Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них, 31.07.2010 року, народився син [PERSON]. На даний час відповідач із сімєю не проживає, син проживає з нею і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач звернулась до суду з позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 300 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позові, просила їх задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечила (а.с.21). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалась своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] в судове засідання з розгляду справи по суті повторно не зявився, про час та місце розгляду справи щоразу повідомлявся своєчасно та належним чином, судовими повітками (а.с.17,20). Причини неявки суд не повідомлено, клопотання про відкладення розгляду справи не надано. Позов не оспорено, заяви про розгляд справи у його відсутності не надано. Суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 76, 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечила щодо такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом встановлено, що у сторін, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, 31.07.2010 року народився син [PERSON], батьком якого є відповідач [PERSON] (а.с.4,6). Згідно довідки, виданої виконкомом Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області №119 від 06.05.2016 року неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.5). Відповідач не проживає з позивачкою однією сімєю, в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обовязків утримувати дитину, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 60 ЦПК України не доведено. Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Встановленим судом фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців, а також те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що є істотною обставиною. Згідно ст. 184 СК України та роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платних аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд також враховує, що дитина проживає з матір'ю, яка має обмежені можливості її утримувати, а забезпечення потреб дитини вимагає значних витрат. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років встановлений починаючи з 1 січня 2016 року 1 455,00 грн., з 1 травня 1 531,00 грн., з 1 грудня 1\~637,00 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 05.10.2000 року «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 600,00 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і досягнення сином повноліття. Відповідно до п.п. 1,2 ст. 3 , п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно п.1 ст. 18 , п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Однак, зважаючи на норми ст. 184 СК України та з урахуванням положень частини 2 ст. 182 СК України, суд визначає аліменти у твердій грошовій сумі в чітко визначеному розмірі. Разом з тим розмір твердої грошової суми аліментів не повинний бути менше розміру, встановленого ч.2 ст. 182 СК України. Тому, суд приходить до висновку, про те, що відповідач зобов'язаний надавати на утримання дитини щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн., до досягнення дитиною повноліття. Вимога позивачки про встановлення мінімального розміру стягуваних аліментів, а саме не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до задоволення не підлягає. Таким чином, покладення судом на відповідача обов'язку надавати на утримання дитини аліменти в розмірі 600,00 грн. щомісячно, відповідає вимогам закону і враховує найвищі інтереси дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До судових витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позову. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення витрати на правову допомогу адвоката в сумі, підтвердженій фінансовим документом в розмірі 300,00 грн. (а.с.7) та судовий збір на користь держави в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial