Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою 16.06.2020 року, в якій просила суд стягнути з [PERSON] на його користь пеню за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 26 739 грн. 30 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 10.10.2019 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір №SA00083 предметом якого є проведення відповідачем робіт по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій. Вартість виробів за договором складає 12 733 грн. На момент укладення договору нею було сплачено завдаток у розмірі 1000 грн. Потім платежами від 15.10.2019 року на суму 5000 грн., 22.11.2019 року на суму 1 000 грн., 10.12.2019 року на суму 5 733 грн., нею було доплачено 11 733 грн., а всього 12 733 грн. Згідно п.3.2 Договору після виконання замовником зобов`язань з оплати вартості виготовлення виробів виконавець зобов`язується передати у власність замовнику виготовлені вироби упродовж 21-го робочого дня. Вартість замовлення була оплачена 10.12.2019 року, тобто виконавець повинен передати вироби у строк до 13.01.2020 року включно. Однак, строки виготовлення замовлення відповідачем не дотримані, а фактично здійснено передачу виробу 24.03.20.20 року, тобто має місце прострочення виконання зобов`язань з боку виконавця. З метою своєчасного виконання зобов`язань вона телефонувала, просила здійснити поставку виробів, однак відповідач та його персонал годували її обіцянками. 24.01.2020 року та 07.02.2020 року вона направляла відповідачу претензії, але відповідач не отримував їх. Також, 05.02.2020 року вона звернулась до Криворізької місцевої прокуратури №3, але повідомили про те, що відносини носять цивільно-правовий характер та рекомендовано звернутись до суду. Також, 13.02.2020 року вона звернулась Криворізької міської ради та її було повідомлено, що за місцезнаходження офісу ФОП [PERSON] господарську діяльність не здійснює, та рекомендовано звернутися з претензіями за місцем його реєстрації. Замовлення було доставлене 24.03.2020 року. Враховуючи несвоєчасність виконання свого зобов`язань він повинен сплатити на її користь пов`язані з даним порушенням санкції. Крім того, несвоєчасним виконанням умов договору їй була завдана моральна шкода, яка полягає у її душевних стражданнях та переживаннях, відчуттям невизначеності. Їй був необхідний балкон для забезпечення побутових потреб, тому вона відчувала відчай та страх, що їй взагалі не буде передано замовлення і вона витратила кошти марно. Для неї як пенсіонерки ці кошти є значними. Вона весь час перебували у стані тривоги, витрачала свої моральні сили та оцінює її у 5000 грн. У зв`язку із вище викладеним, вона звернулась за захистом своїх майнових прав та інтересів до суду. Ухвалою суд від 23.07.2020 року відкрито провадження у справі та прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та її представник правом на участь у судовому засіданні не скористались, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк він не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір №SA00083 від 10.10.2019 року предметом якого було виготовлення та передача у власність ПВХ конструкцій, загальна площа виробів 4,65 кв.м., колі профілю білий, , профіль ПВХ 4-16-4 (а.с. 14). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У силу вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до п.2.1 загальна вартість за договором складає 12 733 грн., завдаток 1000 грн. Як вказувала позивач, що не спростовано відповідачем останній платіж був внесений 10.12.2019 року, а передача виготовлених виробів була здійснена лише 24.03.2020 року. Відповідно до п. 3.2 Договору після виконання п. 3.1 (погашення боргу «до передачі у власність») виконавець зобов`язаний передати у власність Замовника виготовлені вироби упродовж 21-го робочого дня. У разі якщо вироби мають нестандартну комплектацію (ламінація, непрямі кути, шпроси, арчний вигин і т.п.), термін передачі у власність збільшується до 40 днів. За положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а за змістом ст. 530 цього Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У ст. 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.5ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, а саме невчасно здійснив передачу предмету договору. Таким чином, зобов`язання є простроченим у зв`язку із чим у позивача є право на отримання 3% річних. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договорів про надання послуг від 10.10.2019 року, а також невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо виготовлення та передача у власність ПВХ конструкцій позивачу. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача в користь позивача пені у розмірі 3 % вартості роботи, за кожен день прострочки, з 14.01.2020 по 23.03.2020 року включно, що становить 70 днів. При дослідженні письмових доказів, суд вважає обґрунтованим розрахунок, наданий позивачем (а.с. 5), згідно якого пеня розраховується за формулою: 12 733 (сума боргу) * 3% *70 (кількість днів прострочення за період з 04.11.2017 року по 04.04.2019 року) * 70 (кількість днів прострочення за період з 14.01.2020 по 23.03.2020 року включно) = 26 739 грн. 30 коп. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] направляла претензії про виконання замовлення за договором у встановлений строк до 13.01.2020 року (а.с. 18-22), зверталась до Криворізької місцевої прокурати №3 (а.с.24) та відділу по захисту прав споживача (а.с. 25), однак вказані дії не дали результатів. Разом з тим, лише 24.03.2020 року відбулось виконання договору ТОВ [PERSON] . Вказане свідчить про порушення ТОВ [PERSON] своїх зобов`язань щодо встановленого у договорі строку виготовити та передати у власність ПВХ конструкцій. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Установлено, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язань. Разом з тим, якість послуг має відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав визначаються Законом України «Про захист прав споживачів» . Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Таким чином, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Отже, відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції» від 19 травня 2011 року № 3390-VІ пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» було викладено в такій редакції: споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Отже, з 16 вересня 2011 року право споживача на відшкодування моральної шкоди не пов`язується виключно із заподіянням її небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією, а тому висновок суду апеляційної інстанції про те, що Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням умов договору про надання туристичних послуг є помилковим. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду у складі колегії Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 360/723/16-ц (провадження № 61-22702сво18). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Внаслідок невчасного виконання ТОВ [PERSON] обов`язку по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій, позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у психологічних стражданнях, душевних хвилюваннях, які вони відчули через ігнорування виконання договору та побоювання щодо невиконання договору взагалі, необхідності докладання додаткових зусиль для сприяння у виконані договору відповідачем, а у зв`язку із чим з відповідача підлягає стягненню моральної шкоди у розмірі 3 000 грн, врахуючи принципи законності, об`єктивності, розумності та справедливості Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 26 739 грн. 30 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. До вказаних витрат можна віднести витрати за отримання відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб у сумі 83 грн. Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача та витрати за отримання відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб у сумі 83 грн. з відповідача на користь позивача (а.с.11).

Outcome: partial