Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із цим позовом посилаючись на те, що з 19.11.2013 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась одна дитина: син [PERSON], [INFO]. Зазначила, що відповідач покинув сімю, коли їхньому сину виповнилось лише півтора місяці та з цього часу сторони разом не проживають. Згодом він приїхавши забрав свої особисті речі і перейшов проживати у будинок до своїх батьків у с. Грозьово Старосамбірського району Львівської області. Малолітній син проживає разом з позивачкою і знаходиться повністю на її утриманні. Вона самостійно займається вихованням дитини і за рахунок власних коштів здійснює усі необхідні витрати, повязані з його утриманням, а саме: на продукти харчування, на забезпечення необхідним одягом та взуттям, на забезпечення медичними препаратами, та інші витрати на утримання їхньої дитини. Відповідач зовсім не дбає про виховання та матеріальне забезпечення сина, не навідує його і не надає коштів на утримання, хоча має таку можливість. Відповідач є працездатною особою і зобовязаний належним чином виконувати свій батьківський обовязок по вихованню та утриманню дитини. Оскільки він не має постійного місця праці, визначити розмір його щомісячного доходу є важко, тому є необхідність визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Також слід взяти до уваги, що позивачка проживає з малолітнім сином, у звязку з доглядом за дитиною ніде не працює, то має право на утримання від відповідача, який являється її чоловіком і батьком дитини. З врахуванням наведеного, просить суд стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини, а також кошти на її утримання в сумі 600 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення неповнолітнім сином трьох років. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з обставин викладених у позовній заяві та просила його задовольнити. Додатково пояснила, що зазначила у позовній заяві суму аліментів на утримання дитини у розмірі по 1000 грн. та на її утримання в сумі по 600 грн. щомісячно з врахуванням теперішніх цін. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що згідний сплачувати аліменти на утримання дитини, однак у розмірі, який визначений в законі, а не зазначений позивачкою у поданій нею заяві. Щодо коштів на утримання дружини, то він платити не згідний. Він ніде не працює, перебуває у пошуках роботи, працевлаштуватись на даний час ніде не може. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Із копії свідоцтва про шлюб серія І-СГ № 211112 від 19.11.2013 року відомо, що сторони, а саме: Горлинська (у подальшому [PERSON]) О.С. та [PERSON] зареєстрували шлюб 19.11.2013 року (актовий запис № 7) у Виконавчому комітеті Монастирецької сільської ради Самбірського району Львівської області. (а.с. 3). Згідно копії свідоцтва серія І-СГ № 399935 від 24.06.2014 року про народження [PERSON], [INFO], відомо, що його батьками є [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 4). Із довідки від 25.11.2016 року № 2102 виданої Вільшаницькою сільською радою Самбірського району Львівської області, відомо, що [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO], разом з нею зареєстрований син [PERSON], [INFO]. ( а.с. 5). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.\~\~ У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Враховуючи, що сторони не домовилися про спосіб виконання обовязку утримувати дитину, а тому згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя дитини, матеріальне становище дитини, вік та потреби на її утримання (з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік»), матеріальне становище платника аліментів, часткове визнання ним позову та доходить висновку, що з відповідача в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини слід щомісячно стягувати аліменти у розмірі по 600 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 75 СК України,\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що позивачка, яка є матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO], перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, в звязку із тим не працює. Займається її вихованням, повністю утримує дитину. Відповідач, батько дитини, ухиляється від виконання своїх зобов'язань по утриманню непрацездатної матері, зайнятою доглядом за дитиною. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 300 гривень щомісячно. Відповідач [PERSON] є фізично здоровим та працездатним, тому суд доходить висновку, що він може надавати матеріальну допомогу дружині і саме такий розмір аліментів відповідає інтересам сторін та є посильним для відповідача. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача.

Outcome: partial