Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , за межі України до Республіки Польща без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] , у її супроводі як матері дитини, строком з дня набрання рішенням законної сили і до 20 січня 2022 року, та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що з 25 квітня 2015 року до 2 листопада 2017 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу є неповнолітня дочка [PERSON] . Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 2 листопада 2017 року шлюб з відповідачем розірвано, неповнолітню дочку залишено проживати з нею. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 травня 2017 року ухвалено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі по 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З часу розірвання шлюбу вона з дочкою проживає окремо від колишнього чоловіка, і уже більше двох років самостійно опікується її вихованням, забезпечує її фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток. [PERSON] має можливість відвідувати їхню спільну дитину, жодних перепон вона у цьому йому не чинить. У неї склалися дружні стосунки з кількома жителями Республіки Польща, у тому числі із [PERSON] , а тому вона отримала можливість та має час від часу відвідувати вказана країну. Одночасно, щоб забезпечити належний рівень подальшого виховання та опіки своїй дитині, зважаючи на незначний вік дочки (чотири роки), остання повинна і надалі постійно проживати, перебувати спільно з нею, в тому числі під час відвідування нею Республіки Польща. [PERSON] не може забезпечити дитині опіку та виховання, оскільки він систематично виїжджає на сезонні заробітки в інші країни, тривалий час відсутній за місцем постійного проживання, а також він не має можливість приділяти достатньої уваги дитині внаслідок зловживання спиртним. Незважаючи на незначний розмір аліментів в сумі 700 грн. щомісячно, відповідач їх сплачує нерегулярно. Відвідування дочкою іншої країни надасть можливість розширити останній свій кругозір, набути нових знань та приємних вражень, оздоровитися. Вона отримала усне запрошення на відвідування Республіки Польща та має намір найближчим часом здійснити короткотривалу поїздку в цю країну зі своєю дочкою. Починаючи від 11 червня 2017 року громадяни України, які мають біометричні паспорти, можуть їздити до зони Шенген без віз та перебувати на території країн-учасниць Шенгенської угоди до 90 днів упродовж 180-денного проміжку часу. Однак, вона не може здійснювати таку поїздку, оскільки [PERSON] не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон. Її неодноразові усні прохання з`явитися до нотаріуса та надати відповідний дозвіл він кожного разу ігнорував та відповідав відмовою, не пояснюючи жодних причин свого рішення. Щоб їй з дитиною мати можливість час від часу відвідувати Республіку Польща за відсутності згоди та супроводу батька, необхідно отримати відповідне рішення суду. Зазначені дії жодним чином не шкодять її дитині та відповідають інтересам останньої. Вона жодним чином не має намір обмежити спілкування батька зі своєю дитиною. У відзиві на позовну заяву відповідач просить у задоволені позову відмовити у зв`язку з безпідставністю та незаконністю вимог позивачки. В обґрунтування заперечення зазначає, що викладені у позовній заяві доводи про неналежну участь у вихованні дитини, зокрема, внаслідок зловживання спиртними напоями є безпідставними, не доведені жодними доказами, він постійно спілкується з дочкою, в тому числі через засоби мобільного зв`язку, відвідує дошкільний заклад, в якому дитина навчається, гуляє з нею у парку, забезпечує її усім необхідним, одягом, продуктами харчування. Не актуальними є відомості, що зазначені у наданій позивачкою довідці про наявність заборгованості по сплаті аліментів, адже у відповідності до квитанції № 0.0.1554244728 від 16.12.2019 ним на користь позивачки сплачено аліменти у сумі 2289 грн. включно по 01.01.2020 року, і ним вчасно сплачено аліменти за січень та лютий 2020 року. Він ніколи не обмежував свою дочку у розширені світогляду, і у випадку звернення до нього позивачки з проханням надати відповідну заяву про дозвіл на виїзд з метою короткострокового відпочинку за кордон у певну країну та на певний строк він ніколи б не відмовився надати таку згоду, але позивачка до нього з таким проханням ніколи не зверталася. Він згідний надати їй заяву про дозвіл на виїзд дитини до Республіки Польща на період, що не перевищує 14 календарних днів з дати, яка буде зазначена позивачкою, якщо остання звернеться до нього, та згідний надавати такі заяви на кожну короткострокову поїздку дочки, при цьому такі поїздки мають плануватися з урахуванням відвідування дитиною дошкільного навчального закладу. Вважає, що суд не має права втручатися у його права як батька щодо дитини, надання дозволу на виїзд дитини за кордон протягом довгострокового періоду, про який просить позивачка, може мати наслідком не повернення дитини на територію України взагалі, він бажає щоб дочка жила на території України і у разі наміру позивачки залишитися проживати у Польщі ним буде ставитися питання про визначення місця проживання дитини з ним за місцем його проживання. У відповіді на відзив позивачка [PERSON] зазначає, що наведені відповідачем у відзиві твердження є неправдивими, останній раз відповідач спілкувався з дитиною у вересні 2019 року на день народження дочки, по телефону він бажає поспілкуватися з дочкою у нічний час, коли остання вже спить, зобов`язання по сплаті аліментів він не виконує належним чином, погашення аліментів ним здійснюється через тривалі проміжки часу, через 5-6 місяців і у тих випадках, коли відповідачу потрібно виїхати за кордон, на її неодноразові текстові повідомлення по телефону з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон відповідач не реагує, а коли ж вона зателефонувала йому, то він скидав її телефонні дзвінки. Уточнивши позовні вимоги, позивачка просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки [PERSON] за межі України до Республіки Польща без згоди батька у її супроводі як матері строком тривалістю 90 днів з дня набрання рішенням суду законної сили. 18 серпня 2020 року позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки [PERSON] за межі України до Республіки Польща без згоди та супроводу її батька [PERSON] у її супроводі як матері строком тривалістю 90 днів з 10 грудня 2020 року по 10 березня 2021 року, та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 840 грн., що пов`язані з оплатою нею судового збору, та у розмірі 2000 гривень, щопов`язані з наданням правничої допомоги. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю з викладених у позовній заяві підстав і позивачка пояснили, що за час поїзди, яку вона планує здійснити у період з 10 грудня 2020 року по 10 березня 2021 року, проте строком не більше 90 днів, дитина зможе відпочити, розширити свій кругозір, побачити іншу країну, проживати з дитиною буде у свого хорошого знайомого, який надав на це письмову згоду, і вона зобов`язується повернути дитину на територію України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Представники органу опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації Щерблюк Т.М. та Голубчук Т.П. у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечили, і Голубчук Т.П. підтримала у судовому засіданні наданий органом опіки та піклування висновок про доцільність поїздки дитини за кордон та відповідність її інтересам дитини. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представників органу опіки та піклування, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на таке. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктом 8 статті 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області 29 вересня 2015 року. Заочним рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 2 листопада 2017 року шлюб між сторонами розірвано, дитину [PERSON] залишено проживати з її матір`ю [PERSON] . З пояснень у судовому засіданні позивачки вбачається, що вона разом з дитиною має намір поїхати у гості до свого хорошого знайомого [PERSON] до Республіки Польща, де дитина зможе відпочити, побачити іншу країну, звичаї та традиції, які є у цій країні, розширити свій світогляд, але відповідач на її прохання згоди на виїзд дочки за межі України не надає. Згідно з наданим відповідачем відзивом на позовну заяву, він заперечує проти виїзду дитини за межі території України більше ніж на 14 днів. Законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітніх, неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Дозвіл малолітньої дитини за межі України (на підставі рішення суду) у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням строку його початку і закінчення. З матеріалів справи вбачається, що у разі тимчасового виїзду позивачки з малолітньою дочкою до Республіки Польща, останні матимуть де проживати, будуть гостювати у громадянина Республіки Польща [PERSON] у с. Клементовіце, Люблінського воєводства, та позивачка надала суду письмову заяву, згідно з якою зобов`язалася у разі надання їй судом дозволу на тимчасовий виїзд з нею дочки за кордон, повернути малолітню дитину на територію України після закінчення терміну тимчасового перебування у Республіці Польща. Згідно з висновком органу опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 28 серпня 2020 року № 1055/01-26/2-20, поїздка дитини за кордон відповідатиме її інтересам і доцільно надати дозвіл на тимчасовий виїзд дочки до Республіки Польща у супроводі матері. З цього ж висновку також вбачається, що відповідач [PERSON] не брав участі у засіданні при вирішенні органом опіки та піклування питання щодо доцільності виїзду дитини за кордон та відповідності поїздки інтересам дитини, оскільки і сам перебуває на території Республіки Польща. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на тимчасовий виїзд їхньої малолітньої дочки за кордон, а також враховуючи, що судом під час розгляду справи не встановлено жодних обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дочки сторін за межі України для тимчасового перебування з метою відпочинку, розширення світогляду, отримання нових вражень від поїздки, позитивних емоцій, та

Outcome: approved