Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу переданою за розпискою в розмірі 5700,00грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 08.08.2016 року позивач позичила гроші [PERSON] в сумі 5700 грн., про що остання написала розписку, де зобов'язалася повернути грошові кошти до 01.09.2016. Відповідач грошові кошти не повернула. Позивач в судовому засіданні пояснила, що за розпискою грошові кошти не передавались, відповідач написала розписку перебуваючи в неофіційних трудових відносинах з позивачем. Відповідач працювала на посаді продавця, та за наслідками проведеної ревізії виявилась нестача матеріальних цінностей на суму 5700,00 грн. про, що відповідач написала розписку. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Пояснила, що дійсно перебувала в неофіційних трудових відносинах з позивачем. Розмір нестачі та проведення ревізії не визнає, грошових коштів від позивача не отримувала. Суд заслухавши учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини: За вимогами ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу ч.2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За визначенням ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що при укладанні розписки позивач грошових коштів відповідачу не передавала. Оскільки судом встановлено, що грошові кошти за розпискою [PERSON] 08.08.2016 не передавались, суд приходить до висновку, що договір позики є неукладеним, а отже правовідносини за договором позики між сторонами відсутні. В порядку ст.ст. 10, 11, 27, 57 ЦПК України, доказів наявності трудових правовідносин між сторонами за ст.ст.21-24 КЗпП України, до суду не надано. На підставі визначеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed