Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання малолітніх та неповнолітніх дітей [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок зареєстровано за позивачем 05.11.2018, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. За згодою попереднього власника [PERSON] , законний представник - мати відповідачів була зареєстрована у вказаному будинку з 2006 року. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2020 [PERSON] визнана такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Під час судового розгляду справи [PERSON] без згоди і повідомлення позивача, зареєструвала за спірною адресою своїх малолітніх та неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказані особи жодного дня у спірному житлі не проживали, жодних речей та особистого майна у будинку не мають. Фактичне місце проживання відповідачів та їх законного представника невідоме, реєстрація відповідачів має формальний характер. Про реєстрацію відповідачів позивач дізналась за виставленими рахунками за житлово-комунальні послуги. З цих підстав просить суд задовольнити позов. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Законний представник неповнолітніх та малолітніх відповідачів належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явилась, причину своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за її відсутності. Представник третьої особи - Салати Н.П. , просила розглянути справу на розсуд суду. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В. 05.11.2018, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок [ADDRESS] (а.с.9-11). Право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно за договором зареєстровано 05.11.2018, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 143961745 (а.с.12). За таких обставин, позивач на теперішній час є єдиним власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2020 по справі №332/367/20, що набрало законної сили 12.05.2020, [PERSON] визнана такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Як вбачається із відповідей, наданих на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 04.06.2020, [PERSON] , [INFO] , з 12.02.2020 року, а [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 11.02.2020 року по теперішній час зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-24). Відповідно до довідки від 29.07.2020, виданої керівником квартального комітету № 48 Заводського району м. Запоріжжя, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але не мешкають та ніколи не мешкали за вказаною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно положень ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), зокрема, від вирішення такої вимоги, як про позбавлення права користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що відповідачі не є ані власниками, ані співвласниками спірного домоволодіння, договір найму житла з ними не укладався і вони не є членами сім`ї власника будинку позивача [PERSON] . Таким чином, оскільки позивач є власником вказаного будинку, але її право щодо володіння своїм майном порушується відповідачами, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved