Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача борг за розпискою від 24 липня 2012 року в розмірі 40 000,00 дол. США, що складає по курсу НБУ станом на 01 липня 2015 року 840 614,00 грн., пеню в розмірі 104 811,94 грн., три відсотки річних 12 505,58 грн., індекс інфляції 337 086,00 грн., всього 1 295 017,52 грн., посилаючись на те, що відповідач 24 липня 2012 року взяв у неї в борг 40 000,00 дол. США та зобовязався повернути їх в 2015 році. На неодноразові вимоги позивача повернути борг відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань. Під час розгляду справи представник позивачки збільшила розмір позовних вимог і остаточно просила суд стягнути з відповідача на користь позивачки борг в розмірі 40 000,00 дол. США, що складає по курсу НБУ станом на 31 липня 2015 року 880 624,00 грн., пеню в розмірі 309 352,36 грн., три відсотки річних в розмірі 17 515,97 грн., індекс інфляції в розмірі 346 085,23 грн., всього 1 553 577,56 грн. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивачки не заперечує проти розгляду справи по суті у відсутності відповідача та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до розписки від 24 липня 2012 року, складеної [PERSON], він отримав від [PERSON] кошти в сумі 40 000,00 дол. США та взяв на себе зобов'язання повернути позивачці борг в повному обсязі в 2015 році. Крім цього, відповідач зобовязався повернути позивачці відсотки, які нараховуються відповідно до інвестиційних договорів за №№ 1,2. Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім зобовязанням, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. В ході розгляду справи судом достеменно встановлено, що між сторонами був укладений договір позики в розумінні ст. 1046 ЦК України. З розписки від 24 липня 2012 року вбачається, що відповідач зобов'язався повернути позивачці кошти в розмірі 40 000,00 дол. США в 2015 році. Строк виконання зобовязання за загальними правилами узгоджується сторонами в договорі. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін). Норма ч.1 ст. 251 ЦК України визначає строк як певний відрізок часу, з закінченням якого закон повязує наслідки, які мають юридичне значення. За своїм змістом сплив строку відноситься до категорії юридичних фактів. В залежності від того, ким встановлюються ті чи інші строки, у матеріальному праві розрізняють наступні види строків: законні (законодавчі) строки, які визначені нормами закону; договірні строки, які встановлюються сторонами у відповідних правочинах; строки, призначені судом чи іншим органом, уповноваженим розглядати цивільні справи та строки позовної давності. Строк за договором позики в розумінні даної статті є періодом часу, зі спливом якого має бути здійснене виконання зобовязання. За правилами Цивільного кодексу строк виконання зобовязання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. В розписці відповідач зобовязався виконати зобовязання в дві тисячі пятнадцятому році. Це означає, що боржник може виконати зобовязання в будь-який день протягом 2015 року і це виконання буде вважатися належним. Оскільки строк виконання зобовязання, встановлений договором позики, на даний час не закінчився, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: dismissed