Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 30 квітня 2016 року між ними був зареєстрований шлюб, проте фактично шлюбні відносини між ними припинені. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Зазначає, що за час спільного проживання відповідач вів себе неадекватно, зловживав алкоголем, зникав в невідомому напрямку. Вказує, що в них були постійні сварки, скандали, мало місце насилля в родині. Спільно не мешкають з жовтня 2020 року, примирення неможливе та суперечить їхнім інтересам. Суперечки про поділ майна між ними відсутні, як й спір щодо визначення місця проживання дитини. Також зазначає, що сторони не досягли добровільної згоди щодо матеріального утримання дитини. Вважає, що оскільки відповідач являється батьком дитини, то зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на неї, враховуючи також те, що він не має іншої родини та дітей, утриманців. Просить суд розірвати шлюб з відповідачем, а також стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі, не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Вказала, що з жовтня 2020 року між ними припинено спільне проживання, збереження шлюбу неможливе. Просить шлюб із відповідачем розірвати, а також стягнути з нього аліменти на її користь на утримання дитини. Понесені судові витрати просить стягнути з відповідача на її користь. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказав, що збереження шлюбу між ними неможливе, просить шлюб розірвати. Також вказав, що не відмовляться матеріально утримувати дитину та визнає позовні вимоги в цій частині, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1000 гривень, щомісячно. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому 30 квітня 2016 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області шлюбі, про що складено актовий запис № 240, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1274. З позиції сторін вбачається, що фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі СК України). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно з\~ст.\~21\~СК України,\~шлюбом є\~сімейний союз\~жінки та\~чоловіка,\~зареєстрований у\~органі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною 1 ст. 24 СК України, встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Виходячи із положень ст. 112 СК України, за обставин, які склалися на даний час між сторонами, враховуючи дійсні взаємовідносини подружжя, суд вважає, що сім`я між позивачем та відповідачем фактично зруйнована, її збереження за таких обставин є неможливим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, згідно з нормами ч. ч. 8, 9\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту\~ч.\~1\~ст.\~182\~СК України\~вбачається,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184\~СК України\~встановлено,\~що суд\~за заявою\~одержувача визначає\~розмір аліментів\~у твердій\~грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Як слідує з матеріалів справи\~ та пояснень сторін, між ними не було досягнуто добровільної згоди на утримання дитини. Суд враховує, що відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог та надання матеріальної допомоги дитині в розмірі 1000 гривень, щомісячно. Також суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, задовільний стан здоров`я, не має інших утриманців. Дитина, в свою чергу, проживає разом із матір`ю, що визнається сторонами. З огляду на те, що дитина потребує матеріальної допомоги, а батько спроможний та зобов`язаний її надавати, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи від дня подання позову, тобто з 13 листопада 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів суд вважає справедливим та таким, що не є меншим ніж законодавчо визначений мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача на користь держави відповідно до ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що була задоволена. Крім того, позивачем була заявлена майнова вимога щодо стягнення аліментів, за подання якої у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» вона була звільнена від сплати. З огляду на те, що позовна вимога була задоволена, з відповідача підлягає до стягнення судові витрати на користь держави у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved