Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, Підгір'ївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну частку (пай) площею 5,12га, яка розташована в межах території Підгір'ївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказала, що 01 березня 1992 року вона була прийнята в члени колгоспу «Україна». Протягом 1992-1998 років працювала в колгоспі в ланці з сапки. З 1999 року по 04.02.2000 року на посаді сторожа. У лютому 2000 року колгосп «Україна» був реорганізований в сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна». На підставі наказу від 04.02.2000 року № 7 в зв'язку з реорганізацією колгоспу «Україна» була звільнена з роботи. 09.02.2000 року прийнята охоронцем в СГВК «Україна», а 05.12.2000 року звільнена з посади згідно п.1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з ліквідацією сільськогосподарського виробничого кооперативу. Відповідно до рішення IV сесії Підгір'ївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від року, колективному сільськогосподарському кооперативу «Україна» (далі - КСП «Україна») був виданий Державний акт на право колективної власності на 1187,2 га землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та затверджений список колгоспників на розпаювання земель. Однак, в жовтні 2016 року, коли вона звернулась до архівного відділу Первомайської райдержадміністрації Миколаївської області, дізналась, що не була включена до даного списку. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача, Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказуючи, що позивачем пропущений строк позовної давності, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Представник відповідача, Підгір'ївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій вказав, що позов визнає та просив слухати справу у його відсутність. Представник третьої особи, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позову заперечують, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності, так як остання з 1995 року могла дізнатися про те, що вона відсутня у списку колгоспників на розпаювання земель та просили слухати справу без участі їхнього представника. Крім того, в заяві вказується, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 року № 581 «Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» Управління Держгеокадастру у Первомайському районі Миколаївської області ліквідується, як юридична особа публічного права та станом на 30.05.2017 року перебуває у стадії ліквідації, а відповідні функції та повноваження з 14.02.2017 року здійснює Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного. Відповідно до архівної довідки №04-04/Ч-69 від 26.10.2016 року, наданої архівним відділом Первомайської райдержадміністрації Миколаївської області, згідно протоколу №6 засідання правління колгоспу «Україна» Первомайського району Миколаївської області від 06.04.1992 року [PERSON] була прийнята в члени колгоспу.(а.с.12-13) Згідно копії трудової книжки та архівної довідки № 01-15/468-Ч від 11.10.2016 року, наданої об'єднаним трудовим архівом сільських та селищної ради Первомайського району Миколаївської області, позивач була прийнята в члени колгоспу з 01.03.1992 року та працювала в колгоспі «Україна» та СГВК «Україна» з березня 1992 року по грудень 2000 року, а саме: 1992-1998 роки в ланці з сапки, з 1999 року по 04.02.2000 року на посаді сторожа. На підставі наказу від 04.02.2000 року № 7 була звільнена з роботи в зв'язку з реорганізацією колгоспу «Україна». 09.02.2000 року прийнята охоронцем в СГВК «Україна» та 05.12.2000 року звільнена з посади згідно п.1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з ліквідацією сільськогосподарського виробничого кооперативу. (а.с.8, 24) Відповідно до архівної довідки №04-04/Ч-69 від 26.10.2016 року, наданої архівним відділом Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, відомості про звільнення [PERSON] в документах колгоспу «Україна» за 2000 рік відсутні.(а.с.13) Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. З матеріалів справи вбачається, що на підставі протоколу № 3 загальних зборів колгоспу «Україна» Первомайського району Миколаївської області від 18.11.1995 року, затверджено список колгоспників, яким виділяється земельна частка (пай) з площі землі, яка виділена колгоспу в колективну власність, однак сам список в архівному відділі відсутній.(а.с.14-15). Позивач в судовому засіданні пояснила, що на вказаних загальних зборах вона була відсутня у зв'язку зі станом здоров'я, та не знала про те, що саме на них буде затверджений список колгоспників на розпаювання. Однак, [PERSON], будучи членом колгоспу «Україна» Первомайського району Миколаївської області з 1995 року та на час передачі у колективну власність землі, мала право на внесення її до списку осіб на розпаювання землі, але помилково не була включена до нього. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено судам, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. 27.11.1995 року, відповідно до рішення IV сесії Підгір'ївської сільської Ради народних депутатів від 23.11.1995 року, колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» Первомайського району Миколаївської області Підгір'ївською сільською Радою народних депутатів Первомайського району Миколаївської області був виданий Державний акт на право колективної власності на землю площею 1187,2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №16.(а.с.19-23) За таких обставин суд приходить до висновку, що у позивача виникло право на одержання земельної частки (паю) 27.11.1995 року. Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки Згідно вимог ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР). Позивач в судовому засіданні пояснила, що дізналась про те, що її помилково не було включено до списку колгоспників, яким виділяється земельна частка (пай) з площі землі, яка виділена колгоспу в колективну власність в 1995 році, точної дати вона не пам'ятає, та звернулась з цього приводу до Підгір'ївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, але їй було відмовлено у видачі земельної ділянки, оскільки вільних земель для передачі у власність не було. [PERSON] зазначила, що не звернулась одразу до суду за захистом своїх прав, у зв'язку з нестійким сімейним життям, скрутним матеріальним становищем та через те, що не мала можливості регулярно вивчати нормативно-правові акти. Однак, юридична необізнаність не є поважною причиною пропуску строку позовної давності. Будь яких інших належних та допустимих доказів поважності пропуску строку позовної давності позивач не надала. Тобто позивач дізналась про порушення своїх прав в 1995 році, а тому строк позовної давності почався саме з цього часу та закінчився в 1998 році. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що у позові необхідно відмовити у зв'язку з закінченням строку позовної давності.

Outcome: dismissed