Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Івангородської сільської ради, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками. Просила зобов`язати Івангородську сільську раду та [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за кадастровим номером 7124682500:010020014 площею 0,2500 га та земельною ділянкою за кадастровим номером 7124682500:010020015 площею 0,0725 га за адресою: [ADDRESS] , які належать їй на праві приватної власності, шляхом звільнення земельних ділянок від майна відповідачів та приведення їх у попередній стан із відновленням межових знаків згідно з каталогом координат кутів зовнішніх меж користування земельної ділянки по [ADDRESS] (дирекційні кути та внутрішні кути), визначених ПП «Данте», придатний для їх використання позивачем за цільовим призначенням, а також стягнути з відповідачів на її користь солідарно судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилалась на такі обставини. У 1957 р. її батькові була надана у користування земельна ділянка (для будівництва будинку та ведення особистого селянського господарства) по [ADDRESS] , на якій у 1958 р. розпочалось будівництво жилого будинку. Після смерті батька у будинку продовжувала проживати та користуватись земельною ділянкою її мати [PERSON] , після смерті якої вона визнала за собою право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок із господарськими будівлями, про що Христинівським районним судом винесено рішення від 21.01.2008 р. у справі № 2-115. У технічному паспорті на будинок [ADDRESS] , виданого Черкаським об`єднаним БТІ, зображена земельна ділянка, на якій розташований будинок. Земельна ділянка має форму трапеції, тобто не є прямокутної форми. Вона на підставі рішення сесії від 22.01.2008 р. № 12-14/5 та на підставі рішення сесії від 26.05.2009 р. № 21-7/У приватизувала 2 зазначені земельні ділянки, що підтверджується відповідними державними актами - державний акт на земельну ділянку 0,25 га серії ЯИ № 3536658, кадастровий номер 24682500:010020014, та державний акт на земельну ділянку 0,0725 га серії РИ № 536850, кадастровий номер 7124682500:010020015. Отже, з 2008 р. вона є власницею будинку та двох земельних ділянок по [ADDRESS] . У технічній документації наявні такі документи: - акт узгодження меж землекористування від 10.07.2008 р., згідно з яким власником земельної ділянки [ADDRESS] є Івангородська сільська рада . У даному акті зображена земельна ділянка, яка не розташована під кутом 90° до вул. Шевченка та має форму трапеції; - кадастровий план земельної ділянки по [ADDRESS] , відповідно до якого знову ж вбачається розміщення земельної ділянки не під кутом 90° до вул. Шевченка та має форму трапеції. Крім того, з даного кадастрового плану вбачається те, що житловий будинок розміщений не паралельно межі із земельною ділянкою Івангородської сільської ради, яка знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] , та відстань між кутом будинку з боку огорожі та кутом будинку з боку городу - не є однаковою; - каталог координат кутів зовнішніх меж користування земельної ділянки по [ADDRESS] , у якому зазначені дирекційні кути та внутрішні кути; - акт про передачу на зберігання межових знаків від 28.08.2008 р., укладений між нею та представником ПП «Данте», згідно з яким вона прийняла на зберігання межові знаки у кількості 8 шт., які встановлені по периметру 402,43 м земельної ділянки загальною площею 0,3224 га; - детальне схематичне зображення розміщеного на земельній ділянці будинку із зазначенням дирекційних кутів та внутрішніх кутів. Багато десятиліть поруч з її будинком, у якому проживали її батьки, у будинку [ADDRESS] проживає [PERSON] , будинок розташований на земельній ділянці, яка належить Івангородській сільській раді, що підтверджено записами у перерахованих документах. Після розміщення межових знаків ПП «Данте» восени 2008 р. [PERSON] свідомо, маючи на меті заподіяння їй шкоди, без будь-якого дозволу демонтувала належним чином встановлені кілки, які визначали межі її земельних ділянок. [PERSON] під час її чисельних спілкувань з нею запевняла та продовжує запевняти, що межа між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] проходить перпендикулярно до вул. Шевченка , тобто під кутом 90°. Надання з її боку відповідної документації, яка підтверджує той факт, що вона помиляється, що земельна ділянка (яка складається з 2 ділянок) має форму трапеції, не приймаються [PERSON] до уваги. Будь-які подальші перемовини про те, що межі земельної ділянки встановлені фахівцями, відповідають законній межі та розміру земельних ділянок, власником яких вона є, не були переконливими для [PERSON] . Її прохання до [PERSON] віддати межові кілки їй або самостійно відновити їх розміщення на земельних ділянках були проігноровані. Неодноразово вона зверталась до Івангородської сільської ради як до власника земельної ділянки по [ADDRESS] з проханням не порушувати її право власності на земельні ділянки, припинити таке тривале порушення та вплинути на [PERSON] , яка є користувачем ділянки, які так само були проігноровані. Так само вона надавала Івангородській сільській раді всю технічну документацію, документи на право власності на спірні ділянки, пояснювала, що межа між ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] не проходить перпендикулярно до вул. Шевченка , що земельні ділянки мають форму трапеції. Разом із головою сільради була проаналізована шнурова книга, у якій містились виправлення саме відносно земельних ділянок її батька, власником яких вона є з 2008 р., та земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні [PERSON] . З березня 2009 р. [PERSON] самовільно перемістила межу, що поділяє їхні земельні ділянки на 2-3 метри вглиб її території, почала самовільно використовувати частину належної їй земельної ділянки, на якій садила картоплю та інші овочі. Із заявою від 27.09.2011 р. вона звернулась до Івангородської сільської ради щодо надання інформації з шнурової книги по земельній ділянці [ADDRESS] . Заявою від 28.10.2013 р. вона звернулась до голови Івангородської сільради про вжиття заходів щодо [PERSON] , яка порушує межі земельної ділянки. Її звернення було вкотре проігноровано. Після її звернення до Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області щодо порушення [PERSON] меж земельної ділянки, вона отримала відповідь від 19.02.2013 р. за № С-27 вих, яким Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області повідомила, що направлено клопотання про надання матеріалів, документів та іншої інформації, необхідних для здійснення державного контролю. На її чергове звернення до Івангородської сільської ради про відновлення меж земельної ділянки листом від 08.05.2014 р. за № 110 Івангородська сільська рада запропонувала їй звернутись по питанню встановлення межових знаків в кадастрове бюро, де були виготовлені документи. Крім того, в акті обстеження її приватизованої земельної ділянки в [ADDRESS] від 26.05.2014 р., складеного комісією в складі в.о. сільського голови [PERSON] та депутатів, повідомлено про те, що перевірити дійсні розміри земельної ділянки сільська рада не має можливості у зв`язку з відсутністю відповідних приладів. Про чисельні порушення інформувала Христинівський РВ УМВС, який листом від 03.06.2014 р. за № 3904 повідомив про те, що ознак кримінального правопорушення у діях [PERSON] щодо порушення меж земельної ділянки не виявлено. Також факт порушення її права власності та меж земельної ділянки, протиправне використання її земельної ділянки [PERSON] відображено у висновку від 03.06.2014 р., затвердженому начальником Христинівського РВ УМВС, відповідно до якого встановлено, що вона має у власності будинок по [ADDRESS] з присадибною ділянкою, яку в необрахованій частині використовує [PERSON] . У вересні 2015 р. вона вкотре звернулась до Івангородської сільської ради з метою встановлення межових знаків, на що листом від 24.09.2015 р. за № 265 Івангородська сільська рада проінформувала, що їй неодноразово встановлювались межові знаки. Комісією було перевірено, що встановлені межові знаки відповідають дійсності, що абсолютно не відповідає дійсності та не може бути підтверджено Івангородською сільською радою жодним актом чи іншим документом. В кінці вересня 2015 р., маючи на меті визначити межі своєї земельної ділянки згідно із правовстановлюючими документами та актом на земельну ділянку, вона разом із своїми рідними замурували 10 бетонних стовпів вздовж всієї межі земельної ділянки зі сторони розташування земельної ділянки, на якій розташований будинок [PERSON] . Після чого [PERSON] , користуючись її відсутністю, почала викопувати стовпи і складати їх на своєму подвір`ї. 18.10.2015 р. вона в телефонному режимі зв`язалась з дільничним [PERSON] та повідомила йому про протиправні дії [PERSON] . Дільничний категорично відмовився виїжджати на місце події та реагувати. Згідно з висновком від 21.10.2015 р., складеним дільничним Христинівського РВ УМВС щодо її заяви про порушення [PERSON] межі, остання пояснила дільничному, що викопала стовпчики, які вона закопала, та викинула їх на її територію. Листом від 28.12.2015 р. Івангородська сільська рада проінформувала її про те, що перед початком весняних робіт до неї виїде земельна комісія для встановлення межових знаків. На її звернення із заявою від 10.05.2016 р. до голови Івангородської сільської ради з проханням визначити межі її земельної ділянки та земельної ділянки, власником якої є Івангородська сільська рада, про що скласти відповідний акт, сільська рада листом від 10.05.2016 р. за № 117 рекомендував їй звернутись до тих органів, які проводили приватизацію. Отже, на її усні претензії та письмові звернення ані Івангородська сільська рада, ані [PERSON] не реагують та відмовляються від добровільного усунення перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою. Відповідачем [PERSON] був поданий відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позову відмовити. У відзиві зазначено, що у позові не зазначено, від якого саме майна слід звільнити земельні ділянки, яке майно належить їй, а яке сільській раді. Межові знаки є складовою документації із землеустрою, до якої вона не має ніякого відношення, а тому вона не може їх відновлювати. Так і сільська рада не має відношення до межових знаків. Питанням межових знаків займаються спеціалізовані органи державної виконавчої влади. У земельному конфлікті винуватцем є сама позивачка, оскільки правопопереднику [PERSON] та їй самій до приватизації земельних ділянок належали 0,29 га. Із заявою про безкоштовну передачу у власність звернулась [PERSON] стосовно 0,29 га, тобто стосовно земельної ділянки, яка фактично перебувала в її користуванні. Однак підрядна організація ПП «Данте» виготовила техдокументацію щодо приватизації на 0,3225 га, тобто на 325 кв. м більше, а сесія сільської ради помилково затвердила цю техдокументацію. Вона з 1983 р. користується земельною ділянкою площею 0,28 га, які закріплені за номером [ADDRESS] , сплачує податок на землю 35 років за 0,28 га. Права порушені її, а не [PERSON] [PERSON] є недобросовісною стороною. Відповідачами у позові умисно зазначені вона та Івангородська сільська рада без розмежування конкретної відповідальності. Між тим відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України органом вирішення земельного спору має бути Івангородська сільська рада. Фактично спір йде між нею та [PERSON] щодо меж земельних ділянок. При приватизації земельних ділянок [PERSON] включила собі у власність частину земельної ділянки, яка з 1983 р. перебуває в її користуванні. Позивачем [PERSON] була подана до суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] . У відповіді на відзив зазначено, що обставини, викладені відповідачем [PERSON] у відзиві на позов, не відповідають дійсності. Зокрема, щодо того, що [PERSON] з 1983 р. користується земельною ділянкою площею 0,28 га та сплачує податок на землю протягом 35 років за 0,28 га., що сесія сільської ради помилково затвердила технічну документацію на безкоштовну передачу їй земельної ділянки розміром 0,3225 га., що порушене право [PERSON] , а не її право. Хибним є твердження про необхідність розгляду спору між нею та [PERSON] Івангородською сільською радою. З 2008 р. вона неодноразово зверталась до Івангородської сільської ради для вирішення земельного спору щодо меж земельних ділянок та додержання правил добросусідства. Івангородська сільська рада проігнорувала її звернення, надсилаючи їй фактично відписки. У подальшому до суду також надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Івангородської сільської ради, [PERSON] про поновлення строку позовної давності, визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 03.01.2020 р. зустрічний позов був повернутий заявнику [PERSON] . Ухвалою суду від 02.09.2020 р. провадження у справі було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі № 706/132/20 за позовом [PERSON] до Івангородської сільської ради, [PERSON] , третя особа: ПП «Данте», про поновлення строку позовної давності, визнання рішення незаконним, визнання державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними, яка розглядається Христинівським районним судом. Постановою Черкаського апеляційного суду від 05.11.2020 р. вказану ухвалу скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, проте її інтереси у судовому засіданні представляла [PERSON] . За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Пояснила також, що підтвердженням порушень [PERSON] є фотографії, письмові відповіді сільської ради, які є в матеріалах справи. [PERSON] демонтувала кілки, які ПП «Данте» передало позивачці, сільська рада погодилась з цим. Майном [PERSON] , яке перебуває на земельних ділянках [PERSON] , є груди цегли, столи, садове приладдя, крім того посаджені овочі. Кожен раз [PERSON] розміщує нове майно. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю. Пояснила, що з 1983 р. проживає на нинішньому місці. Вона не викопувала стовпчики, які закопала позивач. Її майно на земельній ділянці [PERSON] не знаходиться. Груда цегли належить їй, але вона знаходиться на її земельній ділянці. Її криниця, яка була побудована в 1995 р., зараз знаходиться на земельній ділянці [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов, також пояснив, що межові знаки [PERSON] взагалі не видавались, кілки не є межовими знаками. Будь - яке майно [PERSON] на земельній ділянці [PERSON] не знаходиться. Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши письмові докази: копії державних актів на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,0725 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , виданих на ім`я [PERSON] , рішення Христинівського районного суду від 21.01.2008 р. про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинокпо [ADDRESS] ,технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 0,3225 га по [ADDRESS] , інші письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі рішення Христинівського районного суду від 21.01.2008 р. є власником житлового будинку по [ADDRESS] , а на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку від 16.10.2009 р. - власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,0725 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються копіями рішення суду та державних актів, наявними в матеріалах справи (т.1, а.с. 34,76, 77). Відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] , фактично користується земельною ділянкою за вказаною адресою, яка є суміжною із земельними ділянками [PERSON] . Власником цієї земельної ділянки зазначена Івангородська сільська рада. Позивач [PERSON] вважає, що відповідачі [PERSON] та Івангородська сільська рада чинять їй перешкоди у користуванні належними їй земельними ділянками, тому і просила суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками шляхом звільнення земельних ділянок від майна відповідачів та приведення їх у попередній стан із відновленням межових знаків згідно з каталогом координат кутів зовнішніх меж користування земельної ділянки по [ADDRESS] (дирекційні кути та внутрішні кути), визначених ПП «Данте», придатний для їх використання позивачем за цільовим призначенням. Позивач неодноразово зверталась до Івангородської сільської ради з питання усунення перешкод у користуванні належними їй земельними ділянками. Листом від 08.05.2014 р. № 110 (т.1, а.с. 85) виконком Івангородської сільської ради повідомив [PERSON] про те, що з питання встановлення межових знаків необхідно звернутись в кадастрове бюро, де виготовляли документи (державний акт на земельну ділянку). В акті обстеження земельної ділянки [PERSON] від 26.05.2014 р. (т.1, а.с.86), складеному комісією Івангородської сільської ради, зазначено, що сільська рада перевірити дійсні розміри земельної ділянки не може у зв`язку з відсутністю приладів та запропоновано [PERSON] звернутись в кадастрове бюро «Данте» для підтвердження розмірів земельної ділянки. Листом від 24.09.2015 р. № 265 (т.1, а.с. 89) виконком Івангородської сільської ради просив [PERSON] негайно припинити самозахват земельної ділянки, оскільки їй неодноразово встановлювали межові знаки і комісією було встановлено, що межові знаки відповідають дійсності. Листом від 28.12.2015 р. № 364 (т.1, а.с. 104) виконком Івангородської сільської ради повідомив [PERSON] , що звернення останньої розглянуте на сесії Івангородської сільської ради, депутати прийняли рішення про виїзд земельної комісії для встановлення межових знаків перед початком весняних робіт. У листі від 10.05.2016 р. № 117 (т. 1, а.с. 107) виконком Івангородської сільської ради рекомендував [PERSON] звернутися до тих органів, які проводили приватизацію земельної ділянки. Актом обстеження земельної ділянки від 08.06.2016 р. № 146 (т.1, а.с. 111) комісія Івангородської сільської ради запропонувала [PERSON] звернутись в кадастрове бюро «Данте» для підтвердження розмірів земельної ділянки. Листом від 13.06.2016 р. № 150 (т.1, а.с. 114) виконком Івангородської сільської ради повідомив [PERSON] про необхідність врегулювання розбіжностей з сусідкою щодо земельної ділянки на підставі Земельного кодексу України. Отже, в наданих стороною позивача письмових доказах - документах Івангородської сільської ради відсутнє будь - яке підтвердження порушення права позивача [PERSON] на земельні ділянки. Більш того, у листі виконкому Івангородської сільської ради від 24.09.2015 р. № 265 (т.1, а.с. 89) міститься вимога до [PERSON] негайно припинити самозахват земельної ділянки, що свідчить про порушення самою [PERSON] прав інших осіб на земельну ділянку. Крім того, позивач [PERSON] зверталась і до інших органів, зокрема, до поліції. Листом Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області від 03.06.2014 р. № 3904 (т.1, а.с. 87) повідомлено [PERSON] , що за результатами перевірки її звернення ознак кримінального правопорушення не виявлено, рекомендовано звернутись до суду. У висновку Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області від 03.06.2014 р. (т.1, а.с. 88) зазначено, що перевірку за повідомленням [PERSON] слід вважати закінченою. У змісті висновку, складеного дільничним інспектором поліції, є таке: «Виїздом СОГ на місце події встановлено, що гр. [PERSON] має у власності будинок в с. Івангород з присадибною ділянкою, яку в необрахованій частині використовує її сусідка гр. [PERSON] . Гр. [PERSON] від дачі пояснень відмовилась, мотивуючи тим, що в неї все щодо використання землі законно». Рекомендовано звернутися до суду. Листом Христинівського відділення поліції Уманського відділу ГУНП в Черкаській області від 29.01.2016 р. № 546 (т. 1, а.с. 99) повідомлено [PERSON] про проведення перевірки за її зверненням та приєднання вказаного звернення до висновку № 2429 від 21.10.2015 р. Висновком Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області від 21.10.2015 р. (т. 1, а.с. 100) закінчено перевірку за повідомленням [PERSON] . У висновку є запис про пояснення [PERSON] про те, що 18.10.2015 р. остання викопала дерев`яні стовпчики, які закопала [PERSON] (так зазначено у документі) на її території, та закинула стовпчики на територію [PERSON] , даний вчинок [PERSON] не погоджувала з [PERSON] , чому зі сторони [PERSON] є претензії, [PERSON] не відомо. Відповідно до листа ГУНП в Черкаській області від 12.02.2016 р. №20/с-8 (т.1, а.с. 105) підстав для внесення відомостей до ЄРДР за зверненням [PERSON] не вбачається. Аналогічний висновок міститься у листі Христинівського відділення поліції Уманського відділу ГУНП в Черкаській області від 11.06.2016 р. № 3622 (т.1, а.с. 112). У висновку Христинівського відділення поліції Уманського відділу ГУНП в Черкаській області від 11.06.2016 р. (т.1, а.с. 113), а позивачем надано лише копію першої сторінки цього висновку, зазначено про відсутність даних, які б вказували на наявність в подіях ознак кримінального правопорушення. Листом Христинівського відділення поліції Уманського відділу ГУНП в Черкаській області від 21.08.2019 р. № 4782 (т.1, а.с. 147) повідомлено [PERSON] , що підстав для внесення відомостей до ЄРДР немає. У довідці Христинівського відділення поліції Уманського відділу ГУНП в Черкаській області від 21.08.2019 р. (т.1, а.с. 148) викладено пояснення [PERSON] про те, що 05.08.2019 р. вона на своїй території збудувала загорожу для гусей, та пояснення Івангородського сільського голови [PERSON] про те, що [PERSON] незаконно відбирає в [PERSON] земельну ділянку, до [PERSON] звертались з проханням припинити самозахват землі, але [PERSON] продовжує вчиняти протиправні дії відносно [PERSON] . У висновку Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області від 03.06.2014 р. (т.1, а.с. 88) йде мова про те, що присадибну земельну ділянку [PERSON] в необрахованій частині використовує її сусідка [PERSON] і що це встановлено виїздом СОГ на місце події. Однак, вказаний документ не може бути використаний як доказ на підтвердження заявлених позивачем вимог, оскільки не відповідає вимогам ст. ст. 77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. У ньому не зазначено про обставини, що стосуються предмета доказування, - розміщення майна відповідачів на земельних ділянках [PERSON] , знищення межових знаків на цих земельних ділянках. Висновок складений органом, що відповідно до ст. 158 ЗК України не належить до органів, що вирішують земельні спори, який не має відповідного матеріального забезпечення для констатації факту порушення права особи на земельну ділянку. Крім того, висновок констатує стан речей у 2014 р., а не на дату звернення з позовом до суду, у висновку не зазначено, на підставі яких документів чи дій дільничний інспектор міліції, який складав документ, прийшов до такого підсумку. Висновок міліції не може бути доказом на підтвердження обставин використання однією особою земельної ділянки іншої особи. Одним із таких доказів у даному випадку міг бути висновок судової земельно - технічної експертизи, якою можливо було б встановити факти використання особою земельної ділянки іншої особи, розміщення на цій земельній ділянці чужого майна. Однак, сторона позивача у справі не заявляла клопотання про проведення такої експертизи. У разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (ст. 391 ЦК України). Статтею 152 ЗК України визначені способи захисту прав громадян на земельні ділянки (визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів) та встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельними ділянками у судовому порядку є наявність підтвердженого належними та допустимими доказами права особи (власності або користування) щодо земельних ділянок, а також підтверджений належними та допустимими доказами факт порушення цього права на земельні ділянки. Суд вважає, що факт порушення права позивача на земельні ділянки не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи. Позивач просила суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками шляхом звільнення земельних ділянок від майна відповідачів та приведення їх у попередній стан. Однак, у позовній заяві відсутні згадки про будь -яке майно відповідачів, яке знаходиться на земельних ділянках позивача [PERSON] . Стороною позивача суду не надано будь - яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини. У той же час відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд розглядає справи на основі принципу диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Іншими словами, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім доказів, зазначених вище, стороною позивача були надані суду фотографії, відповіді державних органів, зокрема, Христинівської райдержадміністрації. Однак, всі вони в силу положень ст. ст. 77-80 ЦПК України не можуть бути підтвердженням обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги сторони позивача. Що стосується межових знаків. У позовній заяві зазначено, що у технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, наявний акт про передачу на зберігання межових знаків від 28.08.2008 р., складений позивачем [PERSON] та представником ПП «Данте», згідно з яким [PERSON] прийняла на зберігання межові знаки у кількості 8 штук, які встановлені по периметру 402,43 м земельної ділянки загальною площею 0,3224 га. Копія акта наявна в матеріалах справи (т.1, а.с. 64). У позовній заяві також вказано, що після розміщення межових знаків ПП «Данте» восени 2008 р. [PERSON] без будь - якого дозволу демонтувала належним чином встановлені кілки, які визначали межі земельних ділянок [PERSON] . Прохання останньої до [PERSON] віддати межові знаки або самостійно відновити їх розміщення на земельних ділянках були проігноровані. На підтвердження вказаних обставин стороною позивача суду не надано будь - яких належних та допустимих доказів. Відповідно до ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. Аналогічне положення міститься в п. 4.2. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 р. Тобто, вимагати можна сприяння у відновленні межових знаків, а не їх відновлення, що є прерогативою виконавця робіт - юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням, мають сертифікованих інженерів - землевпорядників. Позивач не довела порушення її права користування земельними ділянками належними та допустимими доказами, а тому відсутні підстави для задоволення вимог щодо усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed