Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що 09.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис №437. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після припинення подружніх стосунків та спільного проживання відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, участі у вихованні дитини не бере. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитись не вдалося, позивач змушена звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином черз оголошення в газеті «Урядовий курєр». Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. 09.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис №437. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після припинення подружніх відносин та спільного проживання відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, участі у вихованні дитини не бере. Позивач не має достатньо коштів для задоволення всіх життєвих потреб дитини, матеріальне становище сімї є скрутним. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Законодавче визначення рівного обов'язку відносно кожного з батьків передбачає і добросовісне його виконання. На виконання положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судом при вирішенні цього позову враховано стан здоров'я відповідача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дітей, інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст.182 цього Кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідач є фізично здоровою людиною працездатного віку, житлом забезпечений. Інших утриманців не має. Тобто, відповідач має змогу утримувати дочку до досягнення нею повноліття, що і зобовязаний робити відповідно до вимог чинного законодавства України. На підставі викладеного, суд вважає, що позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved