Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на проживання. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що в даній квартирі також зареєстрована відповідач, однак остання з 2016 року за вказаною адресою не проживає, не оплачує комунальних послуг та не приймає участі в утриманні квартири. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визнати відповідача такою, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку - через оголошення на сайті судової влади. Заяви про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов не подала. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 09.09.2011 року [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , даний факт підтверджується витягом з державного реєстру правочинів від 09.09.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 3-6). Із копії будинкової книги вбачається, що за адресою [ADDRESS] , окрім позивача також зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 7-10). Відповідно до ст.ст. 319 ч.1, 321 ч.1, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно з якими власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений строк, проводиться в судовому порядку. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту за адресою [ADDRESS] , опитані сусіди підтвердили, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2016 року (а.с. ). Крім того, даний факт також підтвердив допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] .. Отже, як судом з`ясовано, за вказаною адресою [PERSON] не проживає з 2016 року. Доказів постійного проживання відповідача у вказаній квартирі всупереч ст. 81 ЦПК України суду не представлено. Таким чином, дослідивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає за можливе позов з наведених підстав задовольнити.

Outcome: approved