Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом до [PERSON] мотивуючи заявлені позовні вимоги тим, що набравшим законної сили вироком від 30 червня 2016 року Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області [PERSON] (відповідача у справі) визнано винним в скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (у подальшому тексті - Вирок). Позивач зазначає, що: «…вказаним вироком встановлено, що 14 листопада 2015 року відповідач, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи позивача руками за шию, вдарив мене головою один раз об стіну сараю та один раз об стіну вуличного туалету, після чого схопив за руки та стиснув, внаслідок чого спричини тілесні ушкодження у вигляді синців обох верхніх кінцівок та волосяної частини голови, котрі відносяться до легких тілесних ушкоджень..». Вказуючи правові підстави звернення до суду - позивач посилається на положення ст.ст. 22,1166, 1167, 1195 ЦК України та п.п.1,2 ч.2 ст.23 ЦК України. В с у д о в о м у з а с і д а н н і : позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на вказані у позові доводи. Проте, обґрунтовуючи заявлені вимоги в частині стягнення на відшкодування майнової шкоди вказувала на те, що не пам'ятає певних аспектів лікування (призначення лікування лікарем) та, крім іншого, давала такі пояснення: «Ну відкиньте витрати на купівлю рентген плівки», «Я не пам`ятаю звернення до лікаря [PERSON]». При цьому, придбання частини медпрепаратів пояснила необхідністю, викликаною при її самолікуванні пошкоджень на обличчі. Представник позивача висловився про необхідність задоволення позову. При цьому зазначив, що хоча відповідача і не засуджено за заподіяння позивачу струсу головного мозку, але під час досудового розслідування «зафіксовано удар». Тому, діагноз «струс головного мозку» встановлений сукупністю обставин, зокрема: дати звернення позивача до лікаря, діями відповідача, результатами огляду позивача лікарем. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та висловився про безпідставність заявленого позову. Свідок [PERSON] показала, що вона знайома з позивачем у справі, оскільки раніше позивач також працювала в Новгород-Сіверській ЦРЛ. 15 листопада 2015 року у приміщенні прийомного відділення лікарні вона оглядала [PERSON] та встановила діагноз «струс головного мозку». Причину відсутності відповідного запису в медичній карті амбулаторного хворого (карти на ім`я[PERSON]) пояснила вихідним днем. Відсутність дати на папірці із власноручним записом встановленого діагнозу - пояснила своєю неуважністю. При цьому також не заперечувала той факт, що згодом, вдруге писала на папірці діагноз, а папірець віддала родичці позивача. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача та дослідивши докази по справі у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення на відшкодування завданої кримінальним правопорушення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, заявлені позовні вимоги щодо стягнення на відшкодування завданої кримінальним правопорушення моральної шкоди є завеликими та підлягають зменшенню до 1000 гривень, виходячи з наступного: згідно з вимогами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести, а згідно припису ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В порушення вимог вказаних норм процесуального законодавства позивачем та представником позивача не доведено заявлених вимог щодо стягнення 527 гривень 98 копійок на відшкодування завданої кримінальним правопорушення матеріальної шкоди. Позивачем заявлено вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, яка фактично заподіяна протиправними діями відповідача, за вчинення яких [PERSON] засуджено Вироком. При цьому позивач та представник позивача неодноразово зазначали, що матеріальна шкода (розмір шкоди) є наслідком витрат на лікування струсу головного мозку. Але дослідженням Вироку судом встановлено, що відповідача засуджено за заподіяння позивачу легких тілесних ушкоджень лише у вигляді синців обох верхніх кінцівок та волосяної частини голови. Вимоги про відшкодування витрат на лікування саме цих тілесних ушкоджень - позивачем та представником не доводилися взагалі. Дослідженням в судовому засіданні висновку експерта, судом встановлено, що відповідача засуджено за спричинення всіх тілесних ушкоджень, наявність яких у позивача у справі було встановлено при проведення судово-медичної експертизи (струсу головного мозку у позивача - встановлено не було). Більш того, запис (записи виконувалися неодноразово і не в один день) на папірці, без зазначення дати огляду, суд не вважає доказом заподіяння позивачу певного ушкодження здоров`я саме 14 листопада 2015 року. За таких встановлених фактичних обставин суд дійшов беззастережного висновку про недоведеність позовних вимог в цій частині. Обговорюючи питання заявлених вимог на відшкодування завданої кримінальним правопорушення моральної шкоди, суд вважає позовні вимоги в цій частині завеликими та такими, що підлягають зменшенню до 1000 гривень, оскільки саме на вказаних розмір відшкодування доведені позивачем. Визначаючи саме такий розмір стягнення суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках [PERSON], необхідні для відновлення попереднього стану час та зусилля. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved