Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», третя особа: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація - про встановлення порядку користування квартирою, зобов'язання укласти окремий договір найму частини квартири, зобов'язання відкрити окремий особовий рахунок на частину квартири. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 08 жовтня 1999 року по 17 травня 2010 року. Фактично подружні відносини між позивачем та відповідачем припинено з січня 2010 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету Державної податкової адміністрації України, затвердженого Розпорядженням № 1596 від 03.11.2008р. Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації позивачу було надано двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Ордер № 03507 серії Б був виданий 12 листопада 2008 року Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією для вселення у вказану квартиру позивача та її синів: [PERSON] та [PERSON]. Позивач та її сини зареєстровані у вказаній квартирі як за постійним місцем проживання з 21 листопада 2008 року. Відповідач у вказаній квартирі зареєстрований з 19 грудня 2008 року. Квартира [ADDRESS] була передана позивачу в експлуатацію в незавершеному стані та непридатною для проживання, в зв'язку з чим позивач з дітьми продовжували проживати в квартирі матері позивача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач одноосібно, окремо від позивача, вселився в квартиру [ADDRESS] в грудні 2009 року. З того часу [PERSON] одноосібно проживає та користується вказаною квартирою, не допускаючи позивача з синами до проживання в цій квартирі. За період проживання у вказаній квартирі [PERSON] без згоди та дозволу позивача, а також без дозволу балансоутримувача ТОВ «Перший український експертний центр» здійснював систематичні самовільні несанкціоновані перепланування вказаної квартири. Балансоутримувач неодноразово вимагав усунути порушення. В жовтні 2013 року позивач звернулась до [PERSON] з проханням надати позивачу згоду на приватизацію квартири [ADDRESS], однак звернення позивача залишились без реагування. Позивач зазначає, що ні вона ні її сини жодного разу не приймали участь в приватизації житла. Позивач зазначає, що з початку 2010 року і по даний час, [PERSON] перешкоджає їй користуватись наданою позивачу квартирою. Позивач має ключ від квартири, але як тільки вона намагається затриматись в квартирі, щоб переночувати одну ніч, [PERSON] починає вчиняти скандали, принижувати позивача та наносити їй побої. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2011 року місце проживання синів позивача та відповідача визначено судом з матір'ю. Позивач зазначає, що вільно та мирно користуватись квартирою без визначення конкретних житлових кімнат для проживання, позивач з відповідачем не можуть, оскільки відповідач перешкоджає позивачу у вільному користуванні квартирою. Також позивач зазначає, що на даний час їхньому з відповідачем спільному сину [PERSON] виповнилось 14 років і тому він вже не може проживати з позивачем в одній кімнаті, тому позивач вважаю за можливе, щоб [PERSON] проживав (ночував) в одній кімнаті зі своїм батьком [PERSON] Вказує, що з її сторони жодних перешкод [PERSON] в користуванні житловим приміщенням, яке буде виділено позивачу та молодшому сину [PERSON] в користування, чинитись не буде. В зв'язку із зазначеним позивач просила суд: - встановити конкретний порядок користування житловою площею в квартирі [ADDRESS], виділивши: житлову кімнату площею 21,3 кв.м. в користування [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; житлову кімнату площею 19,3 кв. м. в користування [PERSON] та неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]; - зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» укласти з [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах її синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], 2007р.н., окремий договір найму 3/4 частин житлової площі в квартирі [ADDRESS]; - зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» відкрити на ім'я [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах її синів [PERSON], 2000 р.н., та [PERSON], 2007р.н., окремий особовий рахунок на 3/4 частин житлової площі в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила суд про задоволення позову. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, подавши до суду письмові заперечення відповідно до яких просили суд відмовити в задоволенні позову повністю. ТОВ «Перший український експертний центр» в судове засідання свого представника не направили, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача в якій також зазначили, що при вирішенні справи по суті покладаються на розсуд суду. Третя особа: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація в судове засідання свого представника не направили, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Заслухавши пояснення сторін, присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 03.11.2008 року № 1596, яким затверджено спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету ДПА України про надання [PERSON] на сім'ю з трьох осіб (вона та двоє дітей) двокімнатної квартири [ADDRESS], 12.11.2008 року було видано ордер серії Б № 03507 для вселення у вказану квартиру. Реалізуючи своє право на житло [PERSON] разом з синами вселилася у надане житло та 21.11.2008 року здійснила реєстрацію свого постійного місця проживання. Вбачається, що пізніше в спірній квартирі був зареєстрований і відповідач, як член сім'ї позивач. Встановлено, що на момент видачі ордеру для вселення у спірну квартиру остання була фактично непридатною для проживання, оскільки перебувала без внутрішніх оздоблювальних робіт, а тому вся сім'я вимушено продовжувала проживати по [ADDRESS] в трикімнатній квартирі, яка на той час належала її матері. Вбачається, що [PERSON] розпочав за власний рахунок здійснювати у спірній квартирі ремонтно-оздоблювальні роботи, про що позивач знала, оскільки у здійсненні ремонтних робіт [PERSON] іноді допомагала сама [PERSON] Таким чином, посилання позивача на те, що нібито відповідач без її згоди та дозволу, а також без дозволу балансоутримувача, на той час ЖУ «Південне» ДП «Екос» AT XK Київміськбуд»ТОВ, здійснював систематичні самовільні несанкціоновані перепланування вказаної квартири не відповідають дійсності. Посилання позивача на те, що балансоутримувачем неодноразово вимагалося від відповідача усунення порушень, також не відповідає дійсності, оскільки Припис № 802 від 12.03.2012 року адресований на ім'я [PERSON], інших приписів не було, що свідчить про не правдиві твердження позивача. Також позивач в позові зазначала, що у жовтні 2013 року вона письмово звернулася до відповідача з проханням надати їй згоду на приватизацію квартири [ADDRESS], яке нібито відповідачем було повністю проігноровано. Такі твердження позивача також не відповідають дійсності та не мають нічого спільного з предметом позову. У додатках до позову відсутня вказана заява. Окрім зазначеного, позивач в позові стверджує, що починаючи з 2010 року і до моменту подання позову відповідач перешкоджає їй користуватися наданою їй з синами квартирою, шляхом застосування до неї фізичного та психологічного насилля, принижуючи її та вчиняючи бійки. Проте, такі твердження позивача є не доведеними, оскільки не мають жодних доказів, які б підтверджували порушення її права користуватися квартирою, на особисту недоторканість, честь і гідність, здоров'я та життя. Встановлено, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 11 квітня 2013 року, яким скасовано рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 21 липня 2013 року про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. З вищезазначеного рішення суду вбачається відсутність перешкод у користуванні позивачем вказаною квартирою. У прохальній частині позову позивач, посилаючись на ч.2 ст. 48, ч.2 ст.50, ст. 103 ЖК України, просить суд встановити конкретний порядок користування житловою площею квартири [ADDRESS], виділяючи житлову кімнату 21,3 кв.м. в користування [PERSON] та малолітньому сину [PERSON] [INFO], а кімнату 19,3 в користування [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Також позивач просить суд зобов'язати ТОВ «Перший український експертний центр» укласти з позивачем окремий договір найму та відкрити на її ім'я окремий особовий рахунок на 3/4 частини житлової площі цієї квартири. Слід зазначити, що посилання позивача на вищезазначені норми житлового законодавства в обґрунтування позову є безпідставними. Так, за правилами ст.103 ЖК України зміна договору найму житлового приміщення можлива лише за умови згоди наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених основами житлового законодавства СРСР і союзних республік, іншими законодавчими актами СРСР та цим Кодексом. Конструкція вказаної норми ЖК України визначає коло осіб, які повинні надати згоду на зміну договору найму: - наймач, члени сім'ї та наймодавець. У даному випадку позивач не надала суду письмових доказів того, що члени її сім'ї (неповнолітні сини) та наймодавець надали згоду на зміну договору найму жилого приміщення. Оскільки неповнолітні сини позивача в силу ст.ст.30-35 ЦК України не можуть самостійно здійснювати свої права щодо надання згоди на зміну договору найму житлового приміщення, їх інтереси у такому випадку захищає орган опіки та піклування за місцем проживання - ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 117 СК України. В матеріалах справи відсутні будь-які докази що підтверджують звернення позивача з відповідною заявою до наймодавця. Крім того, вказана норма ЖК України не передбачає можливості звернення наймача з позовом до суду, а визначення порядку користування квартирою у спосіб запропонований позивачем, суперечить чинному законодавству. Так, згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділене ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Вимагаючи зобов'язати укласти окремий договір найму та відкрити особовий рахунок на 3/4 частини житлової площі квартири позивач не враховує того, що у такий спосіб вона погіршує свої житлові умови до стану, який викличе необхідність постановки на облік з одного боку, а з іншого буде суперечити вимогам ст.63 ЖК України, за якою не може бути самостійним предметом договору найму частина кімнати, адже окремого ізольованого жилого приміщення, яке б відповідало розміру 1/4 житлової площі спірної квартири не існує. Житлова площа двох ізольованих кімнат складає 40,6 кв.м. Житлова площа, що за задумом позивача повинна залишитися відповідачу складає 1/4, тобто 10,15 кв.м. Ізольованої житлової кімнати вказаного розміру у квартирі нема. Вищезазначене підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.07.2010 року про відмову у задоволені позову [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], Житлового управління ДП по експлуатації та ремонту житлового фонду та об'єктів соціально-побутового призначення «Екос» ЖУ «Південне», третя особа: відділ з питань захисту прав дітей служби у справах дітей Солом'янської районної у м.Києві державної адміністрації, про визначення порядку користування жилим приміщенням, визнання наймачем та зобов'язання укласти окремий договір найму. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та враховуючи, що позивачем не було доведено обставин на які вона посилалась, як на підставу позову, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та не доведеними, в зв'язку з чим не вбачає підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed