Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Інституту народознавства\~Національної академії\~наук України\~в особі\~директора [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 01.03.2018 року звільнена з посади провідного організатора експозиції МЕХП Інституту народознавства НАН України з 01.03.2018 року за власним бажанням у звязку із невиконанням умов колективного договору та законодавства про працю на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. До цього, понад 20 років працювала у вказаній установі на посаді провідного зберігача фондів. Тричі була звільнена із займаної посади та та тричі поновлена на роботі, останній раз в жовтні 2017 року. Вважає, що відповідач свідомо не вводив у штатний розклад посаду провідного зберігача фондів, створюючи нестерпні умови праці та примушуючи її звільнитись з роботи за власним бажанням. У звязку з цим, [PERSON] була змушена написати заяву на переведення на вакантну посаду провідного організатора МЕХП. Однак, і після переведення відповідач продовжував створювати їй нестерпні умови праці, що спонукало позивача постійно звертатись до роботодавця із заявами про усунення порушень чинного трудового законодавства України, зумовлюючи цим напружені відносини. Звільнення з роботи в котрий раз призвели до моральних страждань позивача, порушення її стосунків у сімї, погіршення стану здоровя, вимагають додаткових зусиль для організації життя. Залишення позивача без роботи призвело до позбавлення її засобів до існування у віці 50 років, відсутності іншої роботи за спеціальністю. Вважає, що своїми діями відповідач порушив її права, а тому просить позов задовольнити, стягнути з відповідача директора Інституту народознавства НАН України на її користь моральну шкоду в сумі 25\~000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задовольнити. Представником Інституту народознавства Національної академії наук України [PERSON] Гроздь на адресу суду скеровано клопотання, в якому зазначає, що проти задоволення позову заперечує. Заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1ст. 4 ЦК України). За положенням п. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Наказом Директора Інституту народознавства НАН України [PERSON] №77-К від 13.10.2017 року [PERSON] повновлено на посаді провідного зберігача фондів Музею етнографії і художнього промислу ІН НАН України. Наказом Директора Інституту народознавства НАН України [PERSON] №81-К від 19.10.2017 року [PERSON] переведено на посаду музейного доглядача МЕХП з 19.10.2017 року у звязку із скороченням з 16.01.2014 року посади провідного зберігача фондів МЕХП, через відсутність трудових обовязків та виділених асигнувань на оплату праці у штатному розписі ІН НАН України, з метою раціонального використання трудових ресурсів та бюджетних асигнуваньна оплату праці. 20.10.2017 року у присутності свідків складено акт, яким засвідчено, що на виконання Наказу №82-К від 19.10.2017 року п.Гасюк Н.С. було запропоновано зайняти робоче місце в експозиційному залі №2 (1-й поверх) МЕХП, однак, [PERSON] відмовилась виконувати наказ на підставі того, що ця робота протипоказана їй за станом здоровя, а також тому, що на її думку це суперечить п.1 ст.33 КЗпП Укрїни. 28.02.2018 року [PERSON] подано заяву на імя Директора Інституту народознавства НАН України [PERSON] про звільнення за власним бажанням. Наказом Директора Інституту народознавства НАН України [PERSON] №21-К від 01.03.2018 року [PERSON] звільнено з посади провідного організатора експозиції МЕХП, з 01.03.2018 року за власним бажанням у звязку з невиконанням умов колективного договору та законодавтсва про працю на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Згідно зі ст.1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також відповідно до п.5\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати,чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач [PERSON] оцінює завдану їй моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн., покликаючись на те, що у звязку з протиправною поведінкою роботодавця відносно неї, яка полягала у позбавленні можливості реалізувати її здібності зазнала душевні страждання. Стан її душевних страждань та депресії негативно відображається на її стосунках із членами сімї. Крім того, позивач залишається пригніченою тією обставиною, що залишилась без роботи та засобів до існування. Згідно зі ст.\~11\~ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.\~3ст.\~10\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження позовних вимог позивачем надані: рішення Галицького районного суду м.Львова від 04.04.2014 року; рішення Галицького районного суду м.Львова від 23.02.2016 року; рішення Апеляційного суду Львівської області від 04.10.2017 року; рішення Апеляційного суду Львівської області від 23.10.2015 року; рішення Апеляційного суду м.Львова від 19.10.2015 року; наказ №77 від 13.10.2017 року; акт від 20.10.2017 року; лист №2201/4/15-04 від 06.03.2018 року начальника управління з питань праці [PERSON]; лист №Г-48 від 17.11.2017 року зав.відділом правової роботи профспілок [PERSON]; подання № В-7/6676 від 13.04.2016 року начальника Галицького ВДВС ЛМУЮ [PERSON]; відповідь №67/12114 від 26.12.2014 року начальника Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області [PERSON]; повідомлення слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] про початок досудового розслідування від 20.10.2014 року; витяг з кримінального провадження №12016140050001694 від 05.05.2016 року; лист №(14-39) 75-16 першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 від 16.02.2017 року. На думку суду, вказані докази свідчать про наявність в діях директора Інституту народознавства Національної академії наук України [PERSON] порушень трудових прав [PERSON], внаслідок чого їй було завдано моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях, втраті нормальних життєвих звязків. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п.13\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~31\~березня 1995\~року№4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або повноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Однак, сума визначена позивачем в позовній заяві є завищеною, тому суд, дотримуючись вимог розумності, справедливості та інших обставин, що мають істотне значення, приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 15\~000,00 грн. \~ \~ \~ \~ Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн., а тому судовий збір в розмірі 1057,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial