Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору служба в справах дітей Тячівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зазначила, що 1 лютого 2007 року був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, який за рішенням суду в подальшому було розірвано. Від даного шлюбу в них є дитина [PERSON], яка народилася [INFO]. Зазначила, що відповідач проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере матеріальної та будь-якої іншої участі у вихованні дитини. З моменту розлучення відповідач жодного разу не намагався відвідати дитину і не бачив її з того часу. З 8 квітня 2014 року за рішенням Тячівського районного суду відповідача зобов'язано сплачувати аліменти, однак цей обов'язок ні добровільно, ні за рішенням суду відповідач не виконує. Крім того, відповідач не цікавиться тим, на які кошти виховується дитина, де вона навчається, чим займається, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. На її прохання придбати дитині одяг або продукти харчування відповідач відмовляє, мотивуючи це тим, що він не вважає, що це його дитина. Вона змушена самостійно вирішувати усі матеріальні питання та питання виховання дитини без участі відповідача. Додатково дитина займається в гуртках, відвідує спортивні секції, навчається у дитячому садочку і ці заняття дитині потрібні для її духовного та фізичного розвитку. Службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї, в якій проживає дитина, та встановлено, що для неї створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться його успіхами та захопленнями, станом здоров'я, навчанням, не забезпечує таких базових речей як харчування, одяг, медичний догляд, лікування, не спілкується з дитиною та не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, грубо порушуючи таким чином вимоги ст.12 ч.1 Закону України «Про охорону дитинства». Взагалі відповідач веде антиморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, є агресивним, погрожує їй та дитині фізичною розправою. Крім того, відповідач постійно шантажує її та вимагає від неї гроші за надання ним дозволу на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку до родичів. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, на думку позивачки, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Усі обов'язки по утриманні і вихованні дитини виконує вона, дитині було створено усі необхідні умови для здорового фізичного та морального розвитку, духовного збагачення, а також забезпечено належне медичне обслуговування. Також, вона позитивно характеризується з місця роботи та з місця проживання, зарекомендувала себе як відповідальний співробітник та добрий сусід. Окрім того, зміна прізвища дитини ніяким чином не впливає на законні права, інтереси та обов'язки відповідача щодо дитини. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить його задовольнити Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснив, що він працює за кордоном та згоду на виїзд дитини за кордон він надає. Забезпечувати дитину матеріально він не відмовляється і заборгованості по сплаті аліментів він не має. Позивачка забороняє спілкуватися з дитиною та налаштовую доньку проти нього. Просять в задоволенні позову відмовити. Представник служби у справах дітейТячівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Ухвалою Тячівського районного суду від 6 лютого 2018 року позовні вимоги [PERSON] в частині зміни прізвища дитинив даній цивільній справі залишено без розгляду (а.с.54). Згідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6). Відповідно до довідки виконкому Грушівської сільської ради від 23 листопада 2017 року за №5242 до складу сім'ї [PERSON] входять: чоловік [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 8 квітня 2014 року з відповідача [PERSON] вирішено стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 650 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Відповідно до розрахунку Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області від 21 липня 2017 року за №13.10-42/2430 заборгованість [PERSON] по аліментах перед позивачкою станом на 21 липня 2017 року становить 4550 гривень (а.с.11). Довідками №5246 та №5247 від 24 листопада 2017 року, виданими Грушівською сільською радою, стверджується, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на даний час на території Грушівської сільської ради ніде не працюють та не займаються підприємницькою діяльністю (а.с.12-13). Згідно довідки Грушівської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 6 листопада 2017 року за №312 [PERSON] не цікавиться навчанням, вихованням та успіхами доньки [PERSON] (а.с.18). Відповідно до висновку органу опіки і піклування Тячівської райдержадміністрації від 02.08.2017 року за №237 розглянуто заяву [PERSON] про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], 2009 року народження. Зі слів [PERSON], батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків, участі у вихованні дитини не приймає, аліменти призначені рішенням суду на утримання дитини не сплачує, не цікавиться навчанням своєї доньки, згідно письмових свідчень сусідів батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків (а.с.16). Цим же висновком дано згоду на позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до розрахунку Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області від 29 грудня 2017 року за №5249 у відповідача [PERSON] відсутня заборгованість по аліментах перед позивачкою [PERSON] станом на 29 грудня 2017 року (а.с.48). Відповідно до нотаріально-посвідченої заяви відповідача [PERSON] від 1 березня 2018 року ним надано дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки [PERSON] в супроводі позивачки [PERSON] строком по 1 березня 2019 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що у 2012 році відповідач дитині не допомагав, взагалі до дитини не ходить, не турбується про неї. Заборгованість по аліментах заплатив у грудні 2017 року. Також, відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон і за час спільного проживання відповідач наносив позивачці тілесні ушкодження. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Зазначила, що відповідач нищив своє майно, програвав гроші в ігрові апарати. Після розірвання шлюбу відповідач один чи два рази зустрічався зі своєю неповнолітньою донькою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він являється рідним братом відповідача. Він особисто передавав від відповідача з Чехії 600 гривень, якій його дружина передала позивачці. Він боргував відповідачу 400 доларів США, з яких 200 доларів США на прохання брата дав відповідачці. Йому відомо, що коли відповідач приїхав з Чехії, він відніс дитині сумку з речами, але позивачка сказала, що дитина спить і не хотіла брати сумку, а тому вони залишили цю сумку на лавочці, яку потім позивачка принесла до нього додому. Брат від своє доньки Крістіни не відмовляється та згоден надати їй дозвіл на виїзд за кордон. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється хрещеною мамою Крістіни. Вона приходила до позивачки в гості, займалася з дитиною англійською. Інколи вони бачилися з відповідачем за кордоном, але відповідач ніколи не просив нічого передати щось доньці. Відповідач з моменту розлучення з дитиною не бачився. Коли вона була в Чехії, дитина потрапила в лікарню і вона про це повідомила відповідача, але той лише висловився нецензурними словами в адресу позивачки, а про стан дитини навіть не поцікавився. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється вчителем дитини. У шкільному життя дитини беруть участь мати і вітчим. Батько дитини не цікавився тим, як навчається дитина. Відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Пунктом 18 вказаної Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що матеріалами справи не доведено факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню і утриманню своєї неповнолітньої доньки [PERSON]. Суд вважає, що окреме проживання позивачки та відповідача після розірвання їх шлюбу та посилання позивачки як на доказ висновок органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який не підтверджений об'єктивними даними щодо цього, та посилання позивачки [PERSON] на те, що відповідач не бажає надавати їй дозвіл на виїзд дитини за кордон, ще не свідчить про ухилення відповідача [PERSON] від утримання та виховання своєї неповнолітньої доньки. Враховуючи наведене, суд вважає, що підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], передбачених ст. 164 СК України, не має, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Outcome: dismissed