Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди завданої злочином. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 20.04.2013 року близько 01:00 години [PERSON], маючи умисел на задоволення статевої пристрасті, знаходячись в своєму будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] - проти волі [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS], яка відповідно до висновку експерта № 49 від 16 травня 2013 року, досягла статевої зрілості, із застосуванням фізичного насильства, а саме, подолавши опір останньої, задовольнив свою статеву пристрасть природним способом, вступивши з останньою в статевий акт. Зазначені обставини встановлені вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20.03.2014 року та ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06.11.2014 року, згідно яких [PERSON] визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено від відбування покарання з дворічним іспитовим строк та покладено на нього ряд обов'язків. Стягнуто з обвинуваченого матеріальну шкоду. Позов з приводу моральної шкоди не був заявлений. Просить стягнути з відповідача заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень. В судовому засіданні 04.07.2016 року представник позивача подав суду заяву в якій збільшив позовні вимоги та просив стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду завдану злочином у розмірі 495504 гривень (а.с. 98). Відповідач у судове засідання не з'явився, викликався своєчасно та належним чином. Подав письмові заперечення (а.с.20), згідно яких не погоджується із заявленим розміром моральної шкоди, оскільки ще раніше сплатив за ушкодження здоров'я [PERSON] 662 гривні 95 копійок (як відшкодування за лікування) та матеріальну шкоду в розмірі 6000 гривень (юридичні послуги). Крім того його сім'я перебуває в скрутному матеріальному стані. Дружина знаходиться в декретній відпустці з малою дитиною. Дружина перенесла стрес і довгий час хворіла, були важкі роди. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково, не заперечує проти стягнення з її довірителя моральної шкоди завданої злочином в розмірі 5000 гривень. При цьому просила суд врахувати, що з 29.01.2016 року, тобто на час складання експертом висновку було прийнято рішення про припинення застосування Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки компенсації спричинених страждань (розробник [PERSON].), тому в цій частині висновок експерта не може бути взятий до уваги. Крім того, при визначенні ступеня вини заподіювача просила врахувати віктимну поведінку самої потерпілої. Вислухавши пояснення представників сторін, експерта, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до таких висновків. Згідно вироку Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02 грудня 2013 року, який набрав чинності 20 березня 2014 року, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152 КК України. Потерпілою від кримінального правопорушення є [PERSON] - позивач по справі. Згідно висновку СМЕ № 49 від 16 травня 2013 року у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у вигляді синця на шиї справа в середній частині, розрив дівочої перетинки слизової оболонки піхви згідно цифрі 6 часового циферблата, порушена цілісність дівочої перетинки, на що вказує розрив її згідно цифрі 6 часового циферблату, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я або незначну стійку втрату загальної працездатності (а.с. 6-9). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 11 ЦК України, завдання моральної шкоди є підставою виникнення самостійних цивільних правовідносин. Встановленим фактичним обставинам справи відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України стосовно відповідальності за спричинену моральну шкоду, завдану злочином. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що винними діями відповідача, через вчинений злочин, позивачу дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, а позов частковому задоволенню. Так, згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України). По даній справі, за клопотанням позивача, в порядку передбаченому ст.ст. 143-147 ЦПК України було проведено судово-психологічну експертизу. За її результатами встановлено, що [PERSON] спричинені страждання (моральна шкода) у зв'язку із зґвалтуванням. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок протиправної поведінки відповідача. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що останній уже відшкодував позивачеві майнову шкоду оскільки, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом з'ясовано, що за своїм характером кримінальне правопорушення, скоєне стосовно позивача, було спрямоване проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, що є однією із важливіших цінностей та свобод людини охоронюваних державою. Згідно висновку експертизи, ситуація, яка склалася в житті [PERSON], є для неї значним стресогенним фактором, який: призвів до стійкої дестабілізації внутрішнього стану з проявами психологічно руйнівних почуттів; викликав тривогу та почуття втраченої гідності, залежність від думки оточуючих; викликав тривале напруження особистісних ресурсів; призвів до проявів гострого емоційного стресу; порушив продуктивні стереотипи приватного та соціального життя; викликав негативну динаміку рис характеру у вигляді підвладності психотравмуючим почуттям безпорадності, образи, гніву, зневаги. Сама ситуація, а так само оперативне втручання, проведене [PERSON], 20.04.2013 року в період часу з 16:30 год. по 16:35 год. в Барській ЦРЛ є психотравмувальною для неї. У [PERSON] внаслідок скоєння злочину є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості. Емоційні та індивідуально-психологічні зміни [PERSON], не пов'язані з віковими особливостями. Тобто, з огляду на викладене вбачається, що безперечно особа страждала, протиправні дії відносно неї викликали зміни в її морально-психологічному стані, стали перешкодою для активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних переживань. Разом з тим, вбачається, що глибина фізичних та душевних страждань позивача, є відчутною, але не критичною. Суду не надано доказів того, що зазначені індивідуально-психологічні зміни [PERSON] досягли рівня клінічно значимих порушень її психіки. Зокрема, згідно висновку експертизи, [PERSON] має такі індивідуально-психологічні особливості, як - середня активність, інтровертованість, певна емоційна нестійкість, замкнутість, самокритичність, наполегливість у відстоюванні власних інтересів, достатня вольова регуляція поведінки, інтереси трудового плану та міжособистісного спілкування, визначається нормативний інтелектуальний рівень, достатні показники розвитку та функціонування когнітивних процесів (пам'яті, уваги, мислення). Судом також не встановлено погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості їх реалізації. Хоча, безперечно, подія злочину досі перешкоджає можливостям її активної та повноцінної життєдіяльності, що підтвердив допитаний в судовому засіданні експерт. Визначаючи ступінь вини заподіювача, суд враховує, що порушення є умисним, оскільки пов'язане з завданням шкоди внаслідок фізичного насильства. При цьому судом враховано, що у висновку за результатами проведення судово-психологічної експертизи, експертом зазначено, що за завдані моральні страждання (моральну шкоду) можливий розмір грошової компенсації становить 432 мінімальних заробітних плат. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про судову експертизу», методики проведення судових експертиз (крім судово-медичних та судово-психіатричних) підлягають атестації та державній реєстрації в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. З п. 6.1 Розділу 6 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року № 1950/5) слідує, що при проведенні психологічних експертиз використовуються загальновідомі в науковій практиці психологічні методики і такі, що пройшли державну атестацію, та їх авторські модифікації, що відбираються з урахуванням специфіки експертних досліджень і конкретних питань, поставлених перед психологічною експертизою. Разом з тим, судом встановлено, що Координаційною радою з проблем судової експертизи при Мін'юсті України 29.01.2016 року було прийнято рішення про припинення застосування Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки компенсації спричинених страждань (розробник [PERSON].), реєстраційний код 14.1.04, за якою експертом в даній справі визначено орієнтовний розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Вказана інформація є загальнодоступною і міститься в Реєстрі методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що використання експертом вказаної методики 14.1.04, при визначенні орієнтовного (рекомендованого) розміру грошового відшкодування моральної шкоди суперечить вимогам Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та судових досліджень, затвердженої наказом Мін'юсту № 53/5 від 08.10.98 зі змінами та доповненнями, Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, а також Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого ПКМУ № 595 від 02.07.08 року. Тому, в цій частині висновок експерта не може бути взятий до уваги. Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного злочину, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану,

Outcome: approved