Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання. В обґрунтування вимог зазначила, що 22 червня 2018 року з відповідачем - [PERSON] уклала шлюб. Від шлюбу з відповідачем є діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з тим, позивач та відповідач втратили взаєморозуміння та повагу один до одного. Відповідач не приймає участь у вихованні дітей, тому спільне проживання втратило сенс. В квітня 2019 року відповідач забрав свої речі та переїхав жити в інше помешкання. У зв`язку з тим, що є син, якому ще не виповнився рік, позивач вимушена звернутись до суду з позовом про встановлення режиму окремого проживання. Позивач та представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, зазначає, що судом не може зазначатися термін дії окремого проживання. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 червня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Миколаївськими відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, актовий запис № 336 (а.с.3). Від шлюбу з відповідачем є діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.4-5). З довідки квартального комітету № 16 від 29.05.2019 року та з акту від 29.05.2019 року вбачається, що [PERSON] з середини квітня 2019 року за адресою по [ADDRESS] не проживає. (а.с.6-7). Відповідно до ч. 1 ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 119 СК України режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Позивач просить встановити режим окремого проживання з відповідачем строком на 2 роки з моменту подачі позову. Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду україни № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні положень статей 119, 120 СК України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. З вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 119, 120 СК України,

Outcome: partial