Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софійське бюро технічної інвентаризації» Волос Олени Володимирівни та [PERSON] , треті особи: Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації» та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гупало Катерина В`ячеславівна, про визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішення державного реєстратора. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.04.2007 р. нею було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з її племінником - [PERSON] , але по вказаному договору право власності за [PERSON] зареєстровано не було, а оригінал вказаного договору ніколи [PERSON] не передавався. 18.04.2007 р. [PERSON] передав квартиру [ADDRESS] в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК». Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45704395 від 26.02.2019 р., прийнятим державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Оленою Володимирівною, за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , а також на підставі вказаного рішення державного реєстратора, індексний номер: 45704395 від 26.02.2019 р., в Державному реєстрі речових рав на нерухоме майно було здійснено державну реєстрацію іпотеки та обтяження на вищезазначену квартиру (в якості підстави виникнення іпотеки та обтяження зазначено договір :іпотеки, серія та номер: 325, виданий 18.04.2007, видавник: приватний нотаріус Гупало К.В., реєстр № 720). [PERSON] зазначає, що в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про обтяження вищезазначеної квартири та про знаходження вказаної квартири в іпотеці були відсутні та фактично іпотека та обтяження квартири були зареєстровані лише 26.02.2019 року. Також зазначає, що листом КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 20.01.2020 р. № 602 підтверджується, що станом на 31.12.2012 р. [PERSON] на праві власності належить наступне нерухоме майно - квартира [ADDRESS] . Позивачка вказує, що жодних договорів купівлі- родажу вказаного нерухомого майна після 01.01.2013 р. вона не укладала. Посилаючись на те, що право власності на квартиру [ADDRESS] не було зареєстровано за [PERSON] , що на думку позивача виключає можливість відчуження ним вказаної квартири та свідчить про те, що квартира не могла бути предметом іпотеки, а оригінал договору купівлі-продажу квартири від 18.07.2007 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , який, оспорюється в судовому порядку, не передавався [PERSON] . Отже, позивач вважає, що приватний нотаріус Гупало К.В. безпідставно посвідчила договір іпотеки від 18.07.2007 р., не перевіривши наявність реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] та за відсутності витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, отримання якого було бов`язковим в силу приписів п. 38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того позивачка вважає, що оскільки в Державному реєстрі речових прав була відсутня інформація про зареєстровані речові права та їх обтяження на спірну квартиру, зокрема інформація про власника квартири та про наявні обтяження, в тому числі іпотеку, то державний реєстратор Волос О.В. повинна була звернутись до БТІ для отримання вказаної інформації, що на її думку вчинено не було. Позивачка вважає, що державний реєстратор Волос О.В., яка зареєструвала за відповідачем право власності на спірну квартиру, яка є її єдиним житлом, порушила ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Посилаючись на вище викладене, позивачка просила суд визнати недійсним договір іпотеки квартири, укладений 18 квітня 2007 року між [PERSON] як Іпотекодателем та ПАТ «Укрсоцбанк» як Іпотекодержателем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. і зареєстрований в реєстрі за № 720 та визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45704395 від 26.02.2019 р., прийняте державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Оленою Володимирівною, та припинити право власності Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку загального провадження. 15 березня 2021 року ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. 02 квітня 2021 року представником відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» надано до суду письмові пояснені відповідно до яких позовні вимоги не визнаються відповідачем у повному обсязі. Позивачка у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином про причини не явки суду не повідомила. Представник відповідач Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином про причини не явки суду не повідомив. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином про причини не явки суду не повідомив. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гупало К.В. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про слухання спраи у її відсутність. Педставник третьої особи Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином про причини не явки суду не повідомив. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.04.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.10). 18.04.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладеного договір іпотеки, відповідно до умов якого останній в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 43/03-7 від 18.04.2007 року надав в іпотеку нерухоме майно: квартира, загальною площею 58,9 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Зазанчені обставини визнані сторонами отже відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Запис про іпотеку було внесено до Єдиного державного реєстру іпотек 19.04.2007 року, що підтверджується витягом №12163869 про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (а.с.96). Також відповідно до витягу №12151293 від 18.04.2004 року про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. на підставі договору іпотеки від 18.04.2007 року накладено заборону на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , яке належить [PERSON] . (а.с.97). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ТІК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. Ст. 203 Кодексу передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства а також моральним засадам суспільства 2.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності 3.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі 4.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом 5.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам з інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досяг згоди з усіх істотних умов договору. Згідно п. 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про суд практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. У постанові Верховного суду від 05 квітня 2018 року по справі № 405/20/15-ц зазначено що відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16). Сторонами оспорюваного договору іпотеки від 18.04.2007 року є Акціонерне товаристо «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Позивачка не є стороною договору, крім того, суд вважає, що [PERSON] не доведено яке суб`єктивне цивільне право (інтерес) було порушене, не визнане чи оспорене, в наслідок укладення договору іпотеки від 18.04.2007 року, для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним. Посилання позивачки на відсутність у [PERSON] права власності на майно під час укладання договору іпотеки, не було доведено під час розгляду справи, крім того договір від 18.04.2007 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на данний час є дійсним. Отже суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софійське бюро технічної інвентаризації» Волос Олени Володимирівни та [PERSON] , треті особи: Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації» та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гупало Катерина В`ячеславівна, про визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішення державного реєстратора. Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Ухвалою від 23 жовтня 2020 року за заявою позивача в якості забезпечення позову постановлено заборонити Акціонерному товариству «АЛЬФА-БАНК» (код ЄДРПОУ 23494714) вчиняти будь-які дії відносно квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: 1773926612101. Зважаючи на те, що справу по суті розглянуто, суд вважає заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed