Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про вселення в житловий будинок. В позовній заяві зазначила, що рішенням Тячівського районного суду від 20 січня 2014 року шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 5 лютого 1998 року у виконкомі Новоселицької сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області за актовим записом №11, було розірвано. Від шлюбу вони мають троє дітей, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу [PERSON] почав перешкоджати їй та їхнім дітям проживати у будинку, поміняв замки на вхідних дверях, у будинок її не впускає, незважаючи на те, що у будинку, який знаходиться в с. Новоселиця по вулиці Садовій, 7 знаходяться її особисті речі. У відповідності до довідки виконавчого комітету Новоселицької сільської ради від 23.03.2016 року за №660, згідно записів в погосподарській книзі, особовий рахунок №434 за адресою с. Новоселиця, вул. Садова, 7 проживали разом: [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також, актом від 23.03.2016 року, складеним депутатом Новоселицької сільської ради стверджено те, що позивачка проживала разом з відповідачем з 1998 року. В 1999 році разом з ним побудували житловий будинок за адресою с. Новоселиця по вул.. Садова, 7. Просить суд вселити її з дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у житловий будинок №7, який знаходиться по вул. Садовій в с. Новоселиця, Тячівського району. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять його задовольнити. Позивачка [PERSON] додатково зазначила, що будинок по вул. Садовій,7 в с. Новоселиця вони з чоловіком повністю перебудували. Коли розривався шлюб між нею та відповідачем було домовлено, що майно ділиться пополам. В спірному будинку вона проживала з 1999 року, тобто з того часу як вони його перебудували. Будівництво будинку було самочинне, тобто спочатку був старий будинок, який вони з відповідачем повністю розібрали і побудували новий на 1 або 2 метри вищий. Кошти за половину будинку відповідач заплатив тітці, а половину будинку вони разом з відповідачем виплачували його батькам. Після розірвання шлюбу вона жила в одній половині будинку, а він в іншій. Потім вони посварилися і він її вигнав з будинку. Їхній старший син народився в будинку її батьків, а двоє менших дітей народилися, коли вони вже проживали в спірному будинку. Коли відповідач купив спірний будинок вони ще не перебували в шлюбі. Будинок вони будували самочинно та юридично не оформляли. Вона зареєстрована в своєї матері по вул. Садовій,19 в с. Новоселиця. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що спірний будинок придбала мати відповідача [PERSON]. Коли сторони посварилися, позивачка сама зібрала речі і пішла проживати до своєї матері. Після цього подала позовну заяву про визначення місця проживання дітей за місцем своєї реєстрації. Старший син залишився з батьком, а двоє інших дітей залишились з матірю. Але старший син пішов проживати до матері і відповідач не заперечує, щоб син проживав з матірю. З позивачкою відповідач разом проживати не хоче і, крім того, будинок не пристосований для проживання двох сімей. Відповідач зареєстрований у своєї матері, а позивача в своєї. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішення Тячівського районного суду Закарпатської області розірвано 20 січня 2014 року (а.с.27). За час перебування у зареєстрованому шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилось троє дітей, а саме: син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.7-9). Згідно паспорту громадянина України позивачка [PERSON] зареєстрована [INFO] (а.с.10). Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 3 лютого 2016 року визначено місце проживання дітей доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON] (а.с.28-29). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 23 березня 2016 року, складеного депутатом Новоселицької сільської ради, [PERSON],[INFO], проживала разом з чоловіком [PERSON], [INFO] з 1998 року. В 1999 році вони разом з ним побудували житловий будинок з блоку, критий шифером, площею 100 кв.м. Будинок побудований по вул. Садовій, 7 в с. Новоселиця, Тячівського району (а.с.4, 33). Згідно довідки виконавчого комітету Новоселицької сільської ради від 23.03.2016 року за №659 до складу сімї [PERSON], [INFO], мешканки [INFO], входить син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] (а.с.5. 32). Відповідно до довідки виконавчого комітету Новоселицької сільської ради від 23 березня 2016 року за №660 згідно по господарської книги, особовий рахунок №434, за адресою с. Новоселиця, вул. Садова, 7, Тячівського району, проживали разом [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.6, 31). Згідно довідки від 19 січня 2015 року за №81, виданої виконавчим комітетом Новоселицької сільської ради, будинок [PERSON], [INFO], в с. Новоселиця по вул. Садовій, 7, до перенумерації будинків мав №9 (а.с.26). Відповідно до договору дарування від 28 листопада 1997 року, посвідченого завідуючою Тячівською державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №1-2311, дарителі [PERSON] та [PERSON] подарували обдарованій [PERSON], яка прийняла у дар незакінчений будівництвом будинок 40% готовності, що знаходиться в с. Новоселиця, вул. Садова, 9, Тячівського району, Закарпатської області, який розташований на земельній ділянці розміром 700 кв.м., приватизація якої не проводилась (а.с.30). Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може також бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст..150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст..405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] на даний час дружиною відповідача [PERSON] та членом сім»ї відповідачки [PERSON], якій фактично належить спірна недобудова в с. Новоселиця, вул. Садова, 7, де позивачка з дітьми раніше проживала до їх виселення, не являється. Також в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] не є власником спірного будинку в с. Новоселиця, вул. Садова, 7, Тячівського району. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Докази, згідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу, повинні бути належними і допустимими. Враховуючи наведене, та те, що позивачка [PERSON] в судовому засіданні з урахуванням наданих нею доказів та посиланням на вимоги ст.ст.150, 155 ЖК України, ст.391 ЦК України, не довела свого права на вселення разом з дітьми в будинок в с. Новоселиця, вул. Садова, 7, Тячівського району, щодо якого не має даних, що він є завершений будівництвом, є придатним для проживання та відповідає архітектурним і будівельним нормам, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про вселення в житловий будинок, слід відмовити. Інших належних і допустимих доказів в судовому засіданні сторонами не наведено. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Outcome: dismissed