Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договорів купівлі-продажу, визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON], на праві приватної власності належала однокімнатна квартира [ADDRESS]. У жовтні 2003 року позивачка продала дану квартиру. 24.01.2004 р. позивачка придбала інше помешкання - двохкімнатну квартиру [ADDRESS], яка складала 17/100 частин цього ж домоволодіння. Крім того, позивачка також посилається на те, що вона отримала для придбання житла кредит, звернувшись до агентства «МІАР». В якості застави позивачка надала документи на будинок [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] (17/100 частин домоволодіння ). В січні 2004р. [PERSON] надав позивачці на підпис ряд документів : розписок, доручень, після цього, позивачка надала [PERSON] нотаріально посвідчене доручення, яке вона відізвала у березні 2004 року. Через деякий час у позивачки виникла підозра, що відносно неї здійснені шахрайські дії. Так, вона згодом з'ясувала, що, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.03.2004 року, [PERSON] зареєстрував за собою право власності на 17/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] 22.06.2004 року [PERSON] провів відчуження 17/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] на користь [PERSON], правочин посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1391. Після цього, [PERSON] продав вищевказану частину будинку [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.2004р.. Позивачка вважає, що вищевказані договори повинні бути визнані недійсними, оскільки вона не мала наміру продавити спірну жилу площу, відносно неї здійсненні шахрайські дії. Крім того, за даними фактами була порушена кримінальна справа, яка розслідується Слідчим управлінням УМВС України в Одеській області. Позивачка бажає повернути у власність частину вказаної будівлі по вул. Краснослобідська, оскільки вона не мала волевиявлення на вчинення правочину купівлі - продажу 17/100 частин будинку та настання правових наслідків, що обумовлені ним. На підставі викладеного, позивачка просила визнати вищевказані договори недійсними, а також визнати за нею право власності на 17/100 частин домоволодіння по [ADDRESS]. (а.с.8-10, 82-85). В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, а також підтвердила обставини, які викладені в позовні заяві. Відповідачка [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. Вищевказані позовні вимоги мотивовані тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу укладеного 26.07.2004р. між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], у реєстрі № 4181, придбала 17/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. [PERSON] вважає себе добросовісним набувачем та оскільки її право власності оспорює позивачка, вона на підставі ст. 392 ЦК України просить визнати за нею право власності на вищевказану частку будинку. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про розгляд справи вони неодноразово повідомлялись, проте за місцем реєстрації не проживають, у зв'язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважаються повідомленими про розгляд справи. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], просив справу розглянути у його відсутність. (а.с. 38) Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання права власності не підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності підлягає задоволенню. Вищевказаний висновок суду ґрунтується на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, а також на аналізі доказів наданих сторонами. Так судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.2004р. належало на праві приватної власності 17/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. (а.с. 73-75) Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.03.2004р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] був визнана дійсною угода купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], а також визнано за [PERSON] право власності на 17/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. (а.с. 77) Вищевказане рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.04.2007р., та ухвалою Верховного Суду України від 06.08.2008р. (а.с. 133-134,168) Судом також встановлено, що 22 червня 2004р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 17/100 частини домоволодіння [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], у реєстрі № 1391. (а.с.79.) 26.07.2004р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 17/100 частин домоволодіння [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], у реєстрі № 4181 (а.с.81) Таким чином, суд вважає, що [PERSON] є добросовісним набувачем 17/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Суд вважає, що позовні вимоги про визнання договір купівлі-продажу недійсними не підлягають задоволенню, оскільки позивачка не була стороною за договором, а відновлення її прав можливо шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача. Вищевказаний висновок суду ґрунтується на наступних нормах законодавства. Так ч.2 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. N 9 встановлено, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. [PERSON] посилається на те, що вона не мала наміру продавати своє майно будь-якій особі та було порушено її волевиявлення під час первісної угоди. Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.03.2014р. був визнана дійсною угода купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], а також визнано за [PERSON] право власності на 17/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Вищевказане рішення набуло законної сили. В справі дійсно є докази того, що слідчим управлінням ГУМВС України в Одеській області була порушена кримінальна справа щодо шахрайський дій, пов'язаних з відчуженням 17/100 частини домоволодіння [ADDRESS], проте слідчі не завершені. (а.с. 16,17,20,2040) В зв'язку з чим, судом не встановлено порушень ч. 3 ст. 203 ЦК України, а тому позивачка не довела обставин, на які вона посилається на підставу своїх вимог. При цьому, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності право власності на 17/100 частин житлового будинку [ADDRESS], оскільки вона є добросовісним набувачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved