Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом та просить визнати недійсним договір іпотеки, укладений між останньою та [PERSON] , посвідчений 17 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. за реєстровим № 3457 з надання в іпотеку квартири [ADDRESS] з підстав відсутності основного зобов`язання. Ухвалою судді від 03 квітня 2017 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/50591/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., про визнання недійсним договору іпотеки та цивільну справу № 757/1632/17-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В., про встановлення факту описки, звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення процентів за договором позики. Об`єднаний позов [PERSON] про встановлення факту описки, звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення процентів за договором позикиобґрунтований тим, що при посвідченні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. договору іпотеки, укладеного 17 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] допущено описки та з огляду на норми чинного законодавства внести виправлення в текст нотаріально посвідченого договору неможливо, а є можливим лише шляхом укладення договору про внесення змін до договору іпотеки, однак [PERSON] для укладення такого договору не зверталась, що унеможливлює реалізацію в судовому порядку своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки. 30 серпня 2017 року відповідно до розпорядження № 457 у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Гладун Х.А., вказану справу було передано на повторний автоматичний розподіл та визначено суддю Писанця В.А. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального Кодексу України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року в зв`язку з викладеним розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. 28 грудня 2018 року до суду від представника [PERSON] надійшов відзив на первісний позов, а 11 червня 2019 року від представника [PERSON] відзив на об`єднаний позов та 12 серпня 2019 року заява від приватного нотаріуса Щарбак Т.В. про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. До початку розгляду справи по суті представник [PERSON] в судовому засіданні подав письмові пояснення у яких просив врахувати заяву про застосування строків позовної давності, подану представником [PERSON] та в задоволенні позову відмовити. Вислухавши представника [PERSON] , яка в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримала та просила задовольнити, а в задоволенні об`єднаного позову просила відмовити, представника [PERSON] , який проти первісного позову заперечував, а об`єднаний просив задовольнити та представника [PERSON] , який проти об`єднаного позову заперечував, а треті особи в судове засіданні не з`явились, повідомлялись належним чином, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті, дослідивши матеріали, наявні у справі, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Положеннями Конституції України, нормами Цивільного кодексу України та інших законів України визначено гарантії недоторканності, безпеки і судового захисту майнових та особистих немайнових прав і законних інтересів кожної особи та громадянина України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 17жовтня 2013року між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. за реєстровим номером №3457, відповідно до умов якого Позивач (п.п. 1, 2, 3) виступаючи майновим поручителем [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , яке належить їй на праві власності, для забезпечення виконання зобов`язання за договором позики грошей від 17жовтня 2013року, укладеного між [PERSON] [PERSON] . Відповідно до п. 1 Договору іпотеки сторонами визначено, що предметом вказаного договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 3 вказаного Договору, а саме Предмету іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором позики грошей від 17жовтня 2013року щодо вчасного та у повному обсязі погашення основної суми позики в сумі 3 787 800,00 грн. з кінцевим терміном погашення до 17червня 2014року. Згідно п. 6 вказаного Договору іпотека встановлюється без передачі предмету іпотеки Іпотеко держателю. Предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні Іпотекодавця. При цьому Іпотекодавець зобов`язується створювати умови, які б виключали пошкодження чи знищення предмету іпотеки, а також здійснювати (в разі потреби) його ремонт. У п. 7 вказаного Договору передбачено заборону Іпотекодавця передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки в будь-який дозволений законодавством спосіб. Відповідно до п. 11 вказаного Договору визначено, що у разі невиконання іпотекодавцем в строк до 16червня 2016року зобов`язання сторони домовилися, щозвернення стягнення може бути здійснено шляхом, передбаченого Законом України «Про іпотеку», а саме вчинення виконавчого напису. Згідно п. 13 вказаного Договору, договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення, а дія його припиняється на підставах, визначених ст. 17 Законом України «Про іпотеку», а саме у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до зазначеного Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених Законом. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з вимогами ст.ст. 627, 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог вказаного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Положенням ст. 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор і заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника; У відповідності до ст. 3 вказаного Закону, іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно п. 4 ч. 4 ст. 18 вказаного Закону іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов`язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов`язання. Відповідно до ст. 548 Цивільного Кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. 03 лютого 2016 року за вих. №40/02-24 на адресу позивача надійшла письмова вимога посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу СклярО.С. за реєстровим номером №180, про усунення порушення за Договором іпотеки та в тридцятиденний термін сплатити суму боргу за договором позики грошових коштів від 17червня 2009року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Як зазначеного у вказаній вимозі, виконання зобов`язань [PERSON] за Договором позики від 17червня 2009року було забезпечено Предметом іпотеки, а умови такої передачі викладені у п. 11 Договору іпотеки. [PERSON] попереджено, що у разі невиконання умов Договору позики від 17червня 2009року, щодо сплати коштів [PERSON] [PERSON] , стягнення Предмету іпотеки буде здійснено на підставі виконавчого напису. Проте, як зазначає позивач за первісним позовом письмова вимога [PERSON] , посвідчена 03лютого 2016року приватним нотаріусом Скляр О.С. за рееєстровим номером №180, про усунення порушень за Договором іпотеки, є протиправною і не відповідає вимогам ст. 35 Закону України «Про іпотеку»,оскільки як зазначено у Вимозі, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики від 17червня 2009року, в той час як п. 1 Договору іпотеки сторонами обумовлено, що [PERSON] передає в іпотеку Предмет іпотеки для забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] , за договором позики від 17жовтня 2013року. 03 березня 2016 року за вих. №77/01-16 на адресу позивачаза первісним позовом надійшов лист за підписом приватного нотаріуса Щербак Т.В., в якому [PERSON] запропоновано повідомити про наслідок проведеного розрахунку із [PERSON] за Договором позики від 17червня 2009року забезпеченого Предметом іпотеки, не пізніше 16березня 2016року. Разом з тим,у первісному позові вказано про те, що [PERSON] повідомив,що Договір позики від 17жовтня 2013року з [PERSON] ним не укладався, внаслідок чого у нього відсутні будь-які зобов`язання перед останньою. Також, вказано, що з метою встановлення та з`ясування дійсних обставин і підстав укладення Договору іпотеки, представником [PERSON] 10березня 2016року на адресу приватного нотаріуса Щербак Т.В. направлено лист з проханням надати копію Договору позики від 17жовтня 2013року, яким забезпечується Договір іпотекита у відповідь листом від 24березня 2016року за вих. №107остання повідомила, що Договір позики від 17жовтня 2013року між [PERSON] та [PERSON] укладався у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчувався, тому будь-які копії можна отримати лише у сторони договору. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправіприйняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Таким чином, звертаючись до суду із позовом [PERSON] зазначала, що з огляду на вищевикладені обставини, на даний час вона позбавлена можливості вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном, внаслідок обтяження її майна іпотекою,а тому вказувала, що підстави які б вказували на законність такого обтяження відсутні. Первісний позов зокрема, обґрунтований тим, що не встановлено та документально не підтверджено існування основного зобов`язання, тобто договору позики від 17жовтня 2013року забезпеченням якого є Договір іпотеки, а посилання сторін на договір позики від 17червня 2009року, який став підставою для укладення договору іпотеки, не відповідає умовам укладеногодоговору іпотеки. Згідно п. 1 Договору іпотеки чітко зазначено, що вказаний договір укладений в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Договором позики від 17жовтня 2013року. Отже, у зв`язку із зазначеним позивач за первісним позовом посилається, що договір іпотеки має бути визнаний судомнедійсним з огляду на наступне. Відповідно до п. 1 Договору іпотеки Сторони дійшли згоди, що предметом вказаного Договору є передача [PERSON] в іпотеку Предмету іпотеки, як забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] за Договором позики від 17жовтня 2013року, в силу чого [PERSON] (п. 11 Договору) має право в газі невиконання зобов`язань [PERSON] за Договором позики від 17жовтня 2013року забезпеченого іпотекою, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису. Згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а згідно з вимогами ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України, є підставою визнання цього правочину недійсним. Отже, підставою для задоволення позову позивач за первісним позовом вказує на те, що посилання в предметі Договору іпотеки на забезпечення зобов`язань між [PERSON] та [PERSON] яких не існує, як наслідок з урахуванням вимог ст. 18 Закону України «Про іпотеку» є підставою для визнання Договору іпотеки недійсним в цілому. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06листопада 2009 року за № 9 роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочиннікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Суд, виходячи із обставин справи встановив, що з матеріалів справи не вбачається, що правочин, який оспорюється, не відповідав вимогам законодавства, яке діяло на момент укладення іпотечного договору, а також, що його складено з порушенням вимог закону щодо його форми і змісту та не відповідало волі сторін правочину, а отже, й відсутні підстави для визнання його недійсним, що також підтверджується поясненнями приватного нотаріуса Щербак Т.В. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, що стосується висновку експерта № 14661 від 16 липня 2018 року. Стосовно вимог об`єднаного позову щодо встановлення факту описки, звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення процентів за договором позики, слід зазначити, що такі вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. 17 червня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей з кінцевим строком виконання зобов`язань 17червня 2010 року. 16 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №1 «Про внесення змін до договору позики грошей від 17червня 2009 року», яким кінцевий строк виконання зобов`язань був змінений на 17червня 2013 року. 20березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №2 «Про внесення змін до договору позики грошей від 17червня 2009 року», яким кінцевий строк виконання зобов`язань був змінений на 31грудня 2015 року. 11січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту описки, звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення процентів за договором позики. У відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Відповідно до ч. 1 ст.654 ЦК України змін договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється. Положення ч.1 ст.653 ЦК Українипередбачають, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо строків виконання. Як вже було зазначено 16червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №1 «Про внесення змін до договору позики грошей від 17червня 2009 року», яким кінцевий строк виконання зобов`язань був змінений на 17червня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Тобто в строк до 17червня 2013 року сторони по договору №1 «Про внесення змін до договору позики грошей від 17червня 2009 року» могли здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Проте договір №2 «Про внесення змін до договору позики грошей від 17червня 2009 року», яким кінцевий строк виконання зобов`язань був змінений на 31грудня 2015 року був укладений між [PERSON] та [PERSON] лише 20березня 2015 року, коли час, визначений ч.1 ст.631 ЦК України, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору вже сплинув. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені ч.1 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно зі ст.236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним 3] моменту його вчинення, а права та обов`язки за недійним правочином, що передбачалися лише на майбутнє, припиняються. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. В нашому випадку строк позовної давності, щодо невиконання зобов`язань за договором позики грошей від 17червня 2009 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст.ст. 256,257, ч.3 ст.261 ЦК України рахується з 17червня 2013 року та спливає 17червня 2016 року. А тому, як було зазначено вище [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту описки, звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення процентів за договором позики 11січня 2017 року, тобто вже після сплину строку позовної давності. Відповідно до ч.ч. 3, 4ст.267 ЦК України позовна давністьзастосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесеного ним рішення та є в свою чергу підставою для відмови у позові. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed