Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області в якому просить визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Позивач у позовній заяві зазначає, що після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно до якого входить: - земельна ділянка площею 1,45 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Садівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Дане спадкове майно прийняв чоловік спадкодавця - [PERSON], оскільки проживав на час смерті із спадкодавцем, [PERSON]. [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - земельної ділянки площею 1,45 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Садівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] На вказане майно [PERSON], яка померла [INFO], було складено заповіт на її ім'я. [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте оформити спадщину нотаріус не зміг, в зв'язку з тим, що нею не подано у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. В даний час вона не може оформити в нотаріальній конторі спадщину в установленому законом порядку, тобто нотаріально, оскільки у встановлений строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала в зв'язку з тим, що вона не знала про наявність складеного заповіту та у зв'язку з незадовільним станом її здоров'я, що не дало їй можливості вчасно звернутись в нотаріальну контору та подати заяву про прийняття спадщини. Позивач, посилаючись на ст. 1272 ЦК України, просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті [PERSON] Позивач - [PERSON] в підготовче засідання не з'явилася, в позовній заяві просить розгляд справи проводити в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач - представник Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області в підготовче засідання не з'явився, суду подав відзив на позовну заяву по суті справи про визнання позову з підстав зазначених в позовній заяві та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У випадку визнання позову відповідачем та беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд відповідно до ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Садове Монастириського району Тернопільської області, у віці 73 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 18.06.2003 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Ще за життя, згідно матеріалів справи, [PERSON] належала: - земельна ділянка площею 1,45 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Садівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Як вбачається з заповіту складеного 06.12.2000 року в с.Садове Монастириського району Тернопільської області та зареєстрованого в реєстрі за №32, [PERSON] заповіла на випадок своєї смерті зароблений нею сертифікат на право на земельну частку пай серії [NUMBER] від 01.10.1996 року №251 і нараховані дивіденди де б вони не знаходились і з чого б вони не складалися, грошовий вклад в філії ощадбанку №6608/06, рахунок [NUMBER], рахунок 7152 з нарахуванням індексації, своїй дочці - [PERSON]. Щодо спадкового майна, яке належало [PERSON], а саме, земельної частки (пай), згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 01.10.1996 року №251, суд зазначає наступне. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. На підставі рішення V сесії ІV скликання Садівської сільської ради народних депутатів від 25.09.2002 року №20 [PERSON] 27.12.2002 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Щодо права спадкування за заповітом права на земельну частку (пай) суд зазначає наступне. За загальним правилом заповітом є особисте розпорядження фізичної особи з повною цивільною дієздатністю здійснене заповідачем особисто на випадок своєї смерті (ст.ст. 1233, 1234 ЦК України). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. 534 ЦК Української РСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як встановлено з матеріалів справи заповіт був складений на земельону частку (пай) проте в 2002 році [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Відповідно до ст. 544 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Даним правом спадкодавець [PERSON] за життя не скористалася, а тому належне їй майно в частині відкриття спадщини на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] підлягає спадкуванню за законом. Як вбачається з матеріалів справи вказане майно [PERSON] фактично успадкував її чоловік, як спадкоємець першої черги - [PERSON], що підтверджується довідкою №118/10-07 від 28.07.2017 року, виданою виконкомом Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області. Також судом з матеріалів справи встановлено, що на час смерті [PERSON], тобто на час відкриття спадщини, був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття [PERSON] спадщини у вигляді земельної ділянки згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та визнання за ним права власності на це майно в порядку спадкування необхідно керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Шлюбні відносини між померлою [PERSON] та [PERSON] підтверджуються наступними документами: -Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00019503280 сформованого 02.02.2018 року, згідно якого [PERSON] є дружиною [PERSON]. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що [PERSON], фактично є спадкоємцем за законом та прийняв спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В зв'язку з тим, що [PERSON] за життя не оформив спадкових прав на спадкове майно після смерті [PERSON], але фактично вступив у володіння та користування даним майном як спадкоємець за законом першої черги суд визначає, що власником даного майна після смерті [PERSON] був іі чоловік [PERSON] [INFO] в м.Бучач Тернопільської області, у віці 78 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Садівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 24.02.2006 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Ще за життя, як встановлено судом, [PERSON] фактично належала: - земельна ділянка площею 1,45 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Садівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи вказане майно [PERSON] успадкувала його дочка, як спадкоємець першої черги - [PERSON], [INFO]. Родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються: - Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно 20.08.1963 року, згідно якого [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON]; - Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00018962211 сформованого 02.11.2017 року, згідно якого [PERSON], [INFO], змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]»; - Свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Бучацького району 14.07.2000 року, зроблено запис за №136, згідно якого [PERSON] змінила своє прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», ім'я «[PERSON]» на «[PERSON]», по батькові «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а тому [PERSON] має право на спадкове майно після смерті [PERSON], як дочка спадкодавця та спадкоємець першої черги за законом. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Приписами ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до вищевказаного пункту зазначеної постанови, додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що пропустила встановлений у шість місяців строк для подання заяви про прийняття спадщини та не подала вказаної заяви, оскільки після смерті спадкодавця в неї були відсутні достатні кошти для оформлення спадщини та стан її здоров'я був незадовільний, що не дало їй можливості вчасно звернутись в нотаріальну контору та подати заяву про прийняття спадщини. Пропущення встановленого законодавством строку для подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини в зв'язку з незадовільним станом здоров'я та тяжким матеріальним становищем, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає об'єктивними труднощами, через які позивач не змогла реалізувати своє право на подачу заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини в установленому законом порядку. З врахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що позивач пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини з причини незадовільного стану здоров'я та тяжкого матеріального становища, що не дало об'єктивної можливості позивачу для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та враховуючи термін пропущеного строку для прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що позивач є спадкоємцем за законом і причини пропуску строку прийняття спадщини є поважними, а тому слід визначити позивачу [PERSON] додатковий строк - три місяці на подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

Outcome: approved