Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася 16 лютого 2016 року до суду з позовом до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] року помер ії батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку [ADDRESS], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим 25.02.2003 року Маразліївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, але той факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] був виданий після його смерті, унеможливлює прийняття спадщини позивачем в нотаріальному порядку. Позивач зазначає, що інших спадкоємців немає. У зв'язку з чим позивач просить суд: встановити факт належності [PERSON], який помер [INFO] року земельної ділянки [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за законом, а саме на 1/2 частку земельної ділянки [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна заява, згідно якої виконавчий комітет Маразліївської сільської ради згоден з позовними вимогами, просить розглянути у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого відділом РАГС Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області. (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] являється донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб зі [PERSON], відповідно до якого позивачу було присвоєно прізвище [PERSON]. (а.с.12). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], після заключення шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON]. (а.с.13). Із матеріалів справи вбачається, що державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області, було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS], на підставі того, що правовстановлюючий документ на вищевказану земельну ділянку, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Маразліївською сільською радою 25 лютого 2003 року , був виданий після смерті спадкодавця. (а.с. 18-19). Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року (надалі -ЦК України 1963р.), то до спірних правовідносин слід застосовувати норми вказаного Закону. За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON] спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на земельну ділянку набувається в порядку, який існував на час його виникнення. У 2002 році питання набуття права власності на земельну ділянку регулювались Земельним кодексом в редакції з 1 січня 2002 року. У відповідності до ч.1 ст.125 ЗК України , право власності та право постійного користу\-вання на земельну ділянку виникає після одержан\-ня її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного кори\-стування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Проте, на вищевказане майно (земельна ділянка площею 4,41га),за життя [PERSON] не були отримані правоустановчі документи, за ним право власності не зареєстроване. 18.08.2002р. [PERSON] помер [INFO] року, а отже в момент смерті втратив правосуб'єктність, що включає в себе цивільну правоздатність - здатність мати цивільні права та обов'язки (ст. 9 ч.1 ЦК України 1963 року), та дієздатність - усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними. Із матеріалів справи вбачається, що державний акт на земельну ділянку площею 4,41 га, що розташована на [ADDRESS] виданий 25.02.2003 року, після смерті [PERSON], а отже, земельна ділянка площею 4,41 га, що розташована на [ADDRESS] не є спадковим майном і не спадкується за померлим, так як на день смерті право власності [PERSON] на вищевказане майно не набув. Закон не передбачає встановлення судом фактів належності нерухомого майна за померлими особами, що має місце в даному випадку. Таким чином, судом встановлено, що при житті спадкодавець [PERSON] у встановленому законом порядку не набув права власності на спірну земельну ділянку, а тому за таких обставин до складу спадщини вищевказане майно не входить, в зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними. На підставі викладеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed