Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області та [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що її чоловікові [PERSON] належала квартира [ADDRESS] (стара назва вулиці Гараха) в с.Степне Полтавського району Полтавської області. На підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області №69 від 25 жовтня 2011 року статус вказаної квартири змінено на житловий будинок і зобовязано [PERSON] внести зміни до технічної документації. Вказане рішення [PERSON] не реалізоване, тобто він залишився власником квартири. 02 грудня 2015 року [PERSON] помер. Після його смерті вона та її син [PERSON], звернулися до Другої Полтавської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та отримали документи свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом на частину спадкового майна. В звязку з тим, що спадкодавець [PERSON] не реалізував рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області №69 від 25 жовтня 2011 року, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS]. У звязку з тим, що на імя [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру №4 у будинку по вул.Соловїна в с.Степне Полтавського району Полтавської області, вона має можливість прийняти спадщину на квартиру і в подальшому як правонаступник прав та обовязку [PERSON], після рішення органу місцевого самоврядування змінити статус на житловий будинок. Враховуючи вказане, просила визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири №4 житловою площею 17 кв.м, загальною площею 33,7 кв.м в будинку №24 по вул.Соловїна (Гараха) в с.Степне Полтавського району Полтавської області, яка належала [PERSON]. Відповідач [PERSON] в свою чергу подав зустрічний позов до [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області, [PERSON] про визнання права власності, в якому просив визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири №4 житловою площею 17 кв.м, загальною площею 33,7 кв.м в будинку №24 по вул.Соловїна (Гараха) в с.Степне Полтавського району Полтавської області, яка належала [PERSON], що помер 02 грудня 2015 року. В обґрунтування зустрічного позову, вказав аналогічні обставини, що і позивач по первинному позову. В судове засідання позивач по первинному позову, вона ж відповідач по зустрічному позову [PERSON]І не зявилась, однак, подала на адресу суду письмову заяву, в якій підтримує свій позов та визнає зустрічний позов і просить справу слухати без її участі, а судові витрати вона несе самостійно. Представник позивача по первинному позову та відповідача по зустрічному позову [PERSON] згідно доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №432 від 03 жовтня 2017 року адвокат [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити та не заперечив проти задоволення зустрічного позову. В судове засідання відповідач по первинному позову, він же позивач по зустрічному позову [PERSON] не зявився, однак, подав на адресу суду письмову заяву, в якій підтримує зустрічний позов та визнає первинний позов і просить справу слухати без його участі. Представник відповідача по первинному позову та позивача по зустрічному позову [PERSON] адвокат [PERSON] направила до суду заяву, в якій просила позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом задовольнити та не заперечила проти задоволення первинного позову. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області направив заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] чоловіку [PERSON] та батькові [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Полтавською районною державною нотаріальною конторою 02 жовтня 1998 року за №1-231, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 06 жовтня 1998 року, внесеного до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02 вересня 2009 року, належала квартира [ADDRESS] (т.1 а.с.5, т.2 а.с.5). На підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області №69 від 25 жовтня 2011 року змінено статус вказаної квартири на житловий будинок і зобовязано [PERSON] внести зміни до технічної документації. Вказане рішення [PERSON] не реалізоване, тобто він залишився власником квартири (т.1 а.с.15, т.2 а.с.9). Відповідно до рішення девятої сесії 22 скликання [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області назву вулиці Гараха змінено на вулицю Соловїна, що підтверджується довідкою виконавчого комітеті [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області від 01 листопада 2017 року №1201 (т.1 а.с.9). 02 грудня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №312425, виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 02 грудня 2015 року (т.1 а.с.10). Після смерті [PERSON], спадкоємці [PERSON] та [PERSON], [INFO], звернулися до Другої Полтавської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та отримали документи свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом на частину спадкового майна. В звязку з тим, що спадкодавець [PERSON] не реалізував рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області №69 від 25 жовтня 2011 року, державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS], що підтверджується постановою №1429/02-31 від 04 вересня 2017 року (т.1 а.с.18). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м.Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, яка є складовою її правової системи відповідно до ст.9 Конституції України. Ця норма міжнародної Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеними законом та є непорушним. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу за спадкуванням за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно положень ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тобто [PERSON] як дружина та [PERSON] син спадкодавця [PERSON], належать до спадкоємців першої черги і приймають спадщину у рівних частинах. Згідно вимог ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме право власності на нерухоме майно. У звязку з тим, що на імя [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру №4 у будинку по вул.Соловїна в с.Степне Полтавського району Полтавської області, [PERSON] та [PERSON] мають можливість прийняти спадщину на квартиру і в подальшому як правонаступники прав та обовязків [PERSON], після рішення органу місцевого самоврядування змінити статус на житловий будинок. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що можливо прийняти визнання позову відповідачами по первинному та зустрічному позовах, оскільки це не буде суперечити закону і не порушуватиме прав сторін та свобод чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved