Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ МАКСУС ЛІЗИНГ та просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь 28000 грн. сплачених за договором фінансового лізінгу від 04.04.2018 року №01061 та стягнути судові витрати по справі та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що на сайті ОLХ вона знайшла оголошення щодо продажу нових автомобілів ВАЗ 2170 (Пріора). З приводу придбання вказаного автомобіля вона звернулась за телефонним номером, зазначеним в оголошенні та як зясувалось пізніше це була філія ТОВ МАКСУС ЛІЗИНГ, яка знаходиться у м. Кропивницький. Після чого їй запропонували дуже велику знижку на автомобіль, а саме 10 відсотків від його вартості. Умови угоди на її погляд були більш ніж привабливими. Коли вона звернулась до офісу відповідача їй було запропоновано заплатити у ПриватБанку 28000 грн. авансового внеску автомобіля, а для швидшого оформлення документів залишити свій паспорт та ідентифікаційний код, що вона і зробила. Для оплати 28000 грн. їй надали аркуш з роздрукованими банківськими реквізитами ТОВ МАКСУС ЛІЗИНГ та вписаними від руки анкетними даними і сумою авансу для оплати. 04 квітня 2018 року після оплати суми у 28000 грн. між нею та відповідачем був укладений Договір фінансового лізінгу №01061, за яким позивач є лізінгоодержувачем а відповідач лізінгодавцем. Крім примірника договору, їй ніяких інших документів не давали. Також, крім договору, її просили підписати ще один документ, як пояснили анкету для них. Після підписання договору представник даної компані їй повідомив, що замість автомобіля ВАЗ 2170 (Пріора) в договорі вписаний автомобіль Great Wall, але їй немає чого хвилюватись, оскільки це зроблено навмисно, в зв'язку із тим, що їх фірмі необхідно продавати лише нові авто 2018 року випуску, інакше у їхньої фірми відберуть ліцензію. Під час укладання договору відповідач ввів її в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Підписуючи договір, перераховуючи авансовий платіж, зважаючи на запевнення менеджерів відповідача, надані реквізити для оплати авансу і призначення платежу, розмови щодо умов передачі автомобіля, його реєстрації, оплати іншої частини вартості автомобіля, вона справедливо вважала, що укладає договір купівлі-продажу автомобіля. Після ознайомлення з договором вона вирішила повернути суму сплаченого авансу, але нічого не вийшло. Спочатку менеджери фірми відповідали на її дзвінки, пропонували зателефонувати в інший день, через два дні, а потім взагалі перестали відповідати на телефонні дзвінки. В звязку із чим змушена звернутися до суду із справжнім позовом щодо захисту своїх прав, тому просить стягнути з відповідача на її користь сплачений авансовий платіж за договором фінансового лізінгу. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомлене про день, час та місце розгляду даної справи, в судове засідання не зявилась. До початку судового розгляду подала клопотання згідно якого просила розглянути справу без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідач ТОВ МАКСУС ЛІЗИНГ, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого повноважного представника не направив, у зв»язку з чим ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2018 року визначений заочний розгляд по цій справі. Вивчив письмові пояснення сторін, дослідив матеріали справи і надані в ній докази на обґрунтування і спростування вимог, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до\~ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин,\~які мають істотне значення (частина\~перша статті\~229\~цього\~Кодексу),\~такий\~правочин\~визнається\~судом недійсним. Обман має\~місце,\~якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину,\~або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман,\~зобов'язана відшкодувати другій\~стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду,\~що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Згідно п.20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р.\~Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними\~, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої\~сторони в\~оману\~щодо\~обставин,\~які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки,\~ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу\~в\~діях\~відповідача,\~істотність\~значення обставин,\~щодо яких особу введено в\~оману,\~і\~сам\~факт\~обману повинна довести особа,\~яка діяла під впливом обману.\~Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Судом встановлено, що 04 квітня 2018 року між ТОВ МАКСУС ЛІЗИНГ в особі директора [PERSON], яка діє на підставі статуту та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу №01061. Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб GREAT WALL C30 NEW (а.с.15-29). Згідно п.1.3 вказаного договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати Предмет Лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізінгу у користування Лізингоодержувачу на строках та на умовах, передбачених договором. Лізингоодержувач користується предметом Лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Вартість предмета лізингу становить 10566,04 долл. США до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору. На дату укладення договору згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості Предмета Лізингу становить 280000 грн. 00 коп. відповідно до п.8.2 спірного договору /а.с.21/ Відповідно до квитанції №0.0.1003840831.1 від 04.04.2018 року позивач сплатив на користь відповідача авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу на загальну суму 28000 грн. 00 коп. (а.с.31). Відповідно до витягу з реєстру фінансових установ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Інформація про Товариство з обмеженою відповідальністю\~«Максус лізинг» з кодом за ЄДРПОУ 41597671, який зазначено у договорі, не вносилась. Доказів, які б спростовували дану інформацію відповідачем не надано. Таким чином є підстави вважати, що ТОВ «Максус Лізинг» не набувало, ліцензії та/або інші дозволи на надання фінансових послуг у Нацкомфінпослуг не отримувало. Таким чином відповідач не має права на надання послуг з фінансового лізингу, а тому укладений спірний договір є недійсним. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ст. 2 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України у п.п.4,5 своєї постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину. Таким чином, судом встановлено, що відповідач навмисно ввів позивача в оману, отримавши від нього грошові кошти за надання фінансового лізингу, не маючи статусу фінансової установи, ліцензії та/або інші дозволи на надання фінансових послуг,\~в результаті чого позивач не отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про послугу, яка йому була надана. Грошові кошти отримані від позивача відповідач не повернув. Зіставляючи у сукупності зазначені обставини, виходячи з принципу розумності і справедливості, з урахуванням того, що відповідачем, як стороною договор фінансового лізингу не було дотримано обов'язків щодо виконання умов надання послуг за даним договором, з власності позивача вибула відповідна сума грошових коштів, позивач не набув право власності на транспортний засіб на який сподівався, суд вважає, що право позивача як сторони спірного договору фінансового лізингу є порушеним та підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача на її користь суми сплаченого авансового платежу згідно даного договору у розмірі 28000 грн. 00 коп.. Крім того згідно доданих до позовної заяви матеріалів, встановлено, що позивачка при зверненні до суду понесла витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн. 00 коп. в звязку із чим на підставі ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що ці витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки. З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Outcome: approved