Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 23 листопада 2018 року вона купила квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належала відповідачу по справі - [PERSON] . При підписанні договору купівлі-продажу квартири представник продавця [PERSON] гарантувала, що [PERSON] зніметься з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] в строк до 10.12.2018 року. До теперішнього часу відповідач не знявся з реєстрації у належній їй квартирі, чим обмежує її права, як власника квартири. Відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2015 року. Враховуючи викладене, позивачка просила усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Даниленко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №2305, та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.9-10,11). З довідки №1044, виданої 20.12.2018 року КП «Тепловодосервіс» Лозівської районної ради, повідомлення №178/02-24, виданого 14.02.2019 року Краснопавлівською селищною радою Лозівського району Харківської області, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.12,22). Відповідач в даному будинку не проживає з 2015 року, що підтверджується актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 20.12.2018 року (а.с.13). Позивачка не чинила ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу, особистих речей та майна, яке йому належить, в зазначеній квартирі немає. Доказів того, що відповідач виконує обов`язки по утриманню квартири та не втратив інтересу до спірної квартири, матеріали справи не містять. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖКУРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідач не входить до кола членів сім`ї власника квартири відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі F6-709цс16. Враховуючи зазначене, оскільки відповідач не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , та членом сім`ї позивачки, участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійно дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності підлягають задоволенню.

Outcome: approved