Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], вказуючи, що 22 лютого 1997 року у відділі реєстрації актів цивільного стану П'ятихатського району Дніпропетровської області зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 12. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між ними не склалося, відповідач з 2005 року ніде не працює, матеріально сім'ю не забезпечує, вихованням дітей не займається, зловживає спиртними напоями, на підставі чого в сім'ї виникали конфлікти. В даний час проживають разом, однак шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим, тому просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] позов визнав, проти розірваня шлюбу не заперечує, наміру поновлювати шлюбно-сімейні відносини не має. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 лютого 1997 року у відділі реєстрації актів цивільного стану П'ятихатського району Дніпропетровської області позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 12, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу /а.с.4/. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження /а.с.5-7/ Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Сімейним кодексом України передбачено обов`язок суду з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяти до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя ( ч. 1 ст. 112 СК України ). Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу ( ч. 2 ст. 112 СК України ). Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє призвіще у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим призвіщем або відновити своє дошлюбне призвіще. Подружжя категорично заперечили можливість збереження шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними неможливе і вони не мають наміру відновлювати шлюбно-сімейні відносини, оскільки втратили почуття любові. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подружнє життя між сторонами не склалося, сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, що свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого суд вважає подальше спільне проживання подружжя та збереження сім'ї неможливим, так як це протирічить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню . На підставі ст.ст. 24, 55, 56, 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved