Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку за кадастровим номером 2124487001:03:003:0087, які знаходяться в с. Теребля, вул. Центральна 67, Тячівського району Закарпатської області. Посилається на те, що 27.01.2015 р. померла її мати [PERSON], якій належав вищевказаний будинок та земельна ділянка. За життя [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно в рівних долях заповіла їй та її дітям [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ні вона, ні відповідачі по справі на протязі шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини не зверталися до держнотконтори про прийняття спадщини. Однак на відміну від відповідачів вона прийняла спадщину, так як останні півроку свого життя [PERSON] проживала разом з нею у її будинку, і вона доглядала за матірю. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Заяву про відмову від спадщини вона не подавала. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.1999 р. та відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 738655, спадкодавцю на праві приватної власності належить будинок 67 та земельна ділянка по вул. Центральній у с. Теребля. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину вона звернулася до Тячівської держнотконтори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, але через пропуск шестимісячного строку прийняття спадщини, відсутність у неї фактичних доказів прийняття спадщини та правовстановлюючих документів на будинок їй було відмовлено. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому позов визнав. Пояснив, що йому було відомо про заповіт складений [PERSON] у його, сестер та матері користь, але після її смерті ніхто з них із заявою до нотаріуса не звертався. На даний час вони всі порадилися і прийняли рішення щоб його мати [PERSON] успадкувала все майно баби. Останні кілька місяців свого життя [PERSON] проживала у будинку [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися. Надали суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності, у звязку з перебуванням за кордоном. Позовні вимоги визнають та просять задовольнити позов в інтересах їхньої матері [PERSON] Представник Тячівської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився і не повідомив суду причини неявки, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою Куцин, а відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] - дітьми позивачки. Згідно заповіту [PERSON] від 28.03.2001 р. все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті заповідає в рівних долях [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Даний заповіт не відмінений і не скасований. За правилами статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Під час судового розгляду також було встановлено, що позивачка відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину у встановленому законом порядку оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, що стверджується довідкою Тереблянської сільської ради № 1488 від 16.12.2014 р., актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 22.03.2016 р. та поясненнями відповідача [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON]В та [PERSON] заяви про прийняття спадщини не подавали. [PERSON], яка померла 27.01.2015 р. на правах приватної власності належав житловий будинок з надвірними спорудами № 71 по вул. Леніна у с. Теребля та земельна ділянка площею 0.1193 га., яка знаходиться за цією ж адресою. Належність спадкодавцю земельної ділянки стверджується державним актом на землю, а належність будинку свідоцтвом про право на спадщину. З цього свідоцтва вбачається, що воно підлягає реєстрації у виконавчому комітеті Тереблянського сільського комітету. Однак зареєстроване воно не було. Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мінюсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже суд приходить до висновку, що будинок № 67 по вул. Центральна в с. Теребля у відповідності до діючого на час видачі свідоцтва (05.09.1990 р.) законодавства належав [PERSON] на праві приватної власності. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до\~ст. 1222 цього Кодексу\~спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На даний час на імя позивачки виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 67 по вул. Центральна у с. Теребля. Згідно п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~відповідно до\~статті 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 07.07.2016 р. [PERSON] звернулася в Тячівську держнотконтору із заявою про прийняття спадщини, але державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, виходячи з наведеного, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадкований житловий будинок у нотаріальному порядку. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] мала на будинок свідоцтво про право на спадщину, цей будинок був зареєстрований у погосподарській книзі за спадкодавцем, що на момент його будівництва прирівнювалося до його реєстрації, [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], своєчасно прийняла спадщину, а також те, що будинок не зареєстрований відповідно до нині діючого законодавства, що перешкоджає позивачці оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачко право власності на будинок та земельну ділянку. Судові витрати слід покласти на позивачку. За таких обставин

Outcome: approved