Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. В позові вказувала, що 07.08.1999 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і прийняла його прізвище, її дошлюбне - Лашкіба. Шлюб зареєстрований Мигівською сільською радою Вижницького району, актовий запис №11. Від шлюбу 31.05.2000 року у них народився син - [PERSON], який проживає з нею. Зазначала, що з відповідачем не склалися нормальні подружні стосунки через різні характери та погляди на життя, немає взаєморозуміння, вони втратили почуття поваги та любові, в результаті цього сімейно-шлюбні відносини між ними припинилися, протягом трьох років проживають окремо, спільного господарства не ведуть. За таких обставин вона прийшла до висновку, що їх спільне життя неможливе, а примирення між ними суперечить її інтересам та інтересам їх сина, що має істотне значення. Питання поділу спільно-нажитого майна та визначення місця проживання дитини на даний час немає. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], що зареєстрований 07.08.1999 Мигівською сільською радою Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №11 та після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище «Лашкіба». Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належно повідомленою про місце, день та годину слухання справи, в адресованій суду заяві просила справу розглядати у її відсутності оскільки виїжджає за межі України, позовні вимоги підтримує повністю, на примирення не погоджується. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, про причини неявки суду не повідомив. Оскільки позивач не заперечує проти винесення заочного рішення то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.08.1999 року між сторонами зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №11, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження, серія І-МИ №013212 від 07.08.1999 року, виданого виконавчим комітетом Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. У шлюбі 31.05.2000 року народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-МИ №093932 від 27.03.2000 року, виданого виконавчим комітетом Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз'яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, спільно не проживають протягом трьох років, спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейних стосунків, позивач на примирення не згідна, вона довела, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дитини, їх сімя розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Також судом встановлено, що позивач після реєстрації шлюбу прийняла прізвище [PERSON]. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновити дошлюбне прізвище Лашкіба. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами. На підставі ст.ст.110, 112-114 СК України,

Outcome: approved