Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення суми основного боргу, процентів за користування позикою, 3-х % річних та індексу інфляції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. За договором позики [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000.00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 23.04.2014 року становить 112 474,53 грн., а [PERSON] зобов'язалася повернути [PERSON] суму позики до 15 січня 2012 року. Позивач зазначає, що в строк обумовлений між сторонами відповідач борг позивачу не повернула та всіляко уникає від повернення боргу. В зв'язку із зазначеним позивач вважаючи свої права порушеними просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу в розмірі 10 000,00 доларів США, проценти за користування коштами в сумі 1 637,05 дол. США, 3% річних в сумі 681,37 дол. США, індекс інфляції в сумі 311,41 дол. США. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили суд про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явилась, направивши до суду замість себе представника, яка в судовому засіданні позов визнала частково в сумі 8 500 дол. США, посилаючись на те, що відповідач повернула позивачу частину боргу в сумі 1 500 дол. США, однак зазначила, що письмові докази в підтвердження того, що відповідач частково повернула позивачу борг, у відповідача відсутні. Також представник відповідача заперечувала проти позову в частині стягнення з відповідача процентів за користування коштами, 3% річних та індексу інфляції, посилаючись на те, що іноземна валюта, яка є предметом позики не підлягає індексації. Суд, заслухавши пояснення сторін, присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01. 11. 2011 року [PERSON] позичила [PERSON] під розписку гроші в борг в сумі 10 000 дол. США (а.с.5). Згідно зазначеної розписки вбачається, що відповідач зобов'язалась повернути в строк до 15. 11. 2011 року суму в розмірі 5 000 дол. США та в трок до 15. 01. 2012 року суму в розмірі 5 000 дол. США. Позивач при зверненні до суду стверджує, що в строк обумовлений між сторонами, відповідач борг позивачу не повернула, що порушує права позивача, в зв'язку з чим позивач просила суд про задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково в сумі 8 500 дол. США, посилаючись на те, що відповідач повернула позивачу частину боргу в сумі 1 500 дол. США, однак письмових доказів в підтвердження того, що відповідач частково повернула позивачу борг суду не було надано. Позивач в судовому засіданні заперечувала проти того, що відповідач повернула позивачу частину боргу в розмірі 1 500 дол. США. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що позивач виконала свої договірні зобов'язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши останній грошові кошти в сумі, визначеній договором позики. Однак, у встановлений договором строк, відповідач не повернула позивачу борг, тим самим порушивши умови надання позики. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо того, що відповідачем було повернуто позивачу частину боргу в сумі 1500 дол. США, оскільки під час розгляду справи до суду не було надано доказів на підтвердження зазначених обставин, а позивач в судовому засіданні заперечувала проти тверджень представника відповідача. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В судовому засіданні представником відповідача було частково визнано позов, в частині суми боргу в розмірі 8 500 дол. США, з підстав зазначених вище. З огляду на наведене вище, зважаючи на заяву представника відповідача про часткове визнання позову, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 10 000 дол. США є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Також позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь проценти за користування коштами в сумі 1 637,05 дол. США, 3% річних в сумі 681,37 дол. США, індекс інфляції в сумі 311,41 дол. США. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти вищезазначених вимог позивача посилаючись на те, що іноземна валюта, яка є предметом позики не підлягає індексації. Суд, погоджується із запереченнями представника відповідача в цій частині, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової валюти України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Таким чином, визначення в договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України -гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. З огляду на зазначене вище, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 1542,33 грн.

Outcome: partial