Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить скасувати наказ дошкільного навчального закладу №6 «Малятко» № 51 від 7 листопада 2014 року, визнавши поважним причину пропуску строку звернення із позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач пояснила, що у листопаді 2014 року вона отримала заробітну плату, до якої була нарахована щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам. Вказану винагороду було нараховано позивачу у розмірі 50 % посадового окладу, що остання вважає незаконним, оскільки вказує, що з боку керівництва ДНЗ за час її роботи у вказаному закладі до неї не було жодних зауважень, а тому вважає незаконним наказ № 51 від 7 листопада 2014 року, яким було розподілено грошову винагороду серед педагогічних працівників дошкільного навчального закладу №6 «Малятко». Зі слів представника позивача - оскаржуваний позивачем наказ є незаконним, оскільки при визначенні розміру щорічної грошової винагороди керівник ДНЗ мала керуватись «Положенням про надання грошової винагороди педагогічним працівникам ДНЗ № 6 «Малятко»», яким передбачені показники визначення розміру такої винагороди у відсотковому відношенні, а тому, виходячи із вказаних показників розмір грошової винагороди позивачу мав становити не менше 90% посадового окладу. Представники відповідача Хомюк В.Я. та Никончук Р.М. позовні вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі. Представник відповідача Никончук Р.М. пояснила, що щороку усім педагогічним працівникам проводиться разова виплата грошової винагороди за сумлінну працю, яка здійснюється за рахунок коштів, передбачених кошторисом на поточний рік. Нарахування цієї виплати проводиться з урахуванням критеріїв, зазначених у положенні про надання грошової винагороди педагогічним працівникам ДНЗ, погоджених профспілковою організацією закладу. Оскільки позивач станом на листопад 2014 року пропрацювала у ДНЗ №6 «Малятко» неповний календарний рік, при чому зарекомендувала себе посередньо, так як не дотримувалась виконавської дисципліни, створювала конфліктні ситуації в колективі - їй відповідно і було зменшено розмір грошової винагороди. Представник відповідача Хомюк В.Я. пояснив, що розподіл грошової винагороди педагогічним працівникам ДНЗ № 6 «Малятко» було проведено наказом № 51 завідувача ДНЗ на підставі оцінки виконавчої дисципліни та в межах повноважень керівника цього закладу. Крім цього, представник відповідача Хомюк В.Я. наполягає на застосуванні позовної давності до вимог [PERSON], в зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Із копії витягу з наказу № 9 від 4 лютого 2014 року, наявного в матеріалах справи, встановлено, що позивач - [PERSON], прийнята на посаду вихователя ДНЗ № 6 «Малятко» з 4 лютого 2014 року. Частиною 1 статті 57 Закону України «Про освіту» передбачено надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків. Із п.4.2 «Положення про надання грошової винагороди педагогічним працівникам ДНЗ №6 «Малятко» за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків» -вбачається, що виплата щорічної грошової винагороди проводиться за результатами роботи за календарний рік з урахуванням особистого вкладу кожного педагогічного працівника в загальні результати роботи. Таким чином, виходячи із вказаних вище норм Закону та Положення вбачається, що щорічна грошова винагорода не є обов'язковою, а є заохочувальною виплатою, яка здійснюється в залежності від особистого вкладу кожного окремого працівника в загальні результати роботи за сумлінну працю, а тому має виплачуватись не за виконану роботу за трудовим договором, а за додаткові певні успіхи у роботі. Наведена вище норма Положення передбачає індивідуальний підхід до нарахування працівникові грошової винагороди, розмір якої встановлюється у відсотковому відношенні відповідно до розділу 3 Положення. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на відсутність у неї стягнень за відпрацьований період. Відсутність порушень виконавчої і трудової дисципліни передбачає виплату щорічної грошової допомоги у розмірі 30% від посадового окладу працівника (п.2 розділу 3 Положення). Наказом № 51 від 7 листопада 2014 року [PERSON] було встановлено грошову допомогу у розмірі 50% посадового окладу, що перевищує розмір грошової винагороди за відсутність порушень трудової дисципліни, передбачений п.2 розділу 3 «Положення про надання грошової винагороди педагогічним працівникам ДНЗ №6 «Малятко» за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків». Відповідно до поданих позивачем копій заяви від 2 грудня 2014 року та скарги від 10 грудня 2014 року - [PERSON] вимагала від керівника ДНЗ № 6 надати відповідь щодо того - в зв'язку з чим їй було нараховано щорічну грошову винагороду у розмірі, меншому від розміру такої винагороди, нарахованої іншим педагогічним працівникам ДНЗ. Копії відповідей за підписом керівника ДНЗ Никончук Р.М., датованих 5 грудня 2014 року та 25 грудня 2014 року доводять, що з боку керівництва ДНЗ до [PERSON] були певні претензії щодо неналежного виконання нею своїх обов'язків, а саме - через відмову останньої приймати участь у ряді заходів, запланованих у ДНЗ у травні та червні 2014 року. Необгрунтованою є також, посилання позивача на необхідність визначення розміру призначеної їй щорічної грошової допомоги у розмірі такої допомоги, нарахованому іншим педагогічним працівникам ДНЗ, так як, відповідно до ст.2-1 КЗпП України - рівність трудових прав громадян забезпечуються державою незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання, інших обставин. Таким чином, в інших випадках реалізація трудових прав кожного громадянина здійснюється індивідуально, на підставі норм чинного законодавства. Стаття 57 Закону України «Про освіту» саме і передбачає можливість надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди лише у випадках сумлінного виконання трудових обов'язків, тобто, передбачає індивідуальний підхід для визначення розміру такої винагороди, який має бути виплачений працівникові. Крім цього, доказів на підтвердження наявності певних досягнень у роботі, які б могли бути підставою для нарахування позивачу щорічної грошової допомоги відповідно до п.1 розділу 3 Положення (досягнення педагогічним працівником успіхів у навчанні, вихованні дітей дошкільного віку, методичному забезпеченні навчально-виховного процесу, що становить сукупно 70% посадового окладу) [PERSON] надано не було. Представник позивача вказував у судовому засіданні на те, що в даному випадку існує презумпція винуватості відповідача, який має доводити, що оскаржуваний наказ є законним. Суд не може погодитись із такою позицією представника позивача. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позивач мала довести відповідними доказами, що оспорюваний нею наказ № 51 є незаконним. Таких доказів позивач не надала. Крім цього, представник позивача посилався на невідповідність оскаржуваного наказу певній формі, яка передбачена для такого документу. Таке обґрунтування не може бути підставою для визнання наказу № 51 від 7 листопада 2014 року незаконним та таким, що порушує права позивача, так як конкретної форми, в якій має виноситись наказ роботодавця чинним законодавством не передбачений, а ті недоліки вказаного документу, на які посилався представник [PERSON] відносяться до порушень діловодства, а тому на трудові права позивача не впливають. Також, судом не приймається до уваги посилання представника відповідача Хомюка В.Я. на пропуск позивачем строків позовної давності. Так, згідно із ст.94 КЗпП України винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу є заробітною платою, а тому щорічна грошова винагорода, як складова оплати за виконану роботу, також відноситься до заробітної плати. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З огляду на наведене, позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення за їх безпідставністю. На підставі наведеного, ст.ст. 2-1 КЗпП України, ст.57 Закону України «Про освіту»,

Outcome: dismissed