Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала і пояснила, що з 22 липня 2006 року вона одружена з відповідачем, з 10 квітня 2014 року вони проживають окремо. Від спільного життя вони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. У зв'язку з чим вона просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з подачі позову до суду. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволені її позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів, але в меншому розмірі. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступне: сторони одружені з 06.10.2001р. Від спільного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] (арк.с. 6,7), які проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою від 30.04.2014р. (арк. с. 8). Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Як встановлено в судовому засіданні, батько дітей проживає окремо від них, а тому відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 СК України має обов'язок брати участь у їх утриманні та вихованні до досягнення ними повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дітей. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст.ст. 180, 183 СК України, враховуючи те, що діти проживають з матір'ю, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання дітей у частці від доходу (заробітку) відповідача у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2014р. до досягнення донькою, [PERSON], [INFO], повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved