Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх неповнолітніх дітей та її утримання, через догляд за другою дитиною до 3-х років, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувала спочатку у фактичних шлюбних відносинах, а 09.09.2011 року зареєстрували свій шлюбу у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку. Відповідач є батьком неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З травня 2012 року шлюбні відносини вони припинили і проживають окремо. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання їхніх дітей не надає. На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за другою дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв'язку з чим потребує додаткових витрат на своє утримання. Просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання та утримання дітей по 1000грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 21 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти щомісячно на утримання дітей з усіх видів доходу ( заробітку ), починаючи з 14.02.2014 року з розрахунку - 1/3 частину до повноліття [PERSON], [INFO], ? частину до повноліття [PERSON],[INFO], але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку; стягнуто аліменти щомісячно на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітної плати ( доходів), починаючи з 14.02.2014 року до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до [INFO]. Вирішено питання судових витрат. Задовольняючи частково позов суд виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, але заявлений розмір аліментів є завеликим, оскільки у судовому засіданні встановлено, що дохід відповідача та наявність у нього третьої малолітньої дитини, на яку він сплачує аліменти, фактично унеможливлюють стягнення заявленої позивачем суми аліментів. В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, зменшиши розмір аліментів, бо розмір визначений судом складає 74,9% його заробітку, який перевищує допустимий розмір аліментів, визначений Законом України «Про виконавче провадження». На цей час його заробітна плата в середньому складає 1100грн. Вважає, що судом не дотримано статті 182 СК України та не враховано, що він ще сплачує аліменти на утримання третього малолітнього сина в розмірі 390грн. за договором. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач доводи апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити. Відповідач з рішенням згода, але підтвердила, що вона отримує соціальну допомогу у зв'язку з народженням дитини 948грн. та на дитину щомісячно по 130 грн. Апеляційний суд визнає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що сторони з 2006 року перебували фактичних шлюбних відносинах, а з 09.09.2011 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають неповнолітніх дітей:[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивача. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання своїх двох синів не надає. Згідно довідки з місця роботи відповідача, останній працює у ПП «Пром Снаб» та займає посаду «менеджер зі збуту», його щомісячний дохід становить 1300 грн. Згідно договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 18.03.2014 року, укладеного відповідачам з [PERSON], у якої народився син [PERSON],[INFO], сплачує аліменти на його утримання щомісячно в розмірі 390 грн. Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин і прийшов до обґрунтованого висновку відповідно до ст.ст.180,84 СК України, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу позивачу як на утримання двох дітей, які проживають разом з нею, так і на її утримання до досягнення другої дитини трирічного віку. Але вирішуючи питання розміру аліментів, судом першої інстанції не враховано визначення законодавством обмеження розміру відрахувань із заробітної плати. Так, відповідно до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів - п'ятдесят відсотків… Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. За ст. 128 КЗпП при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. На підставі викладеного, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального закону щодо обмеження розміру відрахувань із заробітної плати заслуговує уваги і визнає в цій частині рішення, таким що не відповідає ст. 213 ЦПК, тому за правилами ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розміру присуджених аліментів необхідно змінити. Ураховуючи норму частини 1 ст. 182 СК України, апеляційний суд визнає, що з відповідача слід стягнути аліменти: на утримання двох синів, які проживають з позивачем, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, починаючи з 14 лютого 2014 року, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитини відповідного віку до досягнення повноліття; на утримання позивача [PERSON] щомісячно в розмірі 1/8 частини усіх видів доходів, починаючи з 14 лютого 2014 року, до досягнення 3-х річного віку сином [PERSON], [INFO].

Outcome: partial