Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що згідно рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 01.02.2012 року з відповідача стягнуто на утримання доньки аліменти в розмірі 500 грн. Проте, такого розміру аліментів на даний час не достатньо для забезпечення потреб дитини. Тому звернулась до суду з даним позовом. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних в позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково, вважає за можливе сплату відповідачем аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у сторін 09.02.2008 року народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БВ №672454 від 14.02.2008 року. [PERSON] перебуває на утриманні матері [PERSON], що учасниками справи в судовому засіданні не заперечується. Згідно рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 01.02.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно до її повнолітня, починаючи з 18.01.2012 року. \~ \~ \~ \~В ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Обєднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, наголошується, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Про такі ж засади регулювання сімейних відносин визначено ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.\~1\~ст.\~192\~СК України\~визначено,\~що розмір\~аліментів,\~визначений за\~рішенням суду\~або домовленістю\~між батьками,\~може бути\~згодом зменшено\~або збільшено\~за рішенням\~суду за\~позовом платника\~або одержувача\~аліментів у\~разі зміни\~матеріального або\~сімейного стану,\~погіршення або\~поліпшення здоров'я\~когось із\~них та\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. На підставі викладеного, суд вважає, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Суд вважає, що розмір аліментів, які на даний час стягуються з відповідача на утримання дитини, є не достатнім для фізичного та духовного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працює в республіці Польща, 23.03.2015 року у нього народився син [PERSON]. Суд, враховуючи також обовязок матері утримувати дитину, вважає, що збільшення розміру аліментів до 1100 грн. щомісяця буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. Посилання позивачки на необхідність розвитку здібностей дитини як на підставу збільшення розміру аліментів суд не може визнати підставними, оскільки остання не позбавлена можливості реалізувати своє право на стягнення додаткових витрат на дитину, повязаних з розвитком таких здібностей. Суд не може визнати обґрунтованими доводи [PERSON] на наявність у відповідача достатнього доходу та спроможність сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн. , так як позивачка в підтвердження цих обставин будь-яких доказів не надала. Відповідно до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: partial