Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», третя особа [PERSON] про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу № 002602 від 30.11.2015 року недійсним та витребування безпідставно набутих грошових коштів, в обґрунтування якого вказала, що 30 листопада 2015 року між нею та «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено Договір фінансового лізингу № 002602 разом з додатками 1, 2 до нього, предметом якого є надання товариством їй послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу «Geely MK Cross». Відповідно до умов Договору, відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати [PERSON] предмет лізингу у користування на умовах, передбачених договором. На сайті OLX.UA, вона знайшла вищевказаний транспортний засіб за ціною 104 000 грн., та зателефонувала до продавця за адресою м. Одеса, вул. Маланова 6, їй роз'яснили, що дійсно таке авто є і зараз на нього акційна ціна 104 000 грн., оскільки продавцем авто є юридична особа, яка має на балансі всього два аналогічні автомобілі по старій ціні. Приїхавши в офіс у м. Одесі (вул. Маланова, 6), в усній формі представник відповідача роз'яснила, що дійсно таке авто є за ціною вказаною на сайті, і що вони повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 20800 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з нею буде укладено договір лізингу та протягом двох-трьох днів, обумовлений автомобіль буде доставлений до офіційного дилера, який найближче розташований до її місця проживання і, що з цього приводу з позивачем звяжеться менеджер головного офісу ТОВ «Лізингової компанії «Ваш Авто», який розташований у м. Києві по вул. Шовковична, буд. 42-44, для остаточного укладання договору купівлі-продажу за ціною, яка була зазначена в рекламному оголошенні у розмірі 104 000,00 грн. В той же день нею було сплачено рахунок на суму 20800 грн. Повернувшись після сплати коштів до офісу, менеджер надала на підпис договір, який тільки гортала та вказувала де підписувати та пояснила, що у разі якоїсь незгоди з договором, [PERSON] має право розірвати цій договір з поверненням їй сплачених коштів. Отримавши спірний договір на руки [PERSON] образу вказала на невідповідність обумовленої вартості від тієї ціни, яка була зафіксована в цьому договорі, адже вона була збільшена у два рази і становила 207\~900,00 грн., однак представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» [PERSON] запевнила, що ціна яку [PERSON] повинна сплатити за авто становить 104\~000,00 грн. і вона зафіксована. 02.12.2015р. до [PERSON] зателефонували з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» і повідомили, що машини ще не має, її ще не доставили до м. Києва та переконали, що авто буде доставлено 07.12.2015р.. 07.12.2015р. до [PERSON] знову зателефонували з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та повідомили, що машину знову ж таки не має та запропонували оплатити 100% вартості автомобіля на що позивачка дала відмову та повідомила про бажання розірвати договір. 08.12.2015р. [PERSON] приїхала до головного офісу відповідача, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42-44 та подала заяву про розірвання договору фінансового лізингу та повергнення сплачених нею коштів. 14.01.2016р. на електронну адресу [PERSON] надійшло повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу, але сплачені кошти в розмірі 20800,00 грн. поверненню не підлягають. Оскільки позивачка вважає дії ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» незаконними, вимушена звернутися до суду із даним позовом та просить визнати догові фінансового лізингу № 002602 від 30.11.2015р. недійсним, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений авансовий платіж у розмірі 20800,00 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, з підстав зазначених в позовній заяві, просить задовольнити їх. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судові засідання не з'являвся, заяви про розгляд справи без його участі або будь яких заперечень щодо позову до суду не надходили, тому суд, відповідно д о ч. 4 ст. 169 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Третя особа, [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, (ст. 627 ЦК України) Судом встановлено, що 30 листопада 2015 року між [PERSON] та «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено Договір фінансового лізингу № 002602 разом з додатками 1, 2 до нього, предметом якого є надання товариством їй послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу «Geely MK Cross» вартістю 8121,09 дол. США, що еквівалентно на час укладання договору 207900,00 грн., та передати його у користування позивачу, який в свою чергу зобов'язувався сплачувати щомісячні лізингові платежі в розмірі 126,43 долар США згідно графіку (а.с. 10-17). 30.11.2015 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивачка сплатила товариству адміністративний платіж на суму 20800,00 грн. (а.с.23). Після чого позивачем отримано примірник договору разом з додатками № 1, № 2, в яких зазначено марку, модель та вартість предмету лізингу. Згідно пункту 4.1 договору автомобіль передається у користування [PERSON] не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст.9 даного договору. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Закон України «Про фінансовий лізинг»\~визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу. Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Положеннями статті 16 Закону встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом під час розгляду справи, між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору фінансового лізингу. Частина 1 статті 227 Цивільного кодексу України вказує, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Як вбачається зі змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, підлягає сплаті за розгляд та підготовку документів для укладення Договору, та становить відсоток від вартості предмета Лізингу. Тобто адміністративний платіж - це одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору. Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору. Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не передбачається для лізингоодержувача. Одночасно, для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, з п. 10.14 Договору лізингу передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10% від суми достроково погашення. Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. В п.п.10.14, 12.4, 12.5, 12.6 Договору лізингу передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем, умовами договору не передбачено. Таким чином, забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидний дисбаланс між правами та обов'язками сторін. Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Законом України «Про захист прав споживачів», встановлено недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введені в оману споживачів, шляхом пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, позбавлення споживачів достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Згідно з положеннями ч. 1, п. п. 2, 4, 7 ч. 3, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Так, згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 названого Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норми статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України): по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно п. 12.13 Договору лізингу у випадку відмови від прийняття предмету лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір та вимагати від лізингоодержувача сплатити на користь лізингодавця неустойку (штраф) у розмірі 10 % від вартості предмета лізингу. У такому випадку лізингодавець не повертає лізингоодержувачу сплачені ним на виконання даного договору кошти. Суд вважає, що вказана стаття Договору суперечить положенням п. 4 частини 3 статті 18 Закону України « Про захист прав споживачів», оскільки, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору - є несправедливою умовою договору. В даному випадку адміністративний платіж є окремою оплачуваною послугою відповідача, тому неповернення і цих коштів суперечить п.4 та п.5 ч. вищевказаного Закону. Крім того, п. п. 8.1, 8.3 договору погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладення договору (8121,09 доларів США). За умовами договору, вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що у свою чергу відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» також є ознакою несправедливої угоди, а саме визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю /виконавцю, виробнику/ можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір без дотримання усіх передбачених чинним законодавством вимог, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, які виклав позивач. Також, суд вважає, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому є підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а договору - недійсним у відповідності до ст. 215 ЦК України. Разом з цим, позивачем до позовної заяви було долучено інформацію з Єдиного реєстру ліцензій, до якого є вільний доступ через мережу Інтернет, та в пошуковій системі за назвою «Лізингова компанія «Ваш Авто» або за ЄДРПОУ не було знайдено жодної ліцензії. Відповідно до ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання недійсний договору фінансового лізингу № 002602 разом з додатками №№ 1, 2 до нього від 30.11.2015 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь [PERSON] 20800 (двадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, сплачених згідно договору фінансового лізингу № 002602 від 30.11.2015 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню сплачений судовий збір, за таких обставин з відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна гривня) 20 копійок. На підставі наведеного,

Outcome: approved