Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина та матері дитини, обґрунтовуючи свій позов тим, що з 2013 року з відповідачем проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу, від сумісного проживання мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, з жовтня 2015 року проживають окремо, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Син проживає з нею, а батько добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить стягнути з відповідача на її утримання 1/4 частину його заробітку щомісячно до досягнення сином [PERSON], [INFO]трирічного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» № 2 (1801) від 17.01.2017 року, причину неявки до суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 2013 року по 2015 рік проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.3/. Дитина знаходиться на утриманні позивача, матеріальну допомогу на утримання сина відповідач не надає. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки обов'язок по утриманню дітей є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, а відповідач не виконує свій обов'язок по утриманню сина, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є законними та обгрунтованим, тому підлягають задоволенню. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 75 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трирічного віку. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює і незалежно від її матеріального стану, при умові, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. З аналізу вказаних норм вбачається, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких фактів, а саме: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення), а також можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Зважаючи на те, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем, остання не працює, доглядає за дитиною, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 частини його заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК Українисуд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved