Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Демидівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про встановлення факту належності документа та визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що [INFO] померла [PERSON], яка своїм заповітом заповіла позивачу все своє майно. Заповіт не змінений та не скасований. Позивач вчасно прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори. Частину спадковому майна оформила на себе. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки виявлено розбіжність в написанні прізвища спадкодавця в Державному акті та свідоцтві про смерть, оскільки в Державному акті значиться [PERSON], а насправді [PERSON], що стало перешкодою при оформленні спадщини. Крім того оригінал Державного акта втрачено. Позивач звернувся до відповідних органів для видачі дубліката та виправлення помилки, однак їй було відмовлено. В зв`язку з цим позивач [PERSON] змушена звернутись до суду з вимогою про встановлення факту належності Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 31.03.2001 року на ім'я «[PERSON]» - [PERSON]. Також визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 1.82га., розташовану на території Демидівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, що належала [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, однак звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримує та просить справу заслухати в його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просив справу заслухати в їх відсутності, позовні вимоги визнає. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 10.03.2006 року виконкомом Демидівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.4). Спадкодавцем [PERSON] 08.08.1995 року було складено заповіт, згідно якого вона усе своє майно заповіла [PERSON].(а.с.5) Заповіт посвідчено секретарем Демидівської сільської ради Тростянецького району [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №9, заповіт не змінений та не скасований. 31.03.2001 року на ім'я [PERSON], жительки с.Демидівка, Тростянецького району було видано Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER](а.с.10). Факт належності померлій [PERSON] державного акту [NUMBER] в судовому засіданні підтверджено наступними доказами: Рішенням 9 сесії 2 скликання Демидівської сільської ради Тростянецького району про затвердження схеми поділу та проекту організації території земельних часток(паїв) та видачу державних актів на право приватної власності на землю, в якому під №440 вказано [PERSON], площа 1,82га(а.с.11). Ксерокопією паспорта [NUMBER] від 04.08.1941 року підтверджується, що прізвище [PERSON] записано «[PERSON]»(а.с.13). Копіями свідоцтв про народження дітей померлої, де зазначено прізвище «[PERSON]»(а.с.14). Відповідно до п.1 п.6 ст. 256 ЦПК України, суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами та належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 судами розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа позивачу необхідно для реалізації її спадкових прав. Оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що [PERSON] дійсно належала земельна ділянка площею 1,82га, розташована на території Демидівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області на підставі державного акта [NUMBER], а встановлення даного факту має значення для реалізації її спадкових прав, які підлягають судовому захисту, суд вважає за необхідне встановити факт належності правовстановлюючого документа померлій особі. Оглянувши в судовому засіданні спадкову справу №359/06 до майна померлої [INFO] [PERSON], встановлено, що позивач вчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі(а.с.7,8), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом(а.с.6). З відповіді завідуючої Тростянецької державної нотаріальної контори Середи Н.М. за №442/02-17 від 30.06.2017 року випливає, що позивач [PERSON] дійсно має право на визнання за нею права на спадщину, однак в зв'язку з розбіжностями в написанні прізвища спадкодавця та відсутністю оригіналу Державного акта не має змоги оформити за нею право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] через нотаріальну контору(а.с.28). Оголошення в газеті «Тростянецькі вісті» від 25.08.2006 року вказує на те, що Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] втрачено(а.с.9). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 1216 ЦК Ураїни, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4- 13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що «Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності ма земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз»яснень, викладених у пунктах 10,11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], виданий 31.03.2001 року, дійсно належить [PERSON], спадкоємцем являється [PERSON], яка має право на визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за таких умов позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved