Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом, з матір`ю - [PERSON] . Також у позові просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі половини заробітку - усіх видів доходу [PERSON] , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01.07.2020 року та до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила суд їх задовольнити. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що [PERSON] деякий час проживав із ним. Крім того, із ним зараз проживає ще старша дитина сторін - син [PERSON] 2005 року народження. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 30 серпня 2003 року між [PERSON] , та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 30.08.2003 року. [INFO] у них народився син - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Чернявщинської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 12 жовтня 2005 року). [INFO] народився син - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Чернявщинської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 14 листопада 2007 року). [INFO] народилась дочка - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Чернявщинської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 06 липня 2013 року). [INFO] народився син - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Чернявщинської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 22 січня 2015 року). [INFO] народилась дочка - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Чернявщинської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 30 березня 2017 року). Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подружні відносини між ними повністю припинилися з травня 2020 року. З цього часу спільне господарство не ведеться, твоє молодших дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно проживають разом зі мною за адресою: [ADDRESS] Проживання у зазначеній квартирі здійснюється ними на підставі договору оренди від 01.05.2020 року. Місце проживання позивача разом із дітьми зареєстровано за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №12681, виданою 26.11.2019 року Слобожанською селищною радою. Визначення місця проживання дітей із позивачем викликано насамперед необхідністю забезпечення фізичного та психологічного здоров`я дітей. [PERSON] має виправдані сумніви щодо можливого покладення на [PERSON] обов`язку щодо забезпечення умов проживання дітей, оскільки за час їх спільного проживання із позивачкою, [PERSON] систематично застосовував до неї домашнє психологічне та економічне насильство. Так, вказані факти закріплені у постановах Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2019 року у справі № 175 /1894/19 та від 22.06.2020 року у справі №175/1748/20, в яких [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна із сторін повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.ч. 1-2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог в цій частині. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходів їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судові витрати вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved