Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], де третя особа служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зазначила, що шлюб між нею та відповідачем було укладено 4 лютого 2006 року, який в подальшому рішенням Тячівського районного суду від 10.10.2012 року було розірвано. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей, а саме: [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з нею. Рішенням Тячівського районного суду від 13.09.2012 року з відповідача вирішено стягувати на її користь аліменти на утримання дітей в сумі 900 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття. З моменту винесення вказаного рішення по теперішній час відповідач належним чином не сплачує аліменти на утримання дітей, про що свідчить довідка Тячівського РВ ДВС від 14.07.2017 року за №2291 про наявний розмір заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 01.07.2017 року становить 48335 гривень. Також зазначила, що відповідач не підтримує з дітьми жодних зв'язків, не займається їхнім вихованням і піклуванням, не проявляє батьківську турботу, не забезпечує дітей належним чином. З характеристики Буштинської селищної ради від 10.07.2017 року за №102 вбачається, що відповідач не бере участі у вихованні своїх дітей, не проявляє щодо них турботи. На час звернення до суду вона виховує дітей самостійно, працює музичним керівником, веде домашнє господарство, чим забезпечує належні матеріальні побутові умови для нормального і здорового розвитку дітей. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини та додатково пояснили, що також причиною звернення з даним позовом до суду є також те, що відповідач [PERSON] не надає дозволу для виїзду неповнолітніх дітей за кордон. Вона мала можливість виїхати з дітьми за кордон на відпочинок, про те відповідач відмовився надати дозвіл на виїзд дітей за кордон Також позивачка зазначила, що одяг і продукти харчування дітям купляла і передавала мати відповідача, яка також, одного разу, надала їй кошти в сумі 7000 гривень на утримання дітей. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що кошти, які передавала мати відповідача позивачці, відповідач [PERSON] заробив за кордоном і передавав матері для того, щоб вона допомагала його дітям. У відповідача з позивачкою був конфлікт і вона заборонила відповідачу приходити до них додому. До школи і в садок відповідач до дітей не приходив, бо вони з позивачкою посварилися. Відповідач має бажання приймати участь у вихованні дітей, але діти налаштовані проти батька. Відповідач має намір сплатити весь борг по аліментах, у зв'язку з чим виїхав за кордон на заробітки. Також представник зазначила, що вся сім'я [PERSON] приймає участь у вихованні дітей. Борг по аліментах у відповідача виник тому, що його мати важко хворіла і потрібні були кошти на її лікування. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник служби у справах дітейТячівської районної державної адміністрації Монич К.П. в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що позивачка [PERSON] звернулася в органи опіки та піклування Тячівської РДА з питанням про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Дане питання було розглянуто комісією та винесено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO], їх батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.7, 8). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.10). Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила своє шлюбне прізвище [PERSON] на дошлюбне [PERSON], що стверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 28.11.2012 року (а.с.56). Відповідно до довідки виконкому Ганичівської сільської ради від 5 липня 2017 року за №1426 [PERSON] має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.12). Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2012 року з відповідача [PERSON] вирішено стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 900 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття (а.с.11). Згідно розрахунку відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції від 14 липня 2017 року за №2291 заборгованість [PERSON] по аліментах перед позивачкою станом на 1 липня 2017 року становить 48335 гривень (а.с.22). Відповідно до висновку органу опіки і піклування Тячівської райдержадміністрації від 26.04.2016 року за №150 розглянуто заяву [PERSON] про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зі слів [PERSON], батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків, участі у вихованні дітей не приймає, аліменти призначені рішенням суду на утримання дітей не сплачує, зовсім не цікавиться навчанням свого сина та жодного разу не відвідав батьківській збори. Згідно інформації Ганичівської сільської ради та письмових свідчень сусідів батько не навідувався до своїх дітей та не спілкується з ними (а.с.9). Цим же висновком дано згоду на позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. Довідками серії АВ №0358507 та №0575414 стверджується, що батьки відповідача [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], мають третю групу інвалідності (а.с.58, 61). Фіскальними чеками №104 від 21.09.2017 року та №107 від 20.10.2017 року підтверджується, що відповідачем [PERSON] сплачено позивачці аліменти на утримання дітей в розмірі 2000 гривень (а.с.57). Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердила, що вона являється матір'ю відповідача. Відповідач більше працював за кордоном, так як вдома роботу не знайшов, і передавав їй кошти на утримання дітей, які вона надавала позивачці. У 2015 році її син та позивачка помирилися і він всі квитанції про сплату аліментів віддав позивачці. Крім цього, вона на кошти, які їй передавав син, купляла одяг та взуття для дітей. Позивачка забороняла спілкуватися з дітьми і завжди питала, коли її син буде сплачувати аліменти. Її син надіслав позивачці 7000 гривень. Також зазначила, що позивачка та її батьки забороняли відповідачу приходити до них додому спілкуватися з дітьми. Вся їх сім»я приймає участь у вихованні та утриманні дітей і бажає надалі приймати таку участь. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з відповідачем вони сусіди. Їй відомо, що минулого року позивачка не відпустила дітей відпочивати до батька. Перед цим діти відпочивали в сім'ї [PERSON] і [PERSON] казав, що він хотів би жити у бабусі [PERSON]. На утримання дітей [PERSON] надсилає кошти матері, яка потім передає їх позивачці. Вона не бачила щоб спілкування батька з дітьми негативно впливало на дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з відповідачем вони є сусідами. Мати відповідача дуже любить дітей і постійно допомагає їм. Відповідач змушений їздити на заробітки, щоб утримувати дітей. Відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Пунктом 18 вказаної Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що матеріалами справи не доведено факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню і утриманню своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та доньки [PERSON] Суд вважає, що окреме проживання позивачки та відповідача після розірвання їх шлюбу та посилання позивачки як на доказ висновок органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який не підтверджений об'єктивними даними щодо цього, та посилання позивачки [PERSON] на те, що відповідач не бажає надавати їй дозвіл на виїзд дітей за кордон, ще не свідчить про ухилення відповідача [PERSON] від утримання та виховання своїх неповнолітніх дітей. Враховуючи наведене, суд вважає, що підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей, а саме: сина [PERSON] та доньки [PERSON], передбачених ст. 164 СК України, не має, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Outcome: dismissed