Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП «ЖЕК № 26» ВКФ «Будмонтаж»-ТОВ про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. 27 липня 2013 року сталося затоплення цієї квартири, та як виявилось в подальшому, затоплення відбулось у зв'язку із аварійний проривом трубопроводу холодної води сумісних квартир №107 та № 158. В результаті цього було пошкоджено майно позивачки. Відповідно до звіту від 06 серпня 2013 року, проведеного на замовлення позивачки СОД ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку становить12340,90 грн., а витрати для усунення збитку без врахування ПДВ складають 13495,80 грн. Відповідач ДП «ЖЕК № 26» не бажає в добровільному порядку відшкодувати завдану матеріальну шкоду. Крім того, позивачка зазначає, що її завдана моральна шкода, яка відобразилась у зміні життєвих і виробничих стосунках, призвело до фізичних та душевних хвилювань, адже позивачка на час затоплення знаходилась на 9 місяці вагітності. Спричинену моральну шкоду позивачка оцінює в розмірі 10000,00 грн. Надалі позивачка неодноразово користувалась своїми процесуальними правами, заявляючи клопотання про зміну відповідача та залучення співвідповідачів, а відповідно уточнювалась і позовна заява щодо кола відповідачів. Вінницьким міським судом Вінницької області, зокрема ухвалами від 30 січня 2014 року, 28 травня 2014 року, 16 червня 2014 року змінювався процесуальний статус ДП «ЖЕК №26» ВКФ «Будмонтаж»-ТОВ та відповідно останній набув статусу відповідача, а також залучені до участі в справі в якості співвідповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 51,171,191 т. 1). Позивачка просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 13459,8 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. та витрати пов'язані з розглядом справи (а.с.186-189 т.1). Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві з врахуванням поданих уточнень та просили їх задовольнити. При цьому наголошували, що дійсним розміром нанесеної шкоди є розмір визначений спеціалістом, про що позивач надала відповідний доказ. Представники відповідача ДП «ЖЕК № 26» ВКФ «Будмонтаж»-ТОВ в судовому засіданні позов не визнали та зазначили, що споживач зобов'язаний інформувати виконавця про несправності в інженерних мережах, а виконавець, яким є відповідач, виконує роботи з ремонту внутрішньобудинкових систем лише за заявками мешканців. Також зазначив, що до аварійного пориву заявок від мешканців на ремонт не поступало, а мешканці квартири №158 самочинно замурували нішу з внутрішньобудинковою системою холодного водопостачання чим ускладнили доступ до останньої. За наведеного просив в позові до ДП «ЖЕК № 26» ВКФ «Будмонтаж» -ТОВ відмовити. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] позов не визнали, надали письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Зокрема зазначили, що [PERSON] та інші співвласники квартири №158 не є належними відповідачами, адже відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний утримувати в належному технічному стані та здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж. Аналочічне положення міститься і в договорі, укладеному між [PERSON] та ДП «ЖЕК № 26» ВКФ «Будмонтаж»-ТОВ. Оскільки залиття квартири сталось через пошкодження саме внутрішньобудинкових мереж, вина [PERSON] у заподіянні шкоди відсутня (а. с. 71-72, 167-170 т. 1). Відповідачка [PERSON] позовні вимоги щодо себе не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати у їх відсутність та відмовити в задоволені позову (а. с. 176, 197 т. 1). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка директор ДП «ЖЕК № 26» ВКФ «Будмонтаж»-ТОВ [PERSON] показав, що 27 липня 2013 року стався аварійний прорив трубопроводу холодної води суміжних квартир [ADDRESS] в результаті чого затоплена квартира № 152 по зазначеній адресі. Наслідки прориву усунуті працівниками ЖЕК в той самий день. Також зазначив, що прорив відбувся у внутрішньобудинковій мережі безпосередньо на стояку (до запірної арматури) у зв'язку з незадовільним його станом. Вини ЖЕКа не вбачає, адже прорив відбувся в тій частині, яка безпосередньо знаходиться в квартирі, власником якої є співвідповідачі, при цьому ніша в якій знаходиться труба була замурована цеглою, що ускладнювало доступ до неї, а заявок від мешканців квартири № 158 не поступало. Крім того, свідок зазначив, що огляд та обслуговування внутрішньобудинкової мережі холодної води, яка знаходиться безпосередньо в квартирі, не закладений в тарифах, а тому відповідний огляд та обслуговування і не проводились. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] відповідно до Договору дарування від 20 листопада 2012 року №3549, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим 20 грудня 2012 року КП «ВМБТІ» в книзі №383, номер запису 36/35120 (а. с 4-5, 142 зворот т. 1), та Свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 липня 1998 року адміністрацією Дочірнього підприємства «Будівельне управління №148», зареєстрованого 28.07.1998 року в КП «ВООБТІ» в книзі №383, номер запису 36/35120 (а.с.177 т.1) (частка позивачки в Свідоцтві вказана як [PERSON], нині це [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14 вересня 2009 року (а.с.179 т.1). Співвласниками квартири [ADDRESS] є відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 30 грудня 1999 року, виданим виконкомом Вінницької міської ради та зареєстрованим 28 жовтня 2000 року в КП «ВООБТІ» в реєстровій книзі № 472, реєстровий номер 36/41995 (а. с. 117 т. 1). 27 липня 2013 року відбувся аварійний порив трубопроводу холодної води між стінами квартир [ADDRESS], що призвело до затоплення водою стін та стелі квартири № 152 по зазначеній адресі, що підтверджується відповідним актом від 27 липня 2013 року (а. с. 6 т.1). Сторони не заперечують наведеної обставини, а також погоджуються, що аварійний порив трубопроводу холодної води стався безпосередньо на стояку внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання, що розташований в технологічній ніші між стінами квартир 158 та 107 вказаного будинку, про що також зазначив і свідок [PERSON] Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Визначаючись щодо осіб, які мають нести відповідальність за нанесену шкоду, суд враховує, що з згідно з пунктів 7, 10 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору (ч. 1 ст. 1 цього Закону)) зобов'язаний утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини. Відповідно до п.п. 5, 10 п. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, встановлено обов'язок виконавця проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт. Рішенням виконкому Вінницької міської ради від 07 червня 2012 року № 1372 затверджено порядок та періодичність надання послуг, встановлені тарифи (граничні) на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по ДП «ЖЕК № 26»ВКФ «Будмашпром» - ТОВ. Відповідно до п.п. 2 розділу VI додатку № 1 зазначеного рішення, до переліку послуг з утримання будинків включено, зокрема і обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання. Відповідно до додатку № 2 зазначеного рішення, граничний тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку [ADDRESS] становить 2,62 грн. на обслуговування 1 кв.м. загальної площі. В структуру тарифу включено, зокрема і технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання (а. с. 84-91 т.2). Відповідно до п. 13 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869, витрати з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення і зливової каналізації та з ліквідації аварій у внутрішньоквартирних мережах визначаються за кожною інженерною системою окремо. Внутрішньобудинковою системою гарячого, холодного водопостачання та централізованого опалення є система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або (у разі її відсутності) трійника (врізки) включно, що знаходиться у квартирі споживача (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку). Загальна вартість технічного обслуговування внутрішньобудинкових інженерних систем визначається як сума вартості технічного обслуговування наявних у житловому будинку (гуртожитку) внутрішньобудинкових систем. Отже чинним законодавством проведено розподіл між поняттями «внутрішньобудинкові» та «внутрішньоквартирні» комунальні мережі. Таким чином саме на виконавця - суб'єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу, покладається обов'язок утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій. При цьому витрати з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем включені до тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за які сплачують споживачі. Суд враховує, що аварійний порив стався саме на стояку холодного водопостачання, який відноситься до внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання, а не до внутрішньоквартирної, відповідальність за технічне обслуговування та ремонт якого покладена на ДП «ЖЕК № 26»ВКФ «Будмашпром» - ТОВ, тому приходить до висновку, що обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної майну позивачки слід покласти саме на відповідача ДП «ЖЕК № 26»ВКФ «Будмашпром» - ТОВ, адже прорив стався з вини останнього внаслідок його бездіяльності щодо обслуговування внутрішньобудинкових систем. Щодо покладання ДП «ЖЕК № 26»ВКФ «Будмашпром» - ТОВ обов'язку з обслуговування внутрішньобудинкових мереж на власників квартир, то воно є безпідставним та не ґрунтується на нормах законодавства, які вказані вище. До того ж суд вважає безпідставним також посилання відповідача на п. 5.3.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань ЖКГ від 17 травня 2005 року № 76, про виконання робіт по ремонту внутрішньобудинкової водопровідно-каналізаційних систем лише за заявками мешканців. Зазначеним пунктом Правил, визначено про подання заявки на проведення ремонту, при цьому обов'язок по обслуговуванню внутрішньобудинкових мереж з періодичністю два рази на рік покладено саме на виконавця послуг, а відповідачем не надано належних доказів, що таке обслуговування проводилось із вказаною періодичністю. Не є таким підтвердженням і акти загального огляду житлового будинку [ADDRESS] від 14 квітня 2012 року, 15 жовтня 2012 року, 09 квітня 2013 року (а. с. 70-72 т. 2). Суд звертає увагу, що загальний огляд житлового будинку наслідком якого є складання таких актів, передбачений п. 2.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань ЖКГ від 17 травня 2005 року № 76, для визначення обсягу робіт з підготовки жилих будинків до експлуатації у весняно-літній і осінньо-зимовий періоди; встановлення технічного стану жилих будинків, що підлягають відповідно до плану капітальному або поточному ремонту в наступному році; уточнення обсягів робіт щодо поточного ремонту будинків, що включені в план на поточний рік; перевірка готовності жилих будинків, комунікацій, обладнання і елементів благоустрою до експлуатації в осінньо-зимовий період; визначення обсягів та видів ремонтних робіт щодо кожного будинку для врахування під час формування плану на наступний рік або уточнення відповідних планів поточного року та не є актами перевірку стану внутрішньобудинкових систем. При цьому суд звертає увагу на пояснення представників відповідача та покази свідка [PERSON] про те, що ДП «ЖЕК № 26» ВКФ «Будмашпром» - ТОВ здійснювало обслуговування лише внутрішньобудинкових мереж, які знаходяться в підвалах. Суд також зазначає, що не включення вартості таких послуг (за обслуговування внутрішньобудинкових мереж) до щомісячної вартості послуг за фактичні надані послуги, яка виставляється споживачами, не свідчить про правомірність бездіяльності відповідача ДП «ЖЕК № 26» ВКФ «Будмашпром» - ТОВ з їх обслуговування. Щодо покладання відповідачем відповідальності на інших відповідачів - власників квартири 158, то суд звертає увагу, що ДП «ЖЕК № 26»ВКФ «Будмашпром» - ТОВ не надано доказів про перешкоджання чи відмову власників квартири 158 у наданні доступу до внутрішньобудинкових мереж, яка не звільняє виконавця від обов'язку утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньо будинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством. Твердження ж відповідача, що прорив системи внутрішньобудинкових мереж та його виникнення сталося внаслідок дій власників квартири №158 (замурування ніші) ґрунтується на припущеннях, що в силу положень ст.60 ЦПК України не може бути доказом по справі. Щодо розміру матеріальної шкоди завданої позивачці, то суд вважає, що вказаний позивачкою розмір матеріальної шкоди не є безспірною сумою. За висновком від 28 листопада 2014 року №406, здійсненої у справі судової будівельно-технічної експертизи, проведеної Товариством з обмеженою відповідністю «Експертно-юридична фірма Соломон», у зазначеній квартирі виявлені пошкодження в коридорі та двох житлових кімнатах, вартість відновлювального ремонту станом на листопад 2014 року становить 9028,8 грн.(а. с. 214-235 т. 1). При цьому суд бере до уваги саме цю суму, визначену судовою будівельно-технічною експертизою, як розмір завданої позивачу шкоди. Даний доказ для суду є переконливим з огляду на норми цивільного процесуального законодавства України стосовно допустимості та належності доказів. При цьому суд звертає увагу на положення ст.1192 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до яких потерпілому відшкодовуються збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи, робіт, які необхідно провести, щоб усунути негативні наслідки. Не погодження позивачки з вказаним висновком експертизи не свідчить про його необґрунтованість, та остання, отримуючи правову допомогу, не була позбавлена можливості заявити обґрунтоване клопотання про проведення повторної експертизи. Таким чином, за встановлених обставин, суд приходить до переконання, що саме відповідач ДП «ЖЕК № 26» ВКФ «Будмашпром» - ТОВ повинен відшкодувати позивачці шкоду, що була завдана залиттям квартири [ADDRESS] в розмірі 9028,8 грн., тобто позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд звертає увагу, що відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що право позивачки було порушено. В результаті залиття квартири позивачка зазнала моральних страждань у виді негативних переживань, неспокою, роздратування, зневіри, необхідності прикладання зусилля та коштів для відновлення своїх прав протягом тривалого часу. При цьому, суд бере до уваги, що станом на 27 липня 2013 року, тобто на час залиття квартири, позивачка перебувала у стані вагітності, що підтверджується довідкою від 19 червня 2013 року, випискою з медичної картки № 811 (а. с. 32-24 т.1). Відтак, з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань, суд вважає розумним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди, який забезпечить баланс між порушеним правом позивачки та інтересами відповідача, - 3000 грн. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. З відповідача на користь позивачки слід стягнути розмір судового збору пропорційно задоволеним вимогам щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 187,38 грн. (судовий збір визначений з урахуванням дати подання позову: 229,40 грн. - за подання позовної заяви майнового характеру та 114,70 грн. - за подання позовної заяви немайнового характеру та пропорційно до розміру задоволених вимог щодо вимог майнового та немайнового характеру). При цьому, суд звертає увагу на неповну сплату позивачем судового збору в розмірі 0,50 грн. при подачі позову, який підлягає стягненню на користь держави з відповідача (враховуючи зменшення на цю суму розміру судового збору, який підлягає стягненню на користь позивача). Понесені позивачкою витрати в розмірі 600,00 грн. пов'язані з проведенням спеціалістом оцінки стягненню не підлягають, адже не є судовими витратами в розумінні ст. 79 ЦПК України, а є витратами пов'язаними з наданням доказів. Щодо розподілу витрат на правову допомогу, то суд враховує, що матеріалами справи підтверджено, що адвокат [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 06 грудня 2013 року з додатковою угодою від 02 лютого 2015 року, укладеного з [PERSON], надавав останній правову допомогу у вигляді підготовки позовної заяви, складання клопотань, ознайомлення з матеріалами та приймав участь в судових засіданнях, загальний час яких становить 8 год. 15 хвилин. За надання наведених послуг позивач здійснила оплату в розмірі 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 32 (а.с. 190 т.1). Факт надання допомоги позивачеві не ставиться під сумнів, а тому з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (8 год. 15 хв. Х 487,20 (40% від 1218 грн.), суд приходить до висновку, що вказані витрати позивача є обґрунтованими та доведеними, а тому з урахуванням часткового задоволення позову на її користь підлягають стягнення з відповідача витрати в розмірі 2000, 00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial