Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом про розірвання шлюбу та стягнення на її користь із [PERSON], [INFO], аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до її повноліття. Зазначила, що з 06.08.2006 р. перебуває у зареєстрованому виконкомом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області за актовим записом № 76 шлюбі із відповідачем, від якого сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом із позивачем та перебуває на її повному утриманні. Мотивуючи позов [PERSON] вказала, що даний шлюб виявився невдалим, із листопада 2012 року сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим, оскільки сторони втратили почуття поваги і довіри. Сім'я розпалась остаточно та примирення вважає неможливим, оскільки ні хто із них цього не бажає. Обґрунтовуючи заявлені вимоги [PERSON] зазначила, що добровільно матеріальної допомоги на утримання спільного сина відповідач не надає. При цьому, [PERSON] інших утриманців немає, фізично здоровий і працездатний, проте постійного місця роботи і стабільного заробітку немає. Також, у позові відмітила, що спору щодо місця проживання дитини та поділу спільно нажитого майна немає. /а.с. 2/ У судове засідання 16.04.2014 р. сторони не з'явились, того ж дня, до початку розгляду справи надали суду заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності. У поданій заяві позивач позов підтримала, просила задовольнити, відповідач позовні вимоги визнав повністю та проти задоволення пред'явлених [PERSON] позовних вимог не заперечував. /а.с. 14, 15/ Так, згідно норм ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення. Враховуючи, що у матеріалах справи є достатньо доказів про взаємовідносини сторін, розгляд справи відбувся у відсутності учасників процесу згідно ст.ст. 158, 169 ЦПК України. У відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. /а.с. 16/ Згідно норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до вимог ст. 112 цього ж Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін. Ці вимоги закону узгоджуються та доповнюються нормами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю», а саме, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх сім'ї стали неможливим. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, забезпечувати участь у засіданні, як правило, обох сторін, уживати заходів до примирення подружжя. Рішення суду про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам законності та обґрунтованості. При цьому законність і обґрунтованість рішення визначається не тільки дотриманням судом норм процесуального права при розгляді цивільних справ, а й виконанням судом вимог матеріального права, що регулює правовідносини сторін, а саме особисті немайнові права та обов'язки подружжя. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Зі змісту свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 06.08.2006 р. виконкомом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 76. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». /а.с. 4/ Від даного шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] /а.с. 5/ Виписана 04.11.2013 р. директором і паспортистом КП «ВЖРЕП № 8» ЖМР довідка за № 1791 щодо складу родини, свідчить про те, що неповнолітній син сторін, проживає разом із матір'ю - позивачем по справі. /а.с. 6/ Із листопада 2012 року сторони проживають окремо та повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам, умов для примирення немає. Спору щодо поділу майна та місця проживання і виховання спільної дитини немає. Беручи до уваги ступінь конфліктних відносин і причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів для примирення подружжя - не доцільно, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За наведених обставин, приймаючи до уваги наявність малолітньої дитини, обставини життя подружжя, враховуючи згоду відповідача на розлучення, суд вважає за доцільне згідно норм ст. 112 СК України шлюб розірвати, оскільки подружні стосунки фактично припинились, спільного господарства сторони не ведуть, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення у даній справі. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх духовний і фізичний розвиток. Статтею 27 Конвенції «Про захист прав дитини» встановлено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно норм статей 180, 181 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Право на отримання аліментів має той з батьків, з ким дитина проживає. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 цього ж Кодексу передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно із п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із нормами ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини» суд повинен докласти всіх зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд керується виключено інтересами дітей, які потребують регулярної батьківської матеріальної допомоги. Так, при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню із відповідача, суд врахував його згоду щодо повного задоволення вимог позивача, крім того, сімейний стан сторін і те, що відповідач фізично здоровий, інших утриманців не має, добровільно матеріальної допомоги не надає, тому своїм рішенням стягує із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердому грошовому розмірі у сумі 500 грн. щомісячно. Водночас, згідно норм ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову. Крім того, у відповідності до положень ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. При цьому, задовольняючи позов, відповідно до норм цієї ж статті ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 229,40 грн.

Outcome: approved