Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «ПУМБ» в особі Відділення №8 в м. Запоріжжя, третя особа [PERSON] про визнання недійними окремих умов договору споживчого кредиту та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить: 1. Визнати недійсними окремі умови договору споживчого кредиту, укладеного 12.03.2020 року між [PERSON] та АТ «ПУМБ», відділення №8 в м. Запоріжжя та оформленого заявою № [NUMBER] про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а саме: - розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 3,99% (2\~832,90 грн. щомісяця); - чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період (грн): 4\~805,43 щомісяця та 4\~805,12 (останній платіж); - реальна річна процентна ставка 98,8885%; - загальні витрати за споживчим кредитом 101\~995,17 грн; - загальна вартість кредиту 172\~995,17 грн.. 2. Зобов`язати АТ «ПУМБ», відділення №8 в м. Запоріжжя надати [PERSON] інформацію щодо поточного розміру його заборгованості за договором споживчого кредиту, а також щодо сум, які належить сплатити із визначенням дат сплати або періодів у часі, з урахуванням визнання недійсними окремих положень вказаного договору В обґрунтування позову зазначає наступне. 12.03.2020 року [PERSON] підписано наступні документи, що стали підставою для отримання від АТ «ПУМБ», відділення №8 в м. Запоріжжя, споживчого кредиту на 36 місяців в сумі 71\~000,00 грн.: заява №1001574656301 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб; Паспорт споживчого кредиту: GP X-sell ВСЕЯСНО (36) банківський переказ. Згідно із вказаними документами, загальна вартість кредиту (сума, яку третя особа має сплати Банку, окрім позики), складає 101\~995,17 грн.. Позивач перебуває з третьої особою в зареєстрованому шлюбі з 23.07.2005 року. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства) догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, кошти в сумі 101\~995,17 грн., які третя особа має сплатити відповідачеві згідно з укладеним договором споживчого кредиту, належить позивачу та третій особі на праві спільної сумісної власності. Позивач зазначає, що всі обставини, пов`язані з укладенням і виконанням Договору, стосуються не лише безпосередньо третю особу, але й позивача як його дружину, а права третьої особи, як споживача, порушені в зв`язку з укладеним ним правочином, одночасно є і порушеними правами позивача. З огляду на наведене, позивач, хоча і не є стороною Договору, але звертаючись до суду з цим позовом, має намір захистити саме свої порушені права та законні інтереси, що цілком відповідає ч.1 ст.4 ЦПК України. Також,\~позивач наголошує\~на тому,\~що Договір\~містить умови,\~які суперечать\~чинному законодавству,\~зокрема вимогамумов цього договору вимогам статей\~9, 11,12 Закону України про «Споживче кредитування», ст.633 ЦК України, ст.18,19 Закону України про «Захист прав споживачів», тому мають бути визнані недійними. В судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник позивач позов підтримав та наполягав на його задоволенні з підстав, зазначених у позові. Третя особа в судове засідання не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву не скористався. Суду надав письмові пояснення, у яких зазначає, що позивач не є стороною договору, тому йому не належить право вимоги про пред`явленому в суді позову. Вважає, що позов не підлягає задоволенню. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволенню позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.03.2020 року третьою особою - [PERSON] підписано наступні документи, що стали підставою для отримання від АТ «ПУМБ», відділення №8 в м. Запоріжжя, споживчого кредиту на 36 місяців в сумі 71\~000,00 грн.: заява №1001574656301 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб; Паспорт споживчого кредиту: GP X-sell ВСЕЯСНО (36) банківський переказ. Згідно із вказаними документами, загальна вартість кредиту (сума, яку третя особа має сплати Банку, окрім позики), складає 101\~995,17 грн.. Позивач перебуває з третьої особою в зареєстрованому шлюбі з 23.07.2005 року. Звернувшись до суду з даним позовом,\~позивач,\~у якості правової підстави для визнання недійсним договору окремих умов споживчого кредиту, посилається на невідповідність умов цього договору вимогам статей\~9, 11,12 Закону України про «Споживче кредитування», ст.633 ЦК України, ст.18,19 Закону України про «Захист прав споживачів» Правовою підставою для звернення до суду за захистом своїх прав позивач послалась на положення\~статті 60 СК України\~та вказує на те, грошові кошти які на виконання умов кредитного договору укладеного третьої особою [PERSON] повинен сплати [PERSON] , належать позивачу та третій особі на праві спільної сумісної власності. Позивач вважає, що на правовідносини між нею і банком поширюються положення\~Закону України «Про захист прав споживачів», порушення яких при укладенні кредитного договору з її чоловіком, є підставою для визнання такого правочину недійсним.\~\~ Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства) догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною першою\~статті 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі\~статтею 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей\~3,\~15, ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Положення\~статті 60\~СК України не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.2 Закону України про «Споживче кредитування» , метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами. Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що цей Закон\~регулює відносини\~між кредитодавцями,\~кредитними посередниками\~та споживачами\~під час\~надання послуг\~споживчого кредитування. Цей\~Закон не\~поширюється на: 1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця. Споживачем, права якого захищаються на підставі\~Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. В даному випадку позивач, як дружина позичальника, не є споживачем за цим договором, тому її доводи про порушення законодавства про захист прав споживачів при укладенні кредитного договору, є безпідставними. Стаття 60 СК України\~не наділяє другого з подружжя статусу споживача за укладеним іншим з подружжя кредитним договором. Таким чином позивач не є споживачем банківських послуг за укладеним між банком та її чоловіком кредитним договором, а отже у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню норми\~Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки позивач у спірних правовідносинах не є споживачем, то на нього не поширюється дія цього\~закону\~на спірні правовідносини, в тому числі щодо недійсності правочину з тих підстав, з якими позивач пов`язує його недійсність. Інших доказів, які б підтверджували, що оспорюваним правочином порушено її права та інтереси, позивач не надала, як і не довела, що зміст правочину суперечить цивільному законодавству, або сторонами кредитного договору під час вчинення правочину не додержано вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 ЦК України. Факт порушення прав позивача при укладенні оспорюваного правочину не встановлено, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відмову у позові за безпідставністю позовних вимог. Таким чином, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю. На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved