Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO] та визначення розміру аліментів на утримання дитини. 26.01.2021 року позивач подала позов про уточнення своїх позовних вимог, не змінюючи предмету позову, а лише з метою виправлення неточностей у анкетних даних відповідача. Уточнений позов прийнято до розгляду разом з первісним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.04.2013 року Постановою муніципалітету Пресненске м. Москви № 91-П встановлена опіка над неповнолітньою [PERSON] [INFO] , і визначено позивача [PERSON] опікуном [PERSON] . Дитина [PERSON] , ще до 2013 року, а з 2013 р. і по теперішній час постійно проживає з позивачем, яка повністю здійснюю її виховання, повне матеріальне забезпечення, оплату необхідного лікування та інші батьківські обов`язки. У свідоцтві про народження дитини [PERSON] , [NUMBER] від 04.06.2013 року з позначкою «повторно», відповідач вказана, як мати дитини, відомості про батька відсутні взагалі, в свідоцтві зазначений прочерк. Фактично з часу оформлення опіки над неповнолітньою [PERSON] і до теперішнього часу, більше семи років, відповідач не цікавиться дитиною, ухиляється від виконання будь-яких батьківських обов`язків, не вітає навіть дитину з днем народження і іншими святами. Дитина фактично вважає позивача матір`ю, так її називає, і не має іншої думки, хоча дитині відомо, що її біологічна мати [PERSON] (вона ж [PERSON] ). За більше ніж 7 років відповідач жодного разу не поцікавилась життям дитини, не приймала участь у її вихованні, не бачилась з нею, не надавала і не намагається надати ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавився її життям, не знає чим захоплюється дитина, що любить, до чого є схильність, яке в дитині хобі. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року закрито підготовче засідання, перейдено до розгляду справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, у позовній заяві вказувала, що не заперечує проти вирішення справи за її відсутності та в заочному порядку. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Служби у справах дітей у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надав. Письмового висновку відповідно до вимог ч.5 ст.19 СК України до суду не надійшло. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [INFO] у відповідача [PERSON] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , видане Тверським відділом РАЦС Управління РАЦС Москви, актовий запис №2052. Згідно з довідки ОСББ «Прогрес» № 424836 від 23.11.2020 р., позивач [PERSON] та її донька [PERSON] за місцем мешкання характеризуються позитивно, запитів від правоохоронних органів та державних органів або приватних осіб з приводу місця мешкання родини не надходило. Відповідно до довідки № 424837 ОСББ «Прогрес», позивач [PERSON] разом з донькою [PERSON] 2007 р.н. постійно мешкають в [ADDRESS] з 2018 року по теперішній час, родина характеризується позитивно, скарг і зауважень з часу проживання не надходило. Згідно довідки сусідки [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , яка засвідчена в належний спосіб головою ОСББ «Прогрес», громадянка [PERSON] та її донька постійно проживають з 2018 р. за адресою: [ADDRESS] . Родина [PERSON] є дружною і позитивною, [PERSON] завжди ввічлива, гарно одягнена. [PERSON] , приділяє достатньо уваги вихованню і турботи за донькою. Згідно довідки сусіда [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , яка засвідчена в належний спосіб головою ОСББ «Прогрес», громадянка [PERSON] та її донька постійно проживають з 2018 р. за адресою: [ADDRESS] . Родина [PERSON] є гармонійною, привітливою. Спілкування між матір`ю [PERSON] та донькою завжди привітне і дружнє. Родина спортивна. [PERSON] одягнена охайно. [PERSON] завжди може звернутись про сусідську допомогу. [PERSON] , приділяє достатньо уваги вихованню і турботи за донькою. Згідно довідки сімейного лікаря, [PERSON] , від 24.11.2020 р., він є сімейним лікарем ТОВ «ПЕРШИЙ КАБІНЕТ», та вже більше року спостерігає за здоров`ям [PERSON] . Довідкою, лікар підтверджує, що мати [PERSON] регулярно звертається до лікаря для проведення профілактичного огляду доньки, щеплень за календарем. Лікар задоволений комплексом лікувально-профілактичних заходів, які отримає дитини, завдяки турботі і увазі [PERSON] , психологічний стан дитини позитивний, ознак неврозів, перевантажень і надмірної збудливості не виявлено, дитина є охайною, доглянутою, одягненою згідно пори року, розвивається згідно віку. Лікар стверджує, що мати [PERSON] забезпечує доньку достатнім доглядом за станом здоров`я, в родині сприятлива психологічна атмосфера. Згідно довідки Д-595 від 24.11.2020 р. ТОВ «Київської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. «Британська міжнародна школа-Київ», учениця 9 грейді школи Печерського кампусу, [PERSON] [INFO] характеризується лише з позитивного боку, добра, чуйна, ввічлива, товариська і комунікабельна дитина. Опікун [PERSON] постійно цікавиться навчанням дитини, станом справ дитини у школі, відвідує усі шкільні заходи, пов`язані з розвитком та освітняним процесом учнів, приділяє достатньо уваги розвитку і вихованню дитини. Також у довідці зазначено, що оплату за навчання здійснює [PERSON] згідно з укладеним договором, інших поручителем та платників у договорі не зазначено, та в реєстраційній анкеті дитини ,окрім [PERSON] , не значиться. Згідно довідки № 0019/11-20 від 19.11.2020 р. ТОВ «Треніті-БС», тенісний клуб «Чемпіон», який відвідує [PERSON] , що [PERSON] відвідує заняття з великого тенісу регулярно, дитини має великий потенціал у спорті, приймає участь у районних, міських і міжобласних змаганнях, мати дитини - [PERSON] постійно цікавиться станом справ у дитини, повністю сплачує заняття дитини. Адміністрація закладу та тренер, ніколи не бачили інших осіб, які б приводили, або забирали дитину з тренування, окрім матері [PERSON] . Згідно відповіді на адвокатський запит, який долучений до позову, з МВС України, особа як [PERSON] до МВС України з будь-якими запитами не зверталась, з 2016 року по т.ч. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення в інтересах дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинутина інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Вищезазначений правовий висновок про переважність найкращих інтересів дитини над інтересами батьків викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №712/10623/17. Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органом опіки та піклування, не надано висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, щодо неповнолітньої [PERSON] , хоча законом визначено як обов`язок органу опіки та піклування надати зазначений висновок. На адресу суду 04.02.2021 року було надісланий лист, в якому третя особа повідомляє, що в супереч інтересам дитини, служба у справах дітей ініціювала розшук відповідача, для чого направлені відповідні запити до державних органів, саме тому, висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] немає. Враховуючи Постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення каратнтину та запровадження обмежувальних протиепідімічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої короновірусом SARS-CoV-2» та Постанови Кабінету Міністрів України вид 17.02.2021 р. № 104 про продовження карантинних заходів до 30 квітня 2021 року, суд вважає за можливим врахувати власноручний лист на адресу суду від дитини [PERSON] , яка наполягає на позбавленні відповідача батьківських прав щодо неї. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини за нормами ст.141,150,157 СК України, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. Право звернення до суду з даним позовом та правові наслідки позбавлення батьківських прав врегульовані нормами ст.165-166 СК України. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав, як вже зазначалось вище, є винятковим та крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Суд вважає, задля найкращих інтересів дитини, враховуючи те, що відповідач не проживає з дитиною, дитина вже більше 7 років проживає з опікуном, вважає її матір`ю та знаходження дитини повністю на її утриманні, що задовольняє на теперішній час потреби дитини у фізичному, духовному та моральному розвитку, першочергове значення для дитини є вирішення спору, а тому, суд вважає за доцільне встановивши повно і об`єктивно обставини справи, позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 19, 75, 80, 141, 164, 180-183, 191, 193 СК України, ст.1, 2, 17 Закону України «Про охорону дитинства», п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів»,

Outcome: approved