Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, стягнення заборгованості по аліментам, зважаючи на наступне. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, яка на день подачі позову проживає у м. Одеса. 28.08.2004 р. у м. Дружківка, Донецької області позивач зареєструвала з відповідачем шлюб, від якого [INFO] народився син - [PERSON] . Шлюб було розірвано 05.03.2007 р. У 2006 році позивач подала позов про стягнення аліментів на сина та за рішенням суду видано виконавчий лист на примусове виконання від 04.12.2006 р. № 2-1537. Відповідач рішення не оскаржував. 22.12.2010 р. за згодою відповідача були внесені зміни до актового запису про народження сина та прізвище [INFO] змінено на [INFO] . До 2010 р. відповідач платив аліменти на утримання сина до 2010 р., потім виплати припинились. У зв`язку із антитерористичною операцією на Донбасі позивач з дитиною, як внутрішньо переміщена особа, переїхала та проживає за адресою: [ADDRESS] , Відповідач мешкає у м . Києві . Дитині забезпечені гідні умови проживання, матеріальна стабільність. Позивач піклується про здоров`я та розвиток дитини. В той самий час відповідач з 2010 року не надає матеріальної підтримки, не виявляє зацікавленості у житті дитини, з сином не спілкується. При цьому батько жодним чином не позбавлений інформації щодо місця перебування дитини, також відсутні і перешкоди для спілкування. З 27.03.2017 р. по 31.01.2018 р. утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка становить за розрахунком державного виконавця 25 271,25 грн.. неустойка за прострочення сплати аліментів - 7 721,75 грн. Зважаючи на викладене позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача заборгованість по аліментам, яка станом на 31.01.2018 року з 01.04.2017 р. по 31.01.2018 р. за розрахунком відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві № 1345/16 від 21.12.2018 р. становить 25 271,25 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 7 721,75 грн. 10.08.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва відкрито провадження у даній справі, вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. [PERSON] було подано зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. [PERSON] зазначає, що фактично з моменту розлучення почались непорозуміння з відповідачем щодо участі у вихованні дитини, спілкуванні з сином, почались створюватись перешкоди у побаченнях. Всі намагання з моменту розлучення нормальним шляхом врегулювати такі моменти призводили до конфліктів. Остання зустріч відбулась у м. Дружківка куди позивач приїжджав і йому надали можливість побачити дитину під наглядом чоловіка відповідача - [PERSON] . В кінці 2013 року у позивача виникли проблеми зі здоров`ям та на початку 2014 р. він переніс складну операцію по заміні шийного відділу хребта і пів року знаходився на реабілітації. В цьому регіоні де проживала відповідач та дитина почались бойові дії в ході АТО. Будь - який зв`язок з відповідачем перервався, їх місце перебування не було відоме. Про те, що колишня дружина переїхала до м. Одеси позивач дізнався, отримавши з м. Одеси повістку до суду. намагання з`язатися з сином телефоном були марними, [PERSON] повідомляла, що він не хоче спілкуватися. Позивач був позбавлений навіть поздоровити сина з днем народження. Для блага дитини та спокою його матері позивач надав згоди на зміну прізвища сина та сподівався на подальше з ним спілкування, проте цього не відбулось. На сьогодні позивач має ще трьох неповнолітніх дітей і є вітчимом ще однієї дитини, яку виховує як власну . Діти знають про старшого брата і чекають зустрічі з ним. Позивач бажає бути поруч з сином, спілкуватись з ним та приймати участь у його житті. За таких обставин [PERSON] просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON] ; мати право на особисте побачення з сином, за місцем проживання дитини, чи в загальнодоступних місцях (місцях дитячих розваг, та відпочинку, скверах, парках тощо, також за місцем проживання дитини) один раз на місяць (остання субота місяця) без присутності матері [PERSON] або її чоловіка ( [PERSON] ); мати спільний відпочинок: два тижні літніх канікул дитина проводить з батьком з 01 липня по 14 липня, за 10 днів до встановленого дня спільного відпочинку з дитиною зобов`язати [PERSON] письмово повідомляти [PERSON] за зареєстрованим місцем його проживання та орган опіки та піклування за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання дитини, про фактичне перебування дитини, де він матиме можливість забрати дитину на спільний відпочинок; за 10 днів до зміни місця проживання та навчання сина [PERSON] , а також за 10 днів до початку нового навчального року письмово повідомляти [PERSON] , за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання та орган опіки та піклування за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації дитини, про назву та місцезнаходження нового навчального закладу, де буде навчатись [PERSON] та нову адресу де буде проживати [PERSON] . [PERSON] надано відзив на первісний позов де зазначено, що вимоги останнього не можуть бути задоволені. Батько в жодному разі не самоусунувся від участі у житті дитини, саме колишня дружина не бажає такого спілкування і участі [PERSON] у житті [PERSON] . Сам по собі борг по сплаті аліментів не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, вся заборгованість погашена. Висновок органу Опіки щодо доцільності позбавлення батьківських прав не є обов`язковим для суду та за відсутності попередження батька щодо зміни ставлення до дитини. Думка дитини, якій не надавали бачитися з батьком може бути сформована мітр`ю та вітчимом. У відзиві на зустрічну позовну заяву представник [PERSON] вказав, що не зрозуміло з яких причин [PERSON] вважає, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні, оскільки батьківськими обов`язками він нехував фактично з народження сина. З 2005 року [PERSON] не змінювала свій номер телефону, а тому не заслуговують на увагу твердження [PERSON] щодо неможливості знайти дитину. Також з 2016 р. у Суворівському районному суді м. Одеси перебувала справа про стягнення заборгованості по аліментам і в межах цього провадження представник [PERSON] подавались заперечення та зустрічний позов, отже він знав про місце перебування дитини. Крім того, як повідомила Суворівська районна держава адміністрація Одеської міської ради - [PERSON] не звертався стосовно перешкод у зустрічах з дитиною. Також необхідно взяти до уваги, що у психологічному висновку від 16.12.2018 р. зазначено, що дзвінки біологічного батька, які почались після судового провадження призводять до стресу дитини, що може травмувати його психіку. Хлопчик називає батьком вітчима і вважає його батьком, який виховує його з трирічного віку. У відповіді на відзив на первісний позов представник [PERSON] зазначив, що [PERSON] нехтує своїми обов`язками, і дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Він не намагався зустрічатися із сином, не заперечував щодо висновку по доцільність позбавлення батьківських прав Органу опіки та піклування Суворівської районної адміністрації одеської міської ради, не спілкується із сином в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Орган опіки та піклування Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради направив в адресу суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] від 21.06.2018 р. за № 01-05-3/231вх. Також представник третьої особи повідомив, що розгляд питання про можливість визначення способів участі батька у вихованні малолітнього [PERSON] може бути розглянуто після прийняття рішення про доцільність або ні позбавлення [PERSON] батьківських прав. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав вимоги первісного позову та просив задовольнити його в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник [PERSON] просив задовольнити зустрічний позов та відповідно відмовити у задоволенні первісного позову. Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради просив розглядати справу за його відсутності. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, в той час як у задоволенні зустрічного має бути відмовлено в повному обсязі, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що сторони перебували у зареєстровану шлюбі, який було розірвано 05.03.2007 р., про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів відділоми реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 53. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Як зазначили представники сторін в судовому засіданні, і це підтверджується матеріалами справи, прізвище дитини було змінено за згодою [INFO] на прізвище « [INFO] », зважаючи на те, що позивач за первісним позовом після укладання шлюбу з [PERSON] 17.09.2010 р. отримала прізвище чоловіка. Також не заперечувалась сторонами та обставина, що [PERSON] , [INFO] є внутрішньо переміщеною особою, зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає з адресою: [ADDRESS] . Дані обставини підтверджуються довідкою від 05.09.2017 р. № 423 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою управлінням соціального захисту населення в Суворівському районі м. Одеси. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] на день розгляду справи зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] зазначає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав батька малолітнього [PERSON] , [INFO] , стягнення заборгованості по аліментів та пені у зв`язку із про строчкою сплати аліментів. В той час, як представник [PERSON] зазначає про наявність перешкод. що їх чинить мати дитини позивачу за зустрічним позовом у спілкуванні з сином та відсутності заборгованості по аліментам. Так, як свідчать матеріали справи, на примусовому виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавчий лист № 2-1527 виданий 04.12.2006 р. Дружківським м/с Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини всіх видів доходів, починаючи з 21.09.2006 р. Як вбачається з наданих представниками сторін документів, а саме розрахунків заборгованості по аліментам виконавчої служби Печерського районного управління юстиції, за [PERSON] обліковувалась заборгованість за 20016 - 2019 р. у розмірі 141 006,74 грн. (станом на 31.01.2018 р.), станом на вересень .2018 р. 93 841,94 грн. Разом з тим, як свідчить постанова державного виконавця про скасування заходів примусового виконання від 21.03.2019 р. заборгованість погашено у повному обсязі, відомості про [PERSON] виключено з Єдиного реєстру боржників. Дана обставина також підтверджується квитанцією № 19 від 212.03.2019 р., копія якої долучена до матеріалів справи і не заперечується представником [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Чинним законодавством України не передбачено стягнення в судовому порядку заборгованості по аліментам, такий механізм передбачений спеціальним законом - Законом України «Про виконавче провадження», за таких обставин та з огляду на те, що станом на день розгляду справи борг погашено в повному обсязі підстави для задоволення первісного позову в цій частині відсутні. Також відсутні на думку суду і підстави для задоволення позову [PERSON] в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини. Виходячи з наступного. Сімейним Кодексом України, а саме ч. 1 ст. 150 передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності встановленої законом, відповідно до положень ст. 155 СК України. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приписами ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавленими батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінюватись, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на вищенаведені вимоги чинного законодавства України , роз`яснення пленуму Верховного Суду України мають бути переконливі докази того, що батько\\мати свідомо усунулись від виконання обов`язку встановленого законом , враховуючи при цьому поведінку батьків. Суд погоджується з доводами представника [PERSON] про те, що не сплата аліментів, наявність заборгованості сама по собі не може бути безумовною підставою для висновку щодо можливості позбавлення особи батьківських прав і може бути розглянута у сукупності з іншими доказами. Так, органом опіки та піклування Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради 21.06.2018 р. за № 01-05-3/231вх складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, зокрема. що малолітній [PERSON] , 2005 року народження власноруч написав, що проживає разом з матір`ю та вітчимом, батька не бачив і не пам`ятає. Своїм батьком вважає вітчима, який його виховує з двох років. Також у висновку вказано, що [PERSON] надіслав письмову заяву, у якій повідомив, що має чотирьох дітей, але не має можливості спілкуватись із старшим сином, якого останній раз бачив у 2013 році. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 р. у справі № 631/2406/15-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК Українидозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Так, [PERSON] заперечує проти задоволення позову, вказує на те, що бажає приймати участь у вихованні дитини, прймати участь у його житті. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимоги [PERSON] суд виходить з того, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, отримано належних доказів щодо свідомого ухилення батька від виконання батьківських прав. Натомість, на думку суду, необхідно прийняти до уваги ту обставину, що батько та син поживають в різних містах України, ту обставин, що [PERSON] є батьком, і це не заперечується стороною позивача за первісним позовом, [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2015 року народження. А головне, що на глибоке переконання суду є важливим для прийняття рішення бажання позивача за зустрічним позовом брати участь у житті старшого сина. За положеннями ч. 1 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Так, в судовому засіданні було опитано [PERSON] , який підтвердив, що вважає батьком [PERSON] , який його виховує з трирічного віку, проте відповідно до приписів ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В даному випадку суд вважає, що саме в інтересах дитини є необхідність на даний час відмовити у задоволенні вимог щодо позбавлення батьківських прав, з метою надання батьку та сину віднайти можливість для спілкування, подальшої участі у житті кожного з них та отримання можливості для [PERSON] познайомитись з братами та сестрою. За приписами ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положеннями ст. 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Разом з тим, суд не знаходить підстав і для задоволення зустрічного позову, оскільки матеріали справи не містять достовірних відомостей, не було їх отримано і під час розгляду справи, що поведінка матері дитини свідчить про позбавлення [PERSON] будь - якого спілкування з сином. Матеріали справи не містять доказів про те, що [PERSON] звертався у відповідні органи із заявами щодо перешкод у спілкуванні з дитиною та прийняття відповідних рішень. З іншого боку, за положеннями ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. В свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 153 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Проте, беручи до уваги обставини встановлені в судовому засіданні, думку [PERSON] щодо спілкування з батьком, суд вважає, що вимоги про встановлення порядку участі батька у вихованні з сином у запропонованому вигляді є передчасними. Слід зазначити, що чинним законодавством України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину, а саме положеннями ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Так, як встановлено у судовому засіданні [PERSON] , і це не заперечувалось його представником, в період з 27.03.2017 р. по 31.01.2018 р. мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 25 271,25 грн. За розрахунком наданим позивачем неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів становить 7 721, 75 грн. Правильність розрахунку була перевірена судом, та не заперечувалась, не оспорювалась представником [PERSON] . За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимоги за первісним позовом та стягнути з [PERSON] зазначену суму на підставі приписів ст. 196 СК України. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial