другого з батьків задля отримання дозволу на таку поїздку. Отже, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути ухвалено за наявності підстав визначених відповідними Правилами, а саме: із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини з території України на рік вперед, без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи випливає, що позивачем заплановані поїздки через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей до м. Макіївка Донецької області разом з дитиною для відвідування родичів, а саме на святкування днів народжень діда [PERSON] у період з 1 липня по 15 липня 2018 року, баби [PERSON] у період з 15 серпня по 25 серпня 2018 року, дядька [PERSON] у період з 10 вересня по 25 вересня 2018 року, дядька [PERSON] у період з 20 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року, а також для сумісного святкування Великодня та відвідування місць поховання родичів на поминальний день у період з 1 квітня по 1 травня 2019 року. На підтвердження вказаних обставин, позивач надала копії паспортів громадянина України вищевказаних осіб, з яких вбачається, що вказані особи мають зареєстроване місце проживання у м. Макіївки та їх дні народження припадають на перелічені періоди запланованих поїздок, а також копії свідоцтв про народження, якими підтверджується родинний зв'язок позивача із вказаними особами. Крім того, позивачем долучені копії свідоцтв про смерть [PERSON], [PERSON], які померли у м. Макіївка, та місця поховання яких має намір відвідати позивач [PERSON] Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про можливість задовольнити позов в частині надання дозволу [PERSON], [INFO], уродженцю м. Макіївка Донецької області, дозвіл на виїзд через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] в період з 15 серпня по 25 серпня 2018 року, з 10 вересня по 25 вересня 2018 року, з 20 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року та з 1 квітня 2019 року по 1 травня 2019 року. В частині позовних вимог щодо надання дозволу [PERSON], [INFO], уродженцю м. Макіївка Донецької області, дозвіл на виїзд через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] строком на один рік з дня набрання рішенням законної сили та в період з 1 липня по 15 липня 2018 року необхідно відмовити. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial