Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позові зазначала, що 22.08.1997 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який було розірвано 06.11.2007 року. Під час шлюбу народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Вони з відповідачем домовилися, що він добровільно буде виконувати зобов'язання по утриманню дочки, а відповідач написав заяву до бухгалтерії підприємства і щомісячно вона отримувала аліменти на картку. Посилаючись на те, що відповідач приховав від неї те, що він з січня 2007 року отримує пенсію, чим ущемляв інтереси дитини, просила суд на підставі ст. 191 СК України стягнути ? частину недоотриманих аліментів за минулий час у розмірі 30339,19 грн., стягнути аліменти у розмірі ? частина доходів відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. До початку слухання не змінюючи підстав позову позивач уточнила свої вимоги та остаточно просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь на утримання дочки аліменти у розмірі ? частини доходів (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання в межах суми платежу за один місяць. Стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки за період з 16 травня 2011 року по 16 травня 2014 року у розмірі ? частини недоотриманих аліментів за минулий час. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі на підставах викладених у позові. У судовому засідання відповідач позов визнав частково, а саме у частині стягнення з нього аліментів у розмірі ? доходів, в частині стягнення розміру недоотриманих аліментів позов не визнав, зазначаючи, що не ухилявся від обов'язку надання матеріальної допомоги дитини, навпаки, власноруч написав заяву про стягнення з нього аліментів до бухгалтерії підприємства, про те, що аліменти стягуються і з пенсії він не знав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до загальних норм права ст.ст. 180, 181 СК України обов'язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.08.1997 року до 06.11.2007 року (а.с.7,8) Судом встановлено і ніким не заперечується, що сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку- [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ( а.с.9). Дитина проживає разом із позивачкою [PERSON] та перебуває на утриманні останньої.. Позивач потребує матеріальної допомоги на дитину від відповідача на теперішній час, оскільки працює, проте має витрати на дитину, пов'язані з її соціально-побутовим забезпеченням. Цей факт визнаний сторонами у цій справі у судовому засіданні на не підлягає доказуванню в силу ст. 61 ч.1 ЦПК України. Крім того, судом встановлено, що відповідач працює на АТ «Запоріжсталь» обробник поверхневих пороків металу, обжимний цех, отримує у УПФУ в Орджонікідзевському районі пенсію. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 2 ст. 183 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Встановлено, що позов було подано позивачкою до суду 16.05.2014року. Позивач у своєму позові просила стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання дитини саме у 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснював, що інших дітей не має, працює і розуміє свій обов'язок утримувати дитину, позов в частині стягнення аліментів у розмірі ? частина доходів визнав у повному обсязі. Згідно із ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При вищевикладених обставинах, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON],[INFO], у розмірі ? частки від заробітку (доходу) [PERSON] але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 16.05.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні не інакше як на підставі доказів сторін. Згідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Вимога про стягнення аліментів з травня 2011 р. не підлягає задоволенню, оскільки, всупереч ч. 2 ст. 191 СК України позивачем не надано доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати, навпаки позивачем і не оспорюється той факт, що відповідач добровільно сплачував аліменти із заробітної плати написавши заяву до бухгалтерії, що не може бути розцінено взагалі як ухилення від сплати аліментів. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача. Позивач у своєму позові просила допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial