Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання їхньої неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Глухівським міським судом Сумської області 10.02.2002 було винесено рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання доньки сторін у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, вже рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 8.04.2003 було задоволено позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів та стягнуто 1/6 частину усіх видів заробітку відповідача на користь [PERSON] на утримання їх доньки, однак вказане рішення не містить посилання на те, що така частка не може бути меншою, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка вказує на те, що вона вимушена звернутися з вказаним позовом до суду, оскільки їй не вистачає аліментів, так відповідач ухиляється від їх сплати, має заборгованість, яка згідно довідки державного виконавця станом на 1.01.2015 складає 32694,41 грн. Оскільки відповідач не працює, тому позивачка просить збільшити щомісячний розмір аліментів та стягнути на свою користь з [PERSON] аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно на утримання доньки [PERSON], [INFO] року до досягнення донькою повноліття з обов'язковою індексацією даної суми у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Позивачка в судове засідання не з'явилась, направила до суду клопотання про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив письмові заперечення проти позову в якому повідомив, що він постійно працював протягом 2013-12014 років, а з червня 2015 року також влаштувався офіційно на роботу, однак заробітної плати ще не отримував, проте, протягом всього часу він періодично їздив до дочки, надавав допомогу речами, одягом і харчами, а також надавав позивачці по 300-400 грн. аліментів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] [INFO] яка на даний час проживає спільно із свою матір'ю. Згідно рішення Глухівського міського суду Сумської області від 10.07.2002 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки [PERSON] [INFO] до її повноліття, починаючи стягування з червня 2002 року (а.с.3). Разом із тим, згідно копії виконавчого листа виданого 1.08.2003 року вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 8.04.2003 року за наслідками розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON] [INFO], починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до її повноліття (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачка в обґрунтуванні заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід і офіційно не працює, а тому вважає, що є підстави згідно ч.1 ст.184 СК України визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 1000,00 грн. Разом із тим, як свідчить надана відповідачем довідка від 28.05.2015 №ТРС000000002 ПП «Софт-Парк», [PERSON] працював в ПП «Софт-Парк» з 1.10.2013 по 5.08.2014 на посаді токаря і його дохід склав з 1.10.2013 по 5.08.2014 - 14228,20 грн. Крім того, згідно трудового договору від 2.06.2015 відповідач прийнятий на посаду комірника із визначеною заробітною платою 1400,00 грн. Із вказаного вбачається, що [PERSON] наразі працевлаштований, має постійний заробіток, що виключає згідно ч.1 ст.184 СК України можливість визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 1000,00 грн. Згідно довідки-розрахунку ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 11.01.2015 за №178/21, заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 16.03.2001-21.12.2014 станом на 1.01.2015 складає 32694,41 грн. (а.с.5). Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачкою не доведено, що відповідач має змогу виплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі, збільшеному від встановленого, оскільки він працює, доказів наявності у нього додаткових доходів суду надано не було. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що в розумінні положень ст. 192 СК України існують обставини, які дають суду змогу на день розгляду справи збільшити розмір аліментів, що його визначено судом. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed