Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним, мотивуючи тим, що 22 листопада 2014 року між позивачем і відповідачем був укладений договір про спільну діяльність (простого товариства), за умовами якого сторони прийняли на себе зобовязання об'єднати свої вклади та спільно діяти без створення юридичної особи для одержання прибутку. Метою спільної діяльності за договором є будівництво та здача в експлуатацію багатоквартирного будинку у Дніпровському районі міста Херсона. Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. означеного договору відповідач зобовязався внести у спільну діяльність всі грошові кошти, які містяться на наступних банківських рахунках (або отримані внаслідок предявлення до оплати цінних паперів, що обліковуються на них): №0001029665 у ПАТ «Укрексімбанк», МФО 322313; №262072560980, №26254000118105, 26252000021443, 26356024852710 у ПАТ «Укрбізнесбанк», МФО 334969; 26256000161611 у ПАТ «ВБР», МФО 380719; №26205100103076, №26354000114179, 26203100104970, 26354000114760, 26355000112040, №005081 у ПАТ «Ощадбанк», МФО 300465. Позивач зобовязався внести у спільну діяльність свої навички, вміння та ділові зв'язки. Позивач вважає, що вказані грошові кошти є спільною сумісною власністю [PERSON] і її чоловіка, оскільки розміщені вони на банківських рахунках в фінансових установах в період зареєстрованого шлюбу. Свою згоду на укладання спірного договору чоловік [PERSON] не надавав. У зв'язку з наведеним [PERSON] просила визнати недійсним договір про спільну діяльність (простого товариства) від 22 листопада 2014 року, укладений між нею і відповідачем. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно, обґрунтовує тим, що 05 березня 2010 року між нею та її чоловіком [PERSON] був укладений договір про поділ майна подружжя, відповідно до якого в її особисту приватну власність перейшли грошові кошти у розмірі 140 000 000,00 гривень. Зазначеними коштами вона розпоряджалась на свій розсуд, в тому числі, шляхом розміщення на рахунках, відкритих на її імя в банківських установах, а також шляхом придбання цінних паперів. Стверджує, що саме ці грошові кошти вона зобовязалась передати у спільну діяльність. [PERSON] вважає, що відповідач за зустрічним позовом своїми діями не визнає її право власності на грошові кошти, які знаходяться на відповідних банківських рахунках. У зв'язку з наведеним позивач за зустрічним позовом просить визнати за нею право власності на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках: № [NUMBER] у ПАТ«Укрексімбанк», МФО 322313; №262072560980, №26254000118105, №26252000021443, №26356024852710 у ПАТ «Укрбізнесбанк», МФО 334969; №26205100103076, №26354000114179, №26203100104970, №26354000114760, №26355000112040 у ПАТ «Ощадбанк», МФО 300465, а також на цінні папери (облігації внутрішньої державної позики), що містяться на рахунку в цінних паперах № 005081 у ПАТ «Ощадбанк», МФО 300465. [PERSON] Володимирівни в судовому засіданні первісний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. Зустрічний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти первісного позову, просив відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримав з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, просив його задовольнити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 листопада 2014 року між позивачем і відповідачем був укладений договір про спільну діяльність (простого товариства), за умовами якого сторони прийняли на себе зобовязання об'єднати свої вклади та спільно діяти без створення юридичної особи для одержання прибутку. Метою спільної діяльності за договором є будівництво та здача в експлуатацію багатоквартирного будинку у Дніпровському районі міста Херсона. Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. означеного договору [PERSON] зобовязалась внести у спільну діяльність всі грошові кошти, які містяться на наступних банківських рахунках (або отримані внаслідок предявлення до оплати цінних паперів, що обліковуються на них): №0001029665 у ПАТ «Укрексімбанк», МФО 322313; №262072560980, №26254000118105, 26252000021443, 26356024852710 у ПАТ «Укрбізнесбанк», МФО 334969; 26256000161611 у ПАТ «ВБР», МФО 380719; №26205100103076, №26354000114179, 26203100104970, 26354000114760, 26355000112040, №005081 у ПАТ «Ощадбанк», МФО 300465. [PERSON] вносить у спільну діяльність свої навички, вміння та ділові зв'язки. Сторони також домовились, що їх вклади у спільну діяльність (спільне майно) не є рівними за вартістю та оцінюються ними у частках наступним чином: вклад [PERSON] дорівнює 95 % (девяносто пять відсотків) від загальної вартості вкладів сторін у спільну діяльність, а вклад [PERSON] 5 % (пять відсотків) від загальної вартості вкладів сторін у спільну діяльність (пункт 2.3. договору). 05 березня 2010 року між [PERSON] та її чоловіком [PERSON] укладений договір про поділ майна подружжя, відповідно до якого в особисту приватну власність [PERSON] перейшли грошові кошти у розмірі 140 000 000,00 гривень. Як стверджує позивач за зустрічним позовом і цей факт не спростовується матеріалами справи, зазначеними коштами вона розпоряджалася на свій розсуд, зокрема, шляхом розміщення на рахунках, відкритих на її імя в банківських установах, а також шляхом придбання цінних паперів. Так, 10 квітня 2013 р. між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № 2733-ДД/33, за яким вона придбала цінні папери (облігації внутрішньої державної позики) загальною вартістю 78388804,00 грн., які зберігаються на рахунку зберігача АТ «Ощадбанк» №005081. На підставі договору між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» від 03.11.2011 р. № 103076 про відкриття фізичні особі поточного рахунку в національній валюті та його обслуговування їй було відкрито поточний рахунок № 26205100103076. На підставі договору між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» від 30.07.2013 р. № 254 на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» на імя фізичної особи їй було відкрито вкладний (депозитний) рахунок № 26354000114760. На підставі договору між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» від 26.06.2013 р. № 239/К на вклад «КОМБІНОВАНИЙ» на імя фізичної особи їй було відкрито вкладний (депозитний) рахунок № 26354000114179. На підставі договору між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» від 19.01.2012 р. № 104970 про відкриття фізичній особі поточного рахунку в іноземній валюті та його розрахунково-касове обслуговування їй було відкрито поточний рахунок №26203100104970. На підставі договору між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» від 19.02.2013 р. № 47/К на вклад «КОМБІНОВАНИЙ» на імя фізичної особи їй було відкрито вкладний (депозитний) рахунок №26355000112040. На підставі договору між [PERSON] та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 11.05.2012 р. №0001029665/153-5 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки їй було відкрито картковий рахунок №0001029665. На підставі договору між [PERSON] та Акціонерним банком «Донеччина» (правонаступник ПАТ «Укрбізнесбанк») від 30.12.2003 р. №2560 про відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи резидента в національній валюті України їй було відкрито поточний рахунок №262072560980. На підставі договору між [PERSON] та Акціонерним банком «Укрбізнесбанк» (правонаступник ПАТ «Укрбізнесбанк») від 05.11.2008р. про відкриття та обслуговування зарплатного карткового рахунку фізичної особи їй було відкрито рахунок №26252000021443. На підставі договору між [PERSON] та ПАТ «Укрбізнесбанк» від 22.11.2012 р. №118709 про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (з Правилами) їй було відкрито поточний рахунок №26254000118105. На підставі договору між [PERSON] та Акціонерним банком «Укрбізнесбанк» (правонаступник ПАТ «Укрбізнесбанк») № ДКОПІГФ/248527.3-USD банківського вкладу їй було відкрито вкладний (депозитний) рахунок № 26356024852710. Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частина 1 ст. 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 368 ЦК України передбачає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, оскільки грошові кошти, які відповідач за первісним позовом зобовязалась внести у спільну діяльність, є її особистою приватною власністю, а відтак, вона мала всі законні підстави розпоряджатися вказаними грошовими коштами на власний розсуд, в тому числі шляхом внесення у спільну діяльність, без отримання на це згоди свого чоловіка. Щодо вимог по зустрічному позову, відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В своєму листі від 04 березня 2015 року, адресованому [PERSON], відповідач за зустрічним позовом, посилаючись на відсутність відповідної згоди, зазначала про недійсність укладеного договору про спільну діяльність від 22.11.2014 року і про припинення своїх зобовязань за цим договором. Суд дійшов висновку, що відповідач за зустрічним позовом своїми діями не визнає право власності позивача за зустрічним позовом на грошові кошти, які знаходяться на відповідних банківських рахунках. Отже, при таких обставинах законні права позивача за зустрічним позовом мають бути захищені в судовому порядку шляхом визнання права власності на грошові кошти на вищезазначених рахунках.

Outcome: approved