Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за несплату аліментів в період з 10.06.2014 року по 21.09.2015року в сумі 23718 грн 50 коп. та судових витрат, позовні вимоги мотивувала тим, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з матірю, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2014 року з відповідача були стягнуті аліменти, він знав про рішення суду, оскільки був присутній в судовому засіданні, однак аліменти не сплачував, заборгованість по аліментам складає 10400 грн, то відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України він повинен сплатити неустойку. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог та повідомляли, що копії рішення про стягнення аліментів та постанови про відкриття виконавчого провадження він не отримував, він повідомляв про своє місце роботи позивача, а тому вона знала про це, чому державним виконавцем не було направлено виконавчий лист до бухгалтерії підприємства, на якому він працює йому невідомо, однак як тільки дізнався про те, що у нього наявна заборгованість по аліментам, із надісланої судом копії позову та додатків у даній справі, повідомив бухгалтерію підприємства, щоб з нього відраховували аліменти в сумі 650 грн. на місяць, а тому вважає, що його вина у несплаті аліментів відсутня. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали, оглянувши матеріали цивільної справи № 750/5796/14, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕЛ № 320494 (а.с.5) Згідно із копією свідоцтва про розірвання шлюбу, між сторонами шлюб розірваний (а.с. 6) . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2014 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 650 грн щомісячно, починаючи з 10.06.2014 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Доводи позивача стосовно того, що відповідач був в судовому засіданні та знав про рішення суду спростовується журналом судового засідання від 10.07.2014 року у судовій справі № 750/5796/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, згідно із яким сторони в судове засідання не зявились, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. В поданій заяві до суду, [PERSON] позовні вимоги визнав. Як вбачається із матеріалів справи № 750/5796/14, копія рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.07.2015 року направлялась сторонам, однак [PERSON] не отримав копію рішення, конверт був повернутий з відміткою: «за місцем обслуговування». 07.08.2014 року головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції [PERSON] відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 750/5796/14 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі 650 грн щомісяця (а.с. 71). Згідно із повідомленням Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 13.01.2016 року, постанова про відкриття виконавчого провадження направлялась сторонам при першому надходженні виконавчого документа 07.08.2014 року простою кореспонденцією (а.с. 70). Отже суд приймає до уваги заперечення проти позову відповідача стосовно того, що він не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки підтверджуючих даних про це суду не надано, хоча постанова про відкриття виконавчого провадження повинна надсилатись рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, згідно із ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою від 09.09.2014 року старшого державного виконавця Прилепського С. І. було закінчено виконавче провадження, у звязку із тим, що боржник працює в ПАТ «Київводаканал», вул.. Лепцихська,1-А м. Київ та направлено його за належністю до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві (а.с. 48). 07.11.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського управління юстиції у м. Києві [PERSON] відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 750/5796/14 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі 650 грн щомісяця (а.с. 88). Даних про те, що ця постанова направлялась сторонам виконавчого провадження в копіях матеріалів виконавчого провадження немає. Постановою від 11.09.2015 року закінчено виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа № 750/5796/14, в якому зазначено, що боржник проживає за адресою [INFO], що за підвідомчістю відноситься до Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ, згідно із відомостями ДПСУ та ПФУ, боржник на території Печерського району м. Києва не працевлаштований, у звязку із чим виконавче провадження закінчено, згідно із супровідним листом, вказаний виконавчий лист ВДВС Печерського районного управління юстиції повинно було бути надіслано 11.09.2015 року, однак згідно даних, відображених у матеріалах виконавчого провадження, вказані матеріали виконавчого провадження було отримано стягувачем для передачі до Деснянського ВДВС ЧМУЮ лише 20.01.2016 року. Жодних заходів державним виконавцем не вчинялось стосовно направлення запитів до ПАТ «АК»Київводоканал» про зясування: чи працює там відповідач, хоча у виконавчому листі вказано місце роботи [PERSON] та місцезнаходження підприємства. 22.01.2016 року на адресу Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ надійшли матеріали виконавчого провадження з приводу виконання виконавчого листа № 750/5796/14, 25.01.2016 року, державним виконавцем Деснянського ВДВС ЧМУЮ [PERSON] було відкрите виконавче провадження з приводу виконання вказаного виконавчого листа. Згідно із довідкою від 05.11.2015 року № 116, [PERSON] працює у Публічному акціонерному товаристві «Акціонерна компанія «Київводоканал», з 01.04.2014 року по теперішній час на посаді охоронника відділу забезпечення режиму та охорони Департаменту безпеки (а.с. 27). Згідно із заявою до бухгалтерії ПАТ «АК «Київводоканал», [PERSON] просив відраховувати із його заробітної плати аліменти в розмірі 650 грн строком до 09.03.2016 року (а.с. 66). Відрахування на добровільній основі для утримання аліментів у розмірі 650 грн на користь [PERSON] проводяться з листопада 2015 року, що підтверджується довідкою від 21.01.2016 року ПАТ «АК «Київводоканал» (а.с. 67), а також довідкою від 19.01.2016 року ПАТ «АК «Київводоканал». Згідно із довідкою ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві, за період з 18.11.2014 року по 11.09.2015 року утворилась заборгованість по аліментам відповідача перед позивачем у сумі 10400 грн. Відповідно до частин 1, 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ ;щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п. 7.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі. Жодних дій щодо надіслання відповідної постанови за місцем роботи відповідача державними виконавцями не було здійснено, хоча місце роботи відповідача та адреса місця роботи відповідача були зазначені у виконавчому листі. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобовязаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Оскільки виникнення заборгованості відбулося не з вини відповідача, а у звязку із неналежним виконанням відділами державної виконавчої служби виконавчого листа про стягнення з відповідача аліментів, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed