Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей. Позов мотивований тим, що з 23.02.2006 р. вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 26.11.2020 р. Від спільного подружнього життя мають троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказуючи, що відповідач останнім часом не надає матеріальної допомоги на утримання дітей і домовленості з ним щодо розміру та добровільної сплати аліментів досягнути не вдалося, позивач просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує із викладених у ньому підстав, зменшує розмір позовних вимог і просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 08.12.2020 р. і до досягнення дітьми повноліття, відмовляється від стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та просить справу розглядати за її відсутності. Крім того зазначає, що не працює. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю з урахуванням зменшеного розміру вимог, погоджується сплачувати аліменти в розмірі по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08.12.2020 р. і до досягнення дітьми повноліття,від стягнення з позивача судових витрат, понесених у даній справі відмовляється та справу просить розглядати без його участі. Крім того зазначив, що не працює, є здоровим і працездатним, інших дітей на утриманні не має. Враховуючи, що в судове засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). За змістом ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог ст.184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 26.11.2020 р. було розірвано (а.с. 7), є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8-10). Діти проживають разом з позивачем. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між сторонами домовленості про розмір і порядок сплати аліментів в матеріалах справи немає. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог ст.ст. 180, 182 СК України бере до уваги те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, позивач не працює, регулярних доходів не має, а на утримання дітей, їх харчування, купівлю необхідного одягу щомісяця витрачає близько 7000 - 8000 грн., відповідач не працює, хоча є здоровою працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має. З огляду на вказане та виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти на дітей в розмірі по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, що відповідає вимогам ст.ст. 182, 184, 191 СК України. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що відповідно до положень ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, позивач та відповідач у заявах від 28.01.2021 р. вказали, що відмовляються від стягнення витрат на правову допомогу, то підстави для стягнення зазначених витрат відсутні. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, відповідач, реалізувавши передбачене ст.206 ЦПК України право, визнав позов повністю до початку розгляду справи по суті, то відповідно до вимог ч.1 ст.142 ЦПК України, п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави слід стягнути 50 відсотків судового збору - 420 грн. 40 коп. судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України та

Outcome: approved