Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи вимоги тим, що 02.02.2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем. За період шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Гордіївської сільської ради, дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На даний час [PERSON] ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обов'язку утримувати доньку. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, тривалий час виїздить на заробітки до Польщі, а тому відповідно до ст. 184 СК України просила визначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень. Окрім того зазначила, що їхня донька [PERSON] є інвалідом дитинства. Відповідно до форми індивідуальної програми реабілітації, вона потребує амбулаторного лікування 2 рази на рік, санаторно-курортного лікування 2 рази на рік, ортопедичного взяття, лікувального масажу та лікувальної фізкультури. Це все потребує значних коштів, яких у позивача немає, оскільки вона сама є інвалідом ІІІ групи. Тому [PERSON], відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 500 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак раніше ним було подано відзив на позовну заяву про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, мотивований тим, що позовні вимоги позивача визнає частково, оскільки при визначенні розміру аліментів [PERSON] не врахувала його матеріального стану. В даний час він ніде не працює, матеріально допомагає батькам. Окрім того, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки, однак просить визначити їх у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, що складає 930 гривень. Щодо додаткових витрат, зазначив, що у зв'язку з хворобою доньки правильно було б сплачувати 1000 гривень щомісячно, однак позивачем не надано жодного доказу потрачених додаткових витрат на лікування дитини. Просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши усі докази надані позивачем у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на судовий розгляд , гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули до Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільно спадщини Договірних держав. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.02.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу сторони мають спільну дочку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно довідки № 114 від 15.02.2018 року, виданої виконкомом Гордіївської сільської ради, [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні (а.с.8). [PERSON], [INFO] є інвалідом з дитинства з діагнозом: нижній спастичний монопарез зліва з укороченням ноги контрактурою суглобу, агресивний фіброматоз лівої стопи, що підтверджується медичним заключенням №46 від 31.07.2017 року та консультативним висновком (а.с.9, 11). Згідно індивідуальної програми реабілітації, дитини потребує відновної терапії, санаторно-курортного лікування, д/нагляд сімейного лікаря, лікувального масажу та лікувальної фізкультури (а.с.12-14). Судом встановлено, що [PERSON] в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 81 ЦПК України не доведено. Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Встановленим судом фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Суд також враховує, що дитина проживає з матір'ю, яка має обмежені можливості її утримувати, а забезпечення потреб дитини вимагає значних витрат. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Відповідно до п.п. 1,2 ст. 3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач просить про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. щомісячно. Відповідач позов про стягнення аліментів визнав частково у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідач зобов'язаний утримувати дочку [PERSON] до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем. Враховуючи, що дитина хворіє і є інвалідом дитинства, також те, що відповідач знаходиться у молодому працездатному віці, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки аліменти у тому розмірі про який просить позивач, а саме у розмірі 1500,00 гривень щомісячно. Доказів того, що відповідач не має можливості утримувати дитину та те, що у нього на утриманні перебувають інші діти, непрацездатні батьки, що має значення для визначення розміру аліментів, суду подано не було. За приписом частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний та може надавати на утримання дитини щомісячно аліменти у розмірі 1500,00 гривень і саме такий розмір аліментів не суперечитиме інтересам його власної дочки. При цьому згідно зі ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, суд вважає, що вказані вимоги в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження, а тому задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат,викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, чи творчих нахилів, або у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналізуючи матеріали справи суд вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дитина сторін потребує додаткових витрат, позивач певні витрати понесла, або планує понести - суду не подано. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК). Таким чином суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат слід відмовити. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень та на користь позивача 500,00 гривень за надання професійної правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial