Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в січні 2017р. в суд до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] загальною площею 64 м.кв. в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 11.11.2009 року. Представник позивача заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав, подавши письмову заяву. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.11.2009 року померла [PERSON], мама позивача та відповідача, що посвідчується Свідоцтвом про смерть (а.с.3) та Свідоцтвом про народження(а.с.8, 10). Померла була власником квартири [ADDRESS] загальною площею 64 м.кв., згідно договору міни від 30.06.2001р. (а.с.4-7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина та зареєстровано спадкову справу 12.03.2010р., та зареєстровано заяву [PERSON] про прийняття спадщини, інші особи із заявами до нотаріуса не зверталися. Відповідач спадщину не приймав. Разом з тим, позивач звернулася на отримання спадщини за законом до нотаруса, але їй була надана відмова, оскільки у договорі міни загальна площа квартири становить 49.8 м.кв., а на сьогоднішній день складає 64 м.кв. за рахунок внутрішнього перепланування та самочинної реконструкції, тому їй і було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії . Стаття 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІУ від 01.07.2004р визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а підстави для державної реєстрації прав встановлені ст.19 вказаного Закону і до них, зокрема відносяться: договори, укладені в порядку, встановленому законом; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішення судів, що набрали законної сили; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно. Отже, позивач є першої черги спадкоємців за ст..1261 ЦК україни, але померла вчинила дії що стали наслідком збільшення площі квартири на 14.2 м.кв. про що відсутні належні документи на реконструйоване нерухоме майно, право на яке зареєстроване у встановленому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1216, 1261, 1297 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved