Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з із вказаним вище позовом, в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 листопада 2006 року між неюта [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Стебницькою міською радою Львівської області, актовий запис № 99. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Спільне життя у них не склалося, виникали сварки та непорозуміння, в результаті чого вона втратила до відповідача почуття поваги та любові. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, примирення між ними неможливе. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. У даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, відповідно ніде не працює та не отримує доходів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON]»ян Павлович в судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав, а що стосується аліментів то погоджується сплачувати їх в розмірі 200 грн. щомісячно, так як являється інвалідом 3-ої групи і не має можливості платити більше. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав З свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-СГ № 048610, виданого Стебницькою міською радою Львівської області, вбачається, що 16.11.2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Андрущакевич», актовий запис № 99. (а.с. 5) Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Згідно п.п. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Матеріалами справи встановлено і не оспорюється учасниками процесу, що сторони з 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO]. (а.с. 6, 7) \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності до ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від доходу другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому в даному випадку при визначенні розміру аліментів на дружину, суд враховує, що позивачка не працює (оскільки немає такої змоги), так як перебуває в декретній відпустці по догляду за малолітнім сином, немає інших засобів до існування, зі слів перебуває в скрутному матеріальному становищі, а також те, що відповідач офіційно не працевлаштований, його вік, стан здоров?я (інвалід 3-ої групи), суд визначає розмір аліментів на утримання дружини, з урахуванням того, що вона потребує такої допомоги, а відповідач спроможний та згідний таку частково надавати, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved