Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю нежитлового приміщення гаражного боксу, яке знаходиться у дворі будинку по вул. Гнатюка, 20/22 в м.Львові. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона на протязі останніх 15- ти років користується цим приміщенням, яке фактично купила у [PERSON] За час користування гаражем неодноразово поліпшувала його стан, проводячи ремонтні роботи,оскільки все було в аварійному стані; зокрема, міняла перекриття; вставляла двері, щикатурила,тощо. Жодних претензій з приводу користування вказаним приміщенням від Львівської міської ради , ЛКП «Айсберг» та від сусідів не надходилоь В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.Просить позов задоволити. Представник відповідача-Львівської міської ради у судовому засіданні проти позову заперечила, вважає, що підстав для визнання права власності на гаражний бокс у [PERSON] немає.Відповідач подав зустрічний позов до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що УКВ ДЕП ЛМР під час розгляду під час розгляду справи в суді за позовом [PERSON] до УКВ ДЕП ЛМР про визнання відмови протиправною та зобовязання до вчинення дій, стало відомо , що нежитлові приміщення (гараж) загальною площею 14,9 кв.м, яке знаходиться за адресою м.Львів, вул.Гнатюка, 20 самовільно зайняте [PERSON] без жодних правових підстав. Представник позивача за зустрічним позовом підтримала позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.Просила позов задоволити. Відповідач за зустрічним позовом проти позову заперечила, просила у задоволені позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи та докази , прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» (надалі - Постанова), при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно п.13 Постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч.4ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як передбачено пунктом 14 Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Право власності (ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України) набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що договором оренди №Г-0380 від 31.10.2001 року між Львівською міською радою та [PERSON] передано в користування останньому приміщення по вул. Гнатюка , 20 у м.Львові, площею 14,9 кв.м. Як пояснив суду представник позивачки, після смерті [PERSON] спірним приміщенням користується [PERSON], яка купила гараж у [PERSON] Про те, що приміщення належить міській раді їй не було відомо; всі сусіди знали , що власником гаража був [PERSON] За гараж вона заплатила гроші, мала розписку, яка втрачена. Свідок [PERSON] підтвердив в судовому засіданні, що з 2005р. гаражним боксом користується [PERSON], якій його батько [PERSON] продав цей гараж; за яку суму йому не відомо; позивачка зробила капітальний ремонт приміщення, слідкує за його станом; використовує для власних потреб. Свідок [PERSON] також надала аналогічні показання, якими стверджує,що [PERSON] приблизно в 2005році купила у [PERSON] гаражний бокс по вул. Гнатюка , 20 у м.Львові, яким постійно користується по даний час; робила ремонт. Актом №2525-нп/15 від 29.03.2015 року проведеної перевірки Управлінням комунальної власності ЛМР підтверджується, що приміщенням загальною площею 14,9 кв.м по вул. Гнатюка, 20 у м.Львові користується [PERSON]А.з 2005 рпоку,що також стверджують сусіди. В зустрічному позові представник позивача зазначає, що ЛКП «Айсберг» (як балансоутримувач) неодноразово звертався до [PERSON] про звільнення приміщення, проте не надає жодного доказу на підтвердження таких дій. Позивач достовірно довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито володіє нерухомим майном на протязі більше 15 років. Оскільки позивачка [PERSON] не порушила закон, добросовісно заволоділа чужим майном, продовжує відкрито й безперервно володіти і користуватися набутим майном, термін володіння перевищує десятирічний строк, визначений Законом, її дії не суперечать вимогам ст. 328 ЦК України, то за нею можливо визнати право власності за набувальною давністю на приміщення (гараж) за адресою м.Львів, вул.Гнатюка, 20-22. В задоволенні зустрічного позову слід відмовити, оскільки відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Проте позивачем [PERSON] доведено, а представником відповідача не спростований факт добросовісного володіння спірним приміщенням. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Відповідачем за первісним позовом обставини, викладені в позові, жодним доказом не спростовані. Відповідачем подано суду докази про право власності Територіальної громади міста Львова на приміщення по вул.Ак. [PERSON],20\\22 в м.Львові:під літерами «Б» гаражні бокси №№30,31,32, площею відповідно :18,7 кв.м.; 38,8 кв.м.;16,7 кв.м. Однак, спірне приміщення має загальну площу 14,9 кв.м. і не відповідає зазначеній нумерації гаражів. Із листа ЛМКП »Айсберг» від 14.04.2016р. вбачається, що у спільному дворі будинку №20\\22 та 24 по вул.[PERSON] вм.Львові знаходиться 18 гаражів,з яких гаражі №Д-30,Д-31 використовуються ЛМКП»Айсберг» ; гараж № Д-29 використовується [PERSON] Згідно довідки відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району м.Львова №62 від 12.04.2016р. документи на приватизацію гаражів за вищевказаною адресою не подавались і свідоцтва про право власності не оформлялись. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та доведеними, відтак, підлягають до задоволення.У зустрічному позові слід відмовити.

Outcome: dismissed