Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з нею за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2009 року, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.01.2015 року шлюб з відповідачем розірвано. Позивачка зазначає, що до грудня 2018 року дитиною опікувалась виключно вона. Вказує, що в грудні 2018 року з відповідачем домовились, що до 25.05.2019 р., а саме до закінчення процесу навчання в третьому класі, дитина знаходитиметься з батьком. Орієнтовно через місяць відповідач став перешкоджати у зустрічах та спілкуванні з дитиною, врешті відмовився від своїх слів, що донька з ним буде мешкати лише до закінчення навчального року і забажав залишити дитину проживати разом з ним, мотивуючи тим, що вона вдруге вийшла заміж і чоловік є іноземцем. Зазначає, що з грудня 2018 року відповідач без її відома став вивозити дитину до своїх родичів, доньку залишав з чужими людьми та саму без батьківського догляду; залишатися дитині на вихідні з нею відповідач категорично забороняє. Позивачка вказує, що при проживанні доньки з нею вона зможе забезпечити набагато краще фінансування потреб дитини на виховання, розвиток, відпочинок, харчування та освіту. Її чоловік [PERSON] , з яким вона зареєструвала шлюб 02.03.2019 року, дуже добре відноситься до [PERSON], дарував дитині подарунки, вони разом цікаво проводять дозвілля. Вона зі своїм чоловіком і надалі зможуть забезпечувати всім необхідним для розвитку дитини, мають достатній стабільний дохід, планують придбати для їхньої сім`ї квартиру під Києвом. Позивачка зазначає, що вона заочно навчається в Національному медичному університеті ім. Богомольця, де здобуває другу вищу освіту, вона працювала за трудовим договором менеджером з продажу, з 01.03.2019 року уклала трудовий договір з ФОП, за яким працює на посаді керуючого магазину з окладом 10 000 грн. Позивачка вважає, що доньці краще буде проживати з нею. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.03.2019 р. відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 32, 33). Ухвалою суду від 02.05.2019 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Краматорської міської ради (т. 1 а.с. 49, 50). Ухвалою суду від 02.05.2019 року від Служби у справах дітей та сім`ї (Органу опіки та піклування) Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей Краматорської міської ради витребувані висновки щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та акти обстеження умов проживання (т. 1 а.с. 47, 48). За клопотанням представника позивачки [PERSON] ухвалами суду від 28.05.2019 року, від 19.06.2019 року, від 16.07.2019 року проведення судових засідань було призначено в режимі відеоконференції з Краматорським міським судом Донецької області (т. 1 а.с. 69, 70, 82, 83, 92, 93). 15.07.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що 08.12.2018 р. позивачка забрала свої речі, віддала ключі від квартири та вкотре залишила його та доньку, зателефонувавши через день [PERSON], повідомивши, що вона вийшла заміж в Мечеті. Йому позивачка повідомила, що їй дитина не потрібна, що у неї нове життя, яке потрібно влаштовувати. З ним донька проживає з грудня 2018 року. За час сімейного життя позивачка ніколи не працювала, матеріально сім`ю забезпечував він. З часом на прохання позивачки [PERSON] зустрічалась з матір`ю, після чого дитина була налякана, зранку важко прокидалася, відмовлялась їсти свинину. З`ясувалось, що новий чоловік позивачки араб, мусульманин, працює на секондхенді, позивачка живе з ним по його мусульманським законам і не має права нікуди без його дозволу піти, тому перестала зустрічатися та спілкуватися зі своїми подругами, через що дитина швидше за все потрібна позивачці, щоб безперешкодно кудись виходити по своїх справах під приводом прогулянок з донькою. Позивачка з дитиною спілкується по телефону, тисне на доньку, руйнуючи її психіку, намагається маніпулювати дитиною. З позивачкою насправді була домовленість, що донька залишається з ним жити назавжди, що підтверджується виданими відповідно 12.12.2018 р. та 28.12.2018 р. позивачкою нотаріально посвідчені довіреності з правом підпису документів замість неї для оформлення [PERSON] дитячого паспорта громадянина України для виїзду за кордон та згоду на виїзд на постійне місце проживання доньки до Федеративної Республіки Німеччина разом з батьком, на виїзд дитини в країни Шенгенської зони та інші країни з території України та/або з території ФРН. З моменту розірвання шлюбу позивачка матеріально дитину не утримувала, тому за його заявою Дніпровським районним судом м. Києва 04.03.2019 року у справі № 755/3566/19 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на його користь аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку. Позивачка своєї власної квартири не має, орендує житло, суду не надала доказів щодо побутових та санітарних умов у квартирі [ADDRESS] ( т. 1 а.с. 129-134). 15.07.2019 року до суду надійшла подана [PERSON] зустрічна позовна заява до [PERSON] з проханням визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 213-221). Вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2009 року, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.01.2015 року було розірвано. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що після розірвання шлюбу вони з відповідачкою декілька раз ще сходились і розходились. Після розлучення відповідачка забрала доньку та жила окремо, проте в кінці квітня 2015 р. вони знову з`їхались і жили однією сім`єю без реєстрації шлюбу до серпня 2017 р. Потім [PERSON] знову забрали дитину, деякий час жили окремо. До 08.12.2018 року відповідачка залишала сім`ю ще два рази. 09.12.2018 р. відповідачка віддала ключі від квартири, забрала свої речі і вкотре залишила його і доньку. Йому відповідачка заявила, що дитина їй не потрібна, у неї нове життя і щоб їй не заважали його влаштовувати. Позивач за зустрічним позовом вказує, що у нього відносини з донькою завжди були хороші, теплі, засновані на взаєморозумінні, чуйності, повазі, а після того, як їх покинула відповідачка, відносини стали ще ближчими, разом проводять багато вільного часу, читають книги, відвідують спортивні майданчики, парки, кіно, театр, цирк, ролендром, стадіон, дитячі розважальні атракціони, виїжджають на природу, на відпочинок. Зазначає, що він з донькою проживають разом у його власній двокімнатній квартирі [ADDRESS] , де створені всі необхідні матеріально-побутові умови для проживання і розвитку дитини, її виховання та утримання. Вказує, що він має вищу освіту, офіційно працевлаштований, працює в ТОВ «Юніонком» на посаді директора департаменту продажів, його посадовий оклад складає 7 000 грн. Стверджує, що він може гарантувати стабільне проживання дитини, забезпечити їй почуття любові та безпеки. Ухвалою суду від 07.08.2019 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про продовження відповідачу процесуального строку для подачі відзиву на позов та пред`явлення зустрічного позову; вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини об`єдно в одне провадження з первісним позовом; проведення підготовчого судового засідання призначено в режимі відеоконференції з Краматорським міським судом Донецької області (т. 2 а.с. 11-14). Ухвалою суду від 04.11.2019 року підготовче провадження у справі закрите та призначено судовий розгляд по суті (т. 2 а.с. 97, 98). В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] , яка є відповідачкою за зустрічним позовом, та її представник [PERSON] підтримали первісний позов з викладених у ньому підстав, просили задовольнити позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Позивачка [PERSON] суду додатково пояснила, що хоче, щоб донька проживала з нею, до 9-ти річного віку [PERSON] виховувала вона. Коли вдруге вона вийшла заміж, то переїхала в м. Краматорськ. На даний час вона в декреті, народила другу дитину, проживають у м. Слов`янську Донецької області. Відповідач за первісним позовом [PERSON] , який є позивачем за зустрічним позовом, та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували та просили задовольнити зустрічний позов з викладених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] додатково пояснив, що по даний час він з донькою проживають вдвох у належній йому на праві власності квартирі, у зустрічах з дитиною [PERSON] він не заперечує, працює він директором департаменту за вільним графіком, тому має час для виховання і догляду за дитиною, влітку доньку оздоровлював на морі, по господарству справляється сам, всім доньку забезпечує, слідкує за її здоров`ям, навчанням, розвитком. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Сова Т.В. в судовому засіданні просила задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову, підтримала складений органом опіки та піклування висновок, пояснила, що дитина сторін по справі проживає із батьком, звикла до такого способу життя, висловила бажання і надалі мешкати з батьком, тому первісний позов суперечить інтересам дитини. Представник третьої особи Служби у справах дітей Краматорської міської ради в судове засідання не з`явився, третя особа суду подавала заяви про розгляд справи без участі їх представника. Суд, вислухавши сторін по справі, їх представників, представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які сторона позивачки посилається як на підставу своїх вимог, що викладені у первісній позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень проти позову сторони відповідача, викладених в тому числі у відзиві, приймаючи до уваги зустрічний позов, з урахуванням позицій третіх осіб, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2009 р., від якого мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 10, 12, 226, 227). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.01.2015 р. у справі № 755/1364/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (т.1 а.с. 10). Позивачка за первісним позовом 02.03.2019 року зареєструвала шлюб з громадянином Республіки Ірак [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на [PERSON] (т. 1 а.с. 11). Як пояснила позивачка, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 19.03.2019 року, вона зареєстрована у квартирі своєї матері за адресою: [ADDRESS] , на праві власності житла у м. Києві вона не має (т. 1 а.с. 9). За вимогами первісного позову [PERSON] просить визначити місце проживання дитини [PERSON] з нею за місцем проживання [ADDRESS] . Вказане житло [PERSON] орендувала з другим чоловіком, про що свідчить договір на оренду квартири від 31.01.2019 р. (т. 1 а.с. 20, 21). На виконання ухвали суду від 02.05.2019 р. Орган опіки і піклування Краматорської міської ради склав Акт обстеження житлово-побутових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 14.05.2019 року (т. 1 а.с. 118, 119). Разом з тим, з пояснень позивачки, на даний час у м. Краматорську вона не мешкає, а проживає за адресою: [ADDRESS] , не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років. Зазначена квартира у м. Слов`янську належить позивачці на праві власності, згідно договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Таранушенко В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 5479 (т. 2 а.с. 81). Позов зі зміненими позовними вимогами щодо адреси проживання позивачкою суду не подавався. На підтвердження позовних вимог позивачка надала характеристику на вихованку ЗДО № 447 м. Києва без дати, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] відвідувала заклад дошкільної освіти з 2011 р. по 2016 р., дитину до садочку приводила мати; та довідки від 21.03.2019 р., від 31.05.2019 р. про те, що дитина [PERSON] знаходилась на обліку в КНП «ЦПМСД № 1 Дніпровського району м. Києва» з народження, в поліклініку на медичний огляд дитину завжди приводила мати, батько медичний заклад ні разу не відвідував, згоду на огляди та профілактичні щеплення надавала матір дитини (т. 1 а.с. 19, 112, т. 2 а.с. 152). Відповідач, заперечуючи доводи позивачки щодо домовленості про поживання дитини з ним до кінця навчального 2019 року пояснив, що [PERSON] залишила проживати з ним доньку назавжди, вказуючи, що їй (позивачці) потрібно влаштовувати свою долю, на підтвердження чого надав видані позивачкою нотаріально посвідчені довіреність від 12.12.2018 р., відповідно якої [PERSON] уповноважувала [PERSON] на представництво її інтересів з питань оформлення та отримання на ім`я їхньої малолітньої доньки [PERSON] дитячого паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а також заяву [PERSON] від 28.12.2018 р. про надання згоди на виїзд на постійне місце проживання доньки до Федеративної Республіки Німеччина разом з батьком [PERSON] , на виїзд дитини в країни Шенгенської зони та інші країни світу з території України та/або з території ФРН (т. 1 а.с. 136, 136). Також відповідач надав характеристику [PERSON] , [INFO] , учениці 3-Б класу, видану 21.02.2019 року за № 63 класним керівником та директором Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 224 Дніпровського району м. Києва, відповідно якої з грудня 2018 року опікується Луїзою батько [PERSON] , він відвідує школу, цікавиться навчанням дитини, стосунками доньки з однокласниками, психоемоційним станом дівчинки, її самопочуттям, щодня забирає доньку зі школи, приділяє належну увагу вихованню доньки (т. 1 а.с. 138). За даними характеристики [PERSON] , [INFO] , виданої директором ДОЦ «Мрія» від 28.06.2019 р., [PERSON] приїхала до табору «Мрія» 01.06.2019 р. у супроводі батька [PERSON] , батько створив всі умови, щоб донька була задоволена відпочинком влітку, неодноразово забирав [PERSON] на розваги до аквапарку, купував смачні солодощі, водив на екскурсії містом; батько дівчинки завжди турбується про неї, знаходиться з вихователями на зв`язку, цікавиться її настроєм, самопочуттям, харчуванням; після зустрічей з батьком дівчинка завжди задоволена та повертається у гарному настрої (т. 1 а.с. 139). 04.03.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/3566/19 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі ј частин з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.02.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 140). Позивачка надала суду квитанції про сплату аліментів. Відповідач 07.02.2019 р. подавав директору школи № 224 заяву з інформацією про те, що мати дитини [PERSON] залишила сім`ю, не виховує [PERSON], у зв`язку з чим просив нікому після занять не віддавати його доньку (т. 1 а.с. 151 зв.). 24.05.2019 р, 25.05.2019 р., 26.05.2019 р., 27.05.2019 р., 30.05.2019 р. позивачка зверталась до органів поліції із заявами щодо чинення перешкод з боку [PERSON] у зустрічах з дитиною (т. 1а.с. 154, 155). 24.05.2019 р. відповідач звертався до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві з повідомленням, що позивачка хоче забрати дитину (т. 1 а.с. 178, 186). Позивачка пояснила, що 18.03.2019 р. вона припинила дію довіреності на ім`я відповідача якою уповноважувала останнього бути її представником в органах державної міграційної служби, в центрах надання адміністративних послуг, органах внутрішніх справ з питань оформлення на ім`я доньки [PERSON] дитячого паспорту для виїзду за кордон (т. 2 а.с. 108-111). [PERSON] працює на посаді директора департаменту продажів ТОВ «Юніонком» з 01.09.2015 р., його заробітна плата за січень 2019 р. становила 7 000 грн. (довідка від 20.02.2019 р. - т. 1 а.с. 231). Квартира [ADDRESS] , де позивач за зустрічним позовом просить визначити з ним місце проживання дитини, належить [PERSON] на праві власності, згідно договору купівлі-продажу квартири від 24.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснокутською Г.О., зареєстрованого в реєстрі за № 449 (т. 1 а.с. 233-235). За даними Акту обстеження умов проживання № 14 від 31.01.2019 року, складеного головним спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА в м. Києві Ісаєвою І.М. , квартира [ADDRESS] складається із двох кімнат, умови проживання добрі, в квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідна меблі та побутова техніка, дитина має окрему кімнату, ліжко, шафу для одягу, стіл для навчання; стосунки в сім`ї теплі, існує взаєморозуміння та повага; в квартирі створені належні умови для проживання (т. 1 а.с. 237). Предметом спірних правовідносин у цій праві є визначення місця проживання дитини за первісним та зустрічним позовами. Згідно ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення норми вищенаведеної ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. За вимогами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд приймає за основу висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.08.2019 р. № 103/7786/41/3, у якому зазначено про те, що малолітня [PERSON] проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , який займається вихованням та утриманням дитини, в квартирі створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дівчинки. Батько дитини [PERSON] працює в ТОВ «Юніонком», має стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно. Малолітня [PERSON] навчається в середній загальноосвітній школі № 224 Дніпровського району м. Києва. З грудня 2018 р. по теперішній час дитиною опікується батько. Він відвідує школу, цікавиться навчанням дитини, щодня забирає доньку. Малолітня [PERSON] на засіданні комісії повідомила, що вона хоче бачитися та спілкуватися з матір`ю, однак проживати постійно вона бажає з батьком. Орган опіки та піклування за складеним висновком вважає за можливе визначити місце проживання дитини [PERSON] з батьком (т.2 а.с. 34, 35). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, вказано про необхідність відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі № 185/6994/15-ц. За приписами частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Малолітня дитина сторін по справі [PERSON] , яка була заслухана судом у присутності представника служби у справах дітей, пояснила, що вона проживає з татом, який видить її до школи, допомагає вчити уроки, влітку з татом їздили на море, мама їй телефонує щодня, бачиться з мамою рідко. Вона хоче постійно жити з татом у місті Києві, до мами в інше місто на проживання виїжджати не хоче. Своїх батьків вона любить обох, коли б мама проживала у м. Києві, то вона б порівну жила і з татом, і з мамою. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що [PERSON] з грудня 2018 року по даний час проживає з батьком, який опікується дитиною, приділяє доньці багато уваги, її навчанню, розвитку, оздоровленню; взаємовідносини батька і дитини доброзичливі, люб`ячі, вони ведуть активний спосіб життя; дівчинці створені належні умови для проживання, виховання та розвитку; дитина бажає проживати з батьком. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] постійно працевлаштований, має стабільний дохід, на праві власності має житло, займався вихованням дитини до моменту виникнення спору, а також забезпечував необхідними побутовими умовами для її розвитку, піклується про здоров`я малолітньої [PERSON], яка тривалий час постійно проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , тому зміна місця проживання дитини, її оточення та звичайного укладу життя може негативно вплинути на психіку дитини. Позивачкою за первісним позовом суду не надано жодних доказів щодо умов її мешкання за фактичним місцем проживання. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову [PERSON] та вважає необхідним відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] . Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Інших судових витрат до стягнення учасниками справи не заявлялось.

Outcome: approved