Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 серпня 2013 року уклав договір дарування квартири, відповідно до умов якого, він передав безоплатно у власність неповнолітнього [PERSON], [INFO] квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір зі сторони обдарованого був підписаний його матір'ю [PERSON] Під час підписання договору дарування він невірно сприйняв фактичні обставини вчинення правочину, так як має вік 73 роки, є інвалідом 2 групи, стан його здоров'я незадовільний, що вказує на те, що він потребує та потребував сторонньої допомоги, так як не може в повній мірі самостійно себе обслуговувати.Просить суд, визнати договір дарування недійсним, так як він укладався при умові його довічного утримання, тобто даний договір укладений під впливом помилки. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи [PERSON] просив суд в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 22 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], від імені та інтересах якого на підставі свідоцтва про народження діє його мама [PERSON] укладено договір дарування, відповідно до якого останній отримав безоплатно квартиру [ADDRESS].(а.с. 4-6). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Так, судом встановлено, що на момент укладення договору дарування від 22 серпня 2013 року позивач досяг віку 73 роки, при цьому йому була встановлена 2 група інвалідності з 2007 року. З медичної документації хворого [PERSON] вбачається, що він спостерігається лікарями з 1995 року, а з 1997 року хворіє важними хронічними соматичними захворюваннями. Як вбачається з висновку експерта № 47 від 10 серпня 2017 року, то стан [PERSON] з моменту встановлення йому другої групи загального захворювання довічно (2007 р.) відповідає вираженій залежності хворого по наданню йому соціальних послуг, і потребує постійного догляду та сторонньої допомоги, у тому числі і на момент укладення договору дарування 22 серпня 2013 року. Таким чином, підписуючи договір дарування, будучи інвалідом, позивач думав, що підписує договір довічного утримання, так як він йому був необхідний . Сам факт прочитання та роз'яснення нотаріусом тексту договору дарування не свідчить про те, що позивач правильно сприйняв його зміст, а попередній вихід нотаріуса до заявника не підтверджений журналом виклику нотаріуса. Крім того, у позивача відсутнє інше житло, в якому би він міг проживати і після вчинення договору дарування він продовжує там жити. Таким чином, позивач невірно сприйняв фактичні обставини правочину, помилився,що вплинуло на його волевиявлення від час укладення договору дарування замість договору довічного утримання. Враховуючи наведенні обставини, а саме, похилий вік позивача, потребу в догляді, відсутність фактичної передачі, продовження користування квартирою після укладення договору, суд прийшов до висновку, що наявні підстави для визнання договору дарування недійсним. На підставі ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216 ЦК України,

Outcome: approved