Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2002 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з громадянином [PERSON]. [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON].. В 2004р. відповідач залишив сім'ю та пішов з дому, з цього часу вони сумісно не проживають та спільного господарства не ведуть. В 2007 році шлюб було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 07.07.2007 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №133. Приблизно одразу ж після народження дитини і до теперішнього часу відповідач дитиною не цікавиться, участі в її вихованні не бере, її здоров'ям та побутом не цікавиться. Відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, участі у її вихованні не приймає, хоча вона цього потребує, а він зобов'язаний це робити. У 2013 році Комінтернівським районним судом Одеської області було постановлено рішення про стягнення аліментів на утримання доньки, але навіть у примусовому порядку відповідач не виконує своїх обов'язків, а тому дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач надав згоду в нотаріальному порядку на позбавлення його батьківських прав. На підставі викладеного, позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивачка подала заяву, згідно якої просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи перебуває нотаріально посвідчена заява відповідача, згідно якої він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], а також про розгляд справи у його відсутність. Представники органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради в судове засідання не з'явились, однак направили заяву, згідно якої вони не заперечували проти задоволення позовних вимог, а також справу просили розглянути у їх відсутність. Окрім того, вони направили до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON].. В 2004р. відповідач залишив сім'ю та пішов з дому, з цього часу сторони сумісно не проживають та спільного господарства не вели. В 2007 році шлюб було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 07.07.2007 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №133. Судом встановлено, що відповідач дитиною не цікавиться, участі в її вихованні не бере, її здоров'ям та побутом не цікавиться. Відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. У 2013 році Комінтернівським районним судом Одеської області було постановлено рішення про стягнення аліментів на утримання доньки, але навіть у примусовому порядку відповідач не виконує своїх обов'язків, а тому дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач надав згоду в нотаріальному порядку на позбавлення його батьківських прав. Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради надала висновок від 22.08.2018 року № 01-05-8/775вх. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] щодо його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що батько дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, підготовкою їх до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток, всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку батька та свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками. Відповідно до Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають або обмежують доступ дитини до культурних та інших духовний цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Так, згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язанні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язанні забезпечити здобуття дитиною повної загальної, середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 19 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, суд вважає, що в інтересах дитини є доцільним позбавити [PERSON], [INFO] щодо його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved