Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Також у зазначеній квартирі зареєстрований її колишній чоловік, [PERSON] , який не проживає у квартирі з січня 2020 року, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не несе. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до\~ст.280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з договору дарування квартири від 19.112005 року, витягу з Державного реєстру правочинів, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акта за №8 від 14 травня 2021 року, [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 15 січня 2020 року по теперішній час. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за\~ст. 391 ЦК України\~вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач з січня 2020 року, тобто понад один рік не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується письмовими матеріалами справи. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved