Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 грудня 2004 року між, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], був зареєстрований шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, про що було видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] Від цього шлюбу у сторін народилвся син - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження № [NUMBER], видане першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського району управління юстиції м. Одеси від 22.08.2006 р.), який після розірвання шлюбу (рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 2-5389 від 02.09.2010 р.) проживає разом зі позивачкою. Позивачка стверджує, що з часу розірвання шлюбу відповідач не займається вихованням дитини, сином не цікавиться, достатньої матеріальної допомоги на його утримання не надає. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, з метою розвитку сина та дбаючи про його здоров'я. Позивачка стверджує, що вона має реальні можливості неодноразово, протягом року, під час канікул, возити сина за кордон в різні країни світу по організованих туристичних поїздках та в лінгвістичні табори. Однак, отримати згоду на тимчасовий виїзд за кордон дитини від батька вона не має можливості, оскільки він від надання такої згоди безпідставно ухиляється, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. На підставі викладеного, згідно останніх позовних вимог позивачка просить: 1. Надати їй, [PERSON], дозвіл на оформлення проїзного документу на виїзд малолітнього [PERSON], [INFO] за кордон без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] до Федеративної Республіки Німеччини та Австрійської Республіки з 01.07.2016р. по 31.08.2016р.. 2. Надати їй, [PERSON], дозвіл на перетинання державного кордону України спільно з малолітнім [PERSON], [INFO] без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] до Федеративної Республіки Німеччини та Австрійської Республіки з 01.07.2016р. по 31.08.2016р. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, а також пояснила, що відповідач не бажає надавати згоду не виїзд дитини за кордон, незважаючи на те, що дитині потрібно розвивати свої здібності, удосконалювати свої пізнання у іноземній мові. Відповідач не заперечував проти задоволенні позовних вимог після їх уточнення, лише пояснив, що позивачка саме не дає йому спілкуватись з дитиною, а тому він не знав чи відповідає бажанню дитини такі поїздки. Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації згідно поданого клопотання просили справу розглядати у їх відсутність, а також вважали позовні вимоги обґрунтованими. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 18 грудня 2004 року між позивачкою, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], був зареєстрований шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, про що було видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] Від цього шлюбу у сторін народилвся син - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження № [NUMBER], видане першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського району управління юстиції м. Одеси від 22.08.2006 р.), який після розірвання шлюбу (рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 2-5389 від 02.09.2010 р.) проживає разом зі позивачкою. В судовому засіданні встановлено, що позивачка зверталась до відповідача з письмовою заявою про надання згоди на тимчасовий виїзд сина за кордон у складі дитячих груп з метою вивчення іноземних мов. (а.с. 19). На вищевказане звернення відповідач відповів, що він не буде заперечувати проти поїздок у разі надання повної інформації про країну відвідування, строки поїздки, кола осіб, які будуть супроводжувати дитину. (а.с. 20) Після цього позивачка надавала відповідачу повну інформацію щодо мети поїздки, країни відвідування та ін., але відповідач письмово відповів щодо оскільки позивачка не виконує рішення суду щодо надання часу спілкування з дитиною, то він не має можливості спитати сина про його бажання здійснити подорож. (а.с. 21-23). В матеріалах справи є також дозвіл органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації, згідно якого надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України в канікулярний період разом з матір'ю без згоди та супроводу батька [PERSON] малолітньому [PERSON], [INFO]. (а.с. 26) Судом також встановлено, що малолітній [PERSON] навчається в 4-Г класі Одеського НВК № 7 - Спеціалізована школа 1- ступеня з поглибленням вивченням англійської мови. (а.с. 75) Крім того, з довідки ФОП - [PERSON] вбачається, що малолітній [PERSON] відвідує курси з німецької мови. (а.с. 76) В матеріалах справи є також довідка курсів GISB GmbH з якої вбачається, що [PERSON] здав вступний тест з німецької мови, а також пропозиція щодо можливого навчання в Мовних академіях GISB у Федеративний республіки Німеччині. (а.с. 78) Вищевказані правовідносини регулюються наступними нормами законодавства. Так, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року N 3857-XII документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; проїзний документ дитини. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року N 3857-XII оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року N 3857-XII за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року N 3857-XII встановлено, що проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до пп. 4 п. 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. N 724) (далі «Правил») перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну: проїзний документ дитини. Частиною 3 «Правил» встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно п. 4 «Правил» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В зв'язку з чим, суд вважає, що здійснення туристичної подорожі [PERSON], [INFO] до Федеративної Республіки Німеччини та Австрійської Республіки з 01.07.2016р. по 31.08.2016р. буде сприяти розвитку дитини, її навчанню, а тому вважає можливим задовольнити позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved