Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила визнати недійсним з моменту укладення договір обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений 06.12.2010р. між [PERSON] і ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» у формі Полісу №ВЕ/8214923, а також поновити їй, у разі необхідності, строк позовної давності на звернення до суду як такий, що пропущений із поважних причин, обґрунтовуючи позов тим, що 08.09.2011р. о 19 годині 40 хвилин в м.Вишгороді по вул.Набережній мала місце ДТП, яка трапилася з вини [PERSON], що керувала автомобілем «Хюндай», держномер [NUMBER], у зв*язку із чим вона була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпроАП. В результаті даної ДТП автомобіль «Хонда», держномер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], яким керував [PERSON], отримав механічні пошкодження. [PERSON] пред*явила Поліс обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ/8214923 від 06.12.2010р. ПАТ «Українська екологічна страхова компанія», який позивачка оспорює і вважає недійсним з тих підстав, що на запит адвоката до МТСБУ 27.03.2014р. було отримано відповідь про те, що за результатами запиту отримано інформацію про відсутність в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ станом на 08.09.2011р. договору обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ВЕ №8214923, а ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» 26.08.2011р. внесла в Єдину централізовану базу даних МТСБУ інформацію про втрату бланку серії ВЕ №8214923. У зв*язку із наведеним вважала, що втрата бланку судової звітності свідчить про те, що він перебуває у невстановлених осіб і це виключає можливість перевірити повноваження представника, що підписав договір від імені страховика. Просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 203, 215, 216, 236, 983, 998 ЦК України. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення прав позивачки, яка є інвалідом ІІ групи, на отримання відшкодування шкоди, спричиненої їй з вини відповідачки. Також, пояснив про те, що дійсно звертався до Святошинського районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди у зв*язку із ДТП, під час розгляду справи в якості співвідповідача було залучено ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» і рішенням суду від 20.06.2013р. її позов було задоволено частково та стягнуто із ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» страхове відшкодування в сумі 47 519 грн. 01 коп. і судові витрати, а із [PERSON] стягнута франшиза 1 000 грн. і судові витрати в сумі 100 грн., в іншій частині позовних вимог було відмовлено. В подальшому, на його запит до МТСБУ було отримано відповідь від 27.09.2014р. про те, що за результатами перевірки отримано інформацію про відсутність в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ станом на 08.09.2011р. договору обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ВЕ №8214923, а ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» 26.08.2011р. внесла в Єдину централізовану базу даних МТСБУ інформацію про втрату бланку серії ВЕ №8214923. Такі обставини справи він вважав нововиявленими і звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.06.2013р. Але, ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 06.10.2014р., залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 30.10.2014р., його заява була залишена без задоволення. На даний час рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.06.2013р. в частині стягнення із ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» страхового відшкодування в сумі 47 519 грн. 01 коп. та судових витрат не виконано, у зв*язку із тим, що боржник постановою Господарського суду м.Кива від 11.11.2013р. визнаний банкрутом. Крім цього, пояснив про те, що рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.06.2013р. в апеляційному порядку не оскаржував, оскільки на той час йому не було відомо про відсутність Єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей щодо договору обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ВЕ №8214923 і внесення ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» до в Єдиної централізованої бази даних МТСБУ інформації про втрату бланку серії ВЕ №8214923. Представник відповідачки проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, недоведеність обставин, на які вказує позивачка, а також пояснила про те, що [PERSON] неодноразово страхувала свою цивільно-правову відповідальність як власника наземного транспортного засобу в ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» і після спливу строку дії попереднього договору страхування 06.12.2010р. вона уклала наступний договір, сплатила страхову премію в сумі 777 грн. 60 коп., про що отримала Поліс №ВЕ/8214923 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Даний договір ніким не оспорювався, в тому числі й страховиком, його відомості були надані працівникам ДАІ після ДТП, а також надані позивачці. Вона, відповідачка, в день пригоди зателефонувала до страхової компанії і повідомила про настання страхового випадку, а наступного дня вона особисто відвідала офіс страхувальника та залишила заяву про виплату страхового відшкодування. Коли 01.11.2011р. її викликали для участі у експертній оцінці розміру матеріального збитку, вона вважала, що оцінювач призначений за вимогою страхової компанії, але в подальшому з*ясувалось, що дослідження замовлялось водієм пошкодженого в ДТП автомобіля «Хонда», держномер [NUMBER] - [PERSON] На телефонну вимогу вона, також, повторно, відвозила до ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» копію постанови Вишгородського районного суду Київської області від 06.10.2011р. щодо визнання її винуватою в ДТП. Чому страхова компанія не здійснила страхове відшкодування протягом року, їй не відомо. Вважає, що [PERSON] повністю виконала свої обов*язки як страхувальника і підстав для визнання договору страхування недійсним немає, у зв*язку із чим просила відмовити в позові. ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, що стверджується поштовими повідомленнями (а.с. 51, 61), поштовими конвертами, повернутими до суду за закінченням терміну їх зберігання на пошті (а.с. 52, 62). МТСБУ просило розглядати справу без представника (а.с. 18 - лист). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представників третіх осіб на підставі матеріалів, що є в справі. Розглянувши справу в межах позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи і матеріали цивільної справи №2/759/1310/13 за позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ «Українська екологічна страхова компанія», 3-тя особа: МТСБУ про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 08.09.2011р. о 19 годині 40 хвилин в м.Вишгороді по вул.Набережній мала місце ДТП, що трапилася з вини [PERSON], яка керувала автомобілем «Хюндай», держномер [NUMBER], у зв*язку із чим вона була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпроАП (а.с. 10 - копія постанови суду). В результаті даної ДТП автомобіль «Хонда», держномер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 9 - копія свідоцтва про реєстрацію ТЗ), яким керував [PERSON], отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАІ (а.с. 9 - копія довідки ДАІ). На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» згідно Полісу №ВЕ/8214923 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 7 - копія страхового полісу). З матеріалів цивільної справи №2/759/1310/13 вбачається, що 22.11.2012р. [PERSON] звернулась до [PERSON] з позовом про стягнення з відповідачки 68 842 грн. у відшкодування матеріальної шкоди і 10 000 грн. моральної шкоди у зв*язку з ДТП, під час розгляду справи до участі в справі як співвідповідач була залучена ПАТ «Українська екологічна страхова компанія». Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.06.2013р. позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, стягнуто із ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» страхове відшкодування в сумі 47 519 грн. 01 коп. та судові витрати в сумі 3 957 грн. 52 коп., а із [PERSON] стягнута франшиза 1 000 грн. і судові витрати в сумі 100 грн., в іншій частині позовних вимог було відмовлено (а.с. 38-38 - копія рішення суду). Дане рішення сторонами не оскаржувалось, набрало законної сили та було пред*явлено до виконання і відповідачкою [PERSON] виконано (а.с. 133 справи №2/759/1310/13 - виконавчий лист з відміткою про його виконання). В подальшому, на запит адвоката позивачки до МТСБУ було отримано відповідь від 27.09.2014р. про те, що за результатами запиту отримано інформацію про відсутність в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ станом на 08.09.2011р. договору обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ВЕ №8214923, а ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» 26.08.2011р. внесла в Єдину централізовану базу даних МТСБУ інформацію про втрату бланку серії ВЕ №8214923 (а.с. 8 - копія відповіді). Такі обставини справи представник позивачки вважав нововиявленими і звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.06.2013р. Але, ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 06.10.2014р. (а.с 39-40 - копія ухвали), залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 30.10.2014р. (а.с. 41-42 - копія ухвали), його заява була залишена без задоволення. В матеріалах справи є постанова ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві від 17.10.2013р. про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2/759/1310/13 від 07.08.2013р. про стягнення з ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» на користь [PERSON] 51 476 грн. 53 коп. (а.с. 63 - копія постанови), а постановою ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві від 21.11.2013р. виконавче провадження було закінчено у зв*язку із тим, що постановою Господарського суду м.Києва від 11.11.2013р. боржника - ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» визнано банкротом (а.с. 64 - копія постанови). Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Відповідно до частини 2 ст.18 Закону України «Про страхування», факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Згідно зі ст.988 ЦК України, договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках встановлених законом. Частиною 2 ст.215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі та може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Відповідно до частини 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст.998 ЦК України, договір страхування є нікчемним або визнається недійсним, у випадках, встановлених нормами Цивільного кодексу України. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку. У відповідності до ст.983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, виходячи зі змісту ст.16 ЦК України, договір старування цивільно-правової відповідальності є оспорюваним правочином. В даному спірному випадку в матеріалах справи є Поліс №ВЕ/8214923 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що відповідно до правил частини 2 ст.18 Закону України «Про страхування» підтверджує факт укладення договору страхування. При цьому, у вказаному вище страховому полісі зазначено про те, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, а саме: з 00 годин 00 хвилин 07.12.2010р. до 06.12.2011р. включно, що відповідає правилам бланкетної норми ст.983 ЦК України. Також, страховий поліс містить зазначення про те, що страховий платіж (премія) в сумі 777 грн. 60 коп. сплачений [PERSON] 06.12.2010р., що є доказом сплати цієї суми страхувальником і надання про оплату страхового платежу додатних письмових доказів законом не вимагається. Таким чином, страховий поліс №ВЕ/8214923 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів містить усі обов*язкові дані згідно ст.16 Закону України «Про страхування». Що стосується витягу із в Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, наданого представником позивачки, як правову підставу для визнання правочину недійсним, суд вважає за необхідне вказати про наступне. Так, ст.203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Втрату бланку страхового полісу та відсутність відомостей про нього в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ, представник позивача вважав підставами недійсності страхового полісу як правочину, оскільки, на його думку, вказані обставини свідчать про те, що бланк перебуває у невстановлених осіб і це виключає можливість перевірити повноваження представника, що підписав договір від імені страховика. Однак, такі твердження представника позивачки є лише його припущенням. Але, згідно частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, не можна виключити тієї обставини, що бланк страхового полісу втрачений страховим агентом, який відповідає за збереження бланків суворої звітності, в такому випадку не вбачається наявність вини страховика у втраті бланку страхового полісу. Також, в справі відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували порушення норм законодавства при укладенні оспорюваного позивачкою договору стархування. Отже, позивачкою не доведено належними і допустимими доказами, в їх розумінні згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України, наявність підстав, визначених ст.203 ЦПК України, з якими законодавець пов*язує настання таких наслідків, як визнання угоди недійсною, не доведено і факту протиправних дій третіх осіб щодо втрати або заволодіння бланком страхового полісу №ВЕ/8214923, що його видано відповідачці, а відомості про його втрату внесені до Єдиної централізованої бази даних МТСБУ саме стороною цього договору - ПАТ «Українська екологічна страхова компанія», яка є зацікавленою у не виконані свого договірного обов*язку як страховика у виплаті страхового відшкодування. Тобто, втрата бланку страхового полісу та не вчинення технічної дії щодо внесення відомостей про страховий поліс до Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, само по собі не доводить недійсність цього страхового полісу, без доведеності правових підстав недійсності оспорюваного правочину, визначених законодавчо. Крім цього, в справі відсутні докази про проведення з питання втрати бланку суворої звітності внутрішньої перевірки в ПАТ «Українська екологічна страхова компанія», встановлення винних осіб, а також немає доказів про те, що сторони договору: страхувальник або страховик оспорювали його дійсність в судовому порядку із вказаних вище підстав. Верховний суд України в справі №6-25/12 від 25.04.2012р. висловив правову позицію про те, що відповідно до ст.ст. 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В даному випадку суду не надано доказів про існування причинного зв*язку між укладенням відповідачкою 06.12.2010р. договору обов*язкового страхування своєї цивільно-правової відповідальності як власника транспортного засобу згідно страхового полісу №ВЕ/8214923 і порушенням будь-яких прав позивачки, оскільки виконавче провадження по здійсненню стягнення зі страховика на користь [PERSON] суми страхового відшкодування закінчено не з підстав недійсності або втрати бланку договору стархування, а з підстав визнання боржника банкрутом. Також, правові наслідки у разі визнання недійсним договору страхування, настануть для його сторін: [PERSON] і ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» відповідно до правил ст.216 ЦК України. Крім цього, навіть при визнанні боржника у виконавчому провадженні банкрутом та відкритті ліквідаційної процедури, [PERSON] як стягувач залишається кредитором ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» і має право на відшкодування в порядку ст.31 Закону України «Про банкрутство», яка визначає черговість задоволення вимог кредиторів боржника, у разі визнання останнього банкрутом. Обгрунтовуючи позов, представник позивачки пов*язує необхідність визнання недійсним договору страхування з виникненням у позивачки права звернутися із позовом про відшкодування матеріальної шкоди в зв*язку з ДТП безпосередньо до МТСБ або до [PERSON] Однак, судом не встановлено будь-яких порушень з боку відповідачки при укладенні договору страхування та відповідно недоведені підстави для настання її цивільно-правової відповідальності. Також, суд вважає за необхідне вказати про те, що у потерпілої від ДТП особи і стягувача в подальшому, яким є [PERSON], відсутній законодавчо встановлений обов*язок при вирішенні питання про виплату страхового відшкодування з*ясовувати питання внесення або не внесення страхового полісу винної в ДТП особи до Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, а також відомостей про втрату або не втрату бланку страхового полісу. Існування цих обставин може потягти для [PERSON] як стягувача цивільно-правові наслідки виключно тоді, коли ці обставин є підставою або умовою порушення її законних прав або інтересів. Оскільки закон не вимагає від стягувача вчинення вказаних вище дій, зокрема, з*ясовувати внесення або не внесення страхового полісу винної в ДТП особи до Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, а також відомостей про втрату або не втрату бланку страхового полісу, то відсутні й правові підстави пов*язувати з*ясування такої інформації з недійсністю правочину, якщо це не стало підставою для порушення прав позивачки, що й має місце в спірному випадку. Крім вказаного вище, суд вважає за необхідне вказати про те, що позивачка, оспорюючи правочин, пред*являє позовну вимогу лише до однієї сторони цього правочину, не заявляючи ніяких вимог до іншої сторони цього правочину. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, не ґрунтовані на матеріальному законі, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed