Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовною заявою до суду просила визнати недійсним договір позики від 24.02.2014 р. укладений між нею та [PERSON] посилаючись на те, що 24 лютого 2014 р. нею була написана розписка [PERSON] відповідно до якої відповідач передала, а позивач отримала грошові кошти в сумі 7700 доларів США, вважає дану розписку фіктивною , так як відповідач не передавала їй вказані грошові кошти, дана розписка була гарантією повернення позивачем коштів іншим особам по укладених з ними договорах позики, просила суд визнати договір позики на підставі розписки від 24.02.2014 р. недійсним, посилаючись на його фіктивність. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали повністю, надавши пояснення згідно заявлених вимог. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов не визнала повністю, суду пояснила, що позивач 24.02.2014 р. взяла в борг у [PERSON] 7700 доларів США, що підтверджується розпискою між сторонами. У зв'язку із невиконаннями позивачем взятих на себе зобов'язань по поверненню боргу в строк обумовлений сторонами, [PERSON] звернулася до суду і судовим рішення від 31.10.2014 р. з позивача на користь відповідача за договором позики стягнуто 103 411 грн., позивачем в суді не доведено недійсності укладено між сторонами договору позики, а тому просила суд в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали та докази справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: 24 лютого 2014 р. року згідно розписки [PERSON] позичила у [PERSON] 7700 доларів США та зобов'язалася повернути їх у строк до 24 березня 2014р. [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала факт складання нею розписки та те, що підпис в ній було поставлено нею особисто. Судовим рішенням від 31 жовтня 2014 року Комсомольського районного суду м. Херсона за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 24 лютого 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11 лютого 2015 року залишено без змін, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто по укладеному договору позики 103411 грн., вказаними рішеннями встановлені, а тому відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України, не потребують доказуванню обставини відповідно до яких згідно розписки написаної [PERSON] остання отримала від [PERSON] готівкою 7700 доларів США та зобов'язалась повернути їх в строк до 24.03.2014 року. Згідно вищевказаних судових рішень доводи [PERSON] про те, що кошти від [PERSON] вона не отримувала, а розписку про отримання коштів написала, як гарантію під інший договір, до уваги не були прийняті, оскільки такі доводи не підтверджені належним та допустимими доказами. Відповідно до ст. 10 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог 57-60 ЦПК України. Згідно ст.203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам. На підставі ст. 215 ч.1 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Відповідно до ст. 234 ч.1,2,3 ЦК України - фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; фіктивний правочин визнається судом недійсним; правові наслідки визнання фіктивного правочину встановлюються законами. А поскільки, судовим рішенням, яке набрало законної сили, у цивільній справі при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] встановлено, що 24.02.2014 року між сторонами було укладено договір позики за яким [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 7700 доларів США, які зобов'язалась повернути до 24.03.2014 р., однак своїх зобов'язань за договором позики не виконала, борг не повернула, а тому суд встановив факт боргового зобов'язання та стягнув з [PERSON] борг на користь [PERSON] за договором позики, при цьому судом до уваги було не прийнято доводи [PERSON] про те, що кошти від позивача вона не отримала, а розписку про отримання коштів написала, як гарантію під інший борг, оскільки такі доводи не були підтверджені належними та допустимими доказами, а тому зазначені вище обставини відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України не повинні доказуватись при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Тобто, встановлені попереднім судовим рішенням обставини не повинні доказуватись у справі, що розглядається на даний час, так як у ній беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Посилання позивача для підтвердження заявлених вимог на показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], поданий до суду аудіозапис та договори позики укладені позивачем з іншими особами, судом до уваги не приймаються, оскільки, свідки [PERSON] і [PERSON], є відповідно чоловіком і сином позивача, а тому є заінтересованими у справі особами, із показань свідка [PERSON] вбачається, що йому про обставини справи, яка розглядається судом нічого не відомо, а подані позивачем до суду в обґрунтування заявлених вимог аудіо запис та договори позики укладені [PERSON] з [PERSON] та [PERSON], які не є сторонами у справі, що розглядається, а тому вони на думку суду, не стосуються предмету спору та не доказують наявності обставин фіктивності укладеного 24.02.2014 р. між сторонами договору позики. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено фіктивність укладеного 24.02.2014 року договору позики між сторонами, а тому заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed