Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із цивільним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у землекористуванні. В ході судового розгляду до участі у справі залучено в якості співвідповідача дружину відповідача [PERSON], а також в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Вінницьку міську раду. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані наступними обставинами. Позивач є власником 2/5 частин будинковолодіння [ADDRESS]. Згідно договору від 30.08.1986 року між усіма співвласниками даного будинковолодіння було встановлено порядок користування реальними частками будинку. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2/84 від 21.01.1956 року за даним будинковолодінням закріплено земельну ділянку, площею 534 кв. м. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.03.2009 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS], відповідно до варіанту висновку експерта ОС-83 від 04.02.2005 року, яким позивачці у користування виділено земельну ділянку площею 200 кв. м., що позначена на відповідному плані жовтим кольором. Відповідач по справі [PERSON], який є власником сусіднього будинковолодіння [ADDRESS], встановивши огорожу, захопив земельну ділянку площею 70 кв. м., яка була виділена у користування [PERSON], чим порушив її законні права та інтереси. Крім того, встановленням даної огорожі відповідач обмежив позивачку у користуванні належним їй сараєм під літерою «з». Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] вимоги позову підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та висновки судової експертизи. Не заперечувала проти ухвалення по справі повторного заочного рішення суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення по справі повторного заочного рішення суду. Крім того, допитана в судовому засіданні в якості свідка, позивачка [PERSON] пояснила суду додатково наступні обставини. Встановлення огорожі, яка тепер порушує права [PERSON] як землекористувача, свого часу здійснювали невідомі їй робітники, які пояснили, що діють за вказівкою господарів будинку [ADDRESS]. Хто є власником будинковолодіння [ADDRESS] на даний час їй достеменно не відомо, але там постійно проживали і проживають тепер [PERSON], його дружина [PERSON], мати останньої та повнолітня донька відповідачів. Прізвища, імена та по-батькові останніх їй не відомі. Крім того, в іншій частині будинку [ADDRESS] проживає ще кілька родин. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Вінницької міської ради [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], а також відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідно до положень статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2/84 від 21.01.1956 року за будинком [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 534 кв. м. 01.03.1996 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни, відповідно до якого у власність останньої перейшли 2/5 частки жилого будинку із відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться у [ADDRESS]. Даний договір того ж дня було посвідчено державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Грабовенською Т.А. за реєстровим № 5-542. 12.03.1996 року [PERSON] провела державну реєстрацію свого права власності в КП «ВООБТІ». Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.03.2009 року по справі № 2-135/09 встановлено порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS]. Даним судовим рішенням [PERSON], відповідно до другого варіанту висновку експерта № ОС-83 від 04.02.2005 року, виділено у користування земельну ділянку площею 200 кв. м., що позначена на плані жовтим кольором. 24.01.2011 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз» на виконання вимог ухвали суду від 14.10.2010 року по даній справі складено висновок судової будівельно-технічної експертизи № 1003, на вирішення якої було винесено питання щодо наявності самозахвату земельної ділянки за адресою [ADDRESS], яка за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.03.2009 року виділена у користування [PERSON] - власником сусіднього будинковолодіггя за адресою [ADDRESS], [PERSON], і в разі його наявності, про визначення площі та конфігурації такої земельної ділянки. Згідно даного висновку судової будівельно-технічної експертизи, земельна ділянка, площею 22,0 кв. м., яка надана в постійне користування власникам будинку [ADDRESS] відповідно до рішення виконкому Вінницької міської ради № 2/84 від 21.06.1956 року, та яка виділена у користування [PERSON] відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.03.2009 року - самовільно зайнята та фактично перебуває у користуванні [PERSON], власника сусіднього будинку [ADDRESS]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2013 року по справі № 212/11903/2012 припинено право власності [PERSON] на ? частки будинковолодіння у [ADDRESS]. Відповідно до положень частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Відповідно до положень частини 1 статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно статті 62 ЦПК України, сторони, треті особи та їхні представники за їх згодою можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Заслухавши думку присутніх у судовому засіданні сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником 2/5 часток будинковолодіння [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2/84 від 21.06.1956 року за даним будинковолодінням закріплено земельну ділянку площею 534 кв. м. Частина даної земельної ділянки площею 200 кв. м. відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.03.2009 року, виділена у користування [PERSON] Конфігурація даної частини земельної ділянки визначена варіантом № 2 до висновку експерта № ОС-83 від 04.02.2005 року, яка є невід'ємною частиною вищевказаного судового рішення. В ході розгляду даної справи судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, згідно висновку № 1003 від 24.01.2011 року якої встановлено, що земельна ділянка, площею 22,0 кв. м., яка надана в постійне користування власникам будинку [ADDRESS] та яка виділена у користування [PERSON] відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.03.2009 року - самовільно зайнята та фактично перебуває у користуванні власників сусіднього будинку [ADDRESS]. Таким чином, доведеним є факт порушення прав та законних інтересів [PERSON] як землекористувача, оскільки частина виділеної їй у користування земельної ділянки площею 22 кв. м. за адресою [ADDRESS], самовільно захоплена іншими особами. В той же час, на переконання суду, в ході судового розгляду позивачкою не доведено факт порушення її прав землекористувача саме відповідачами по даному позову, а саме [PERSON] та [PERSON] Зокрема, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2013 року скасовано право власності на ? частки будинковолодіння [ADDRESS] за [PERSON] Хто на даний час є власником даного будинку позивачем не доведено. Суд бере також до уваги ту обставину, що [PERSON] допитана як свідок, пояснила суду, що у даному будинку крім відповідачів, проживають ще двоє повнолітніх осіб, які є їх близькими родичами, однак їх анкетних даних вона не знає. Крім того, в будинковолодінні [ADDRESS], крім родини відповідачів, проживає ще дві родини. [PERSON] як свідок також зазначила, що встановлення забору, яким порушено її права як землекористувача, здійснювали невідомі їй будівельники, які пояснили, що діють за вказівкою власників будинку [ADDRESS]. Таким чином, позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів, що огорожа встановлена саме відповідачами або за їх замовленням, не доведено хто саме на даний час є власником або користувачем будинку (його частини) [ADDRESS]. Суд, у відповідності до положень частини 4 статті 10 ЦПК України, роз'яснював позивачці її право на звернення до суду із відповідними клопотаннями про витребування доказів, а також роз'яснював її обов'язок щодо доведення своїх вимог. Однак, від [PERSON] до суду не надходило відповідних клопотань про приєднання до матеріалів справи належних і допустимих, у даному випадку, доказів чи відповідних клопотань про їх витребування. Відтак, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю в частині визначення належних відповідачів, які зазначені у позовній заяві та залучені в ході судового розгляду. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed