Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування заяви зазначила, що 27 грудня 2005 року у місті Родинське Донецької області померла її баба [PERSON]. 22 квітня 2004 року остання склала заповіт, яким все належне їй майно та майнові права у випадку її смерті, зокрема право на земельну частку (пай) в землях КСП «40 років Жовтня» Добропільського району розміром 9.5 га в умовних кадастрових гектарах, заповідала позивачу. 17 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, але їй було відмовлено у звязку з пропуском 6-місячого строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску цього строку вважає перебування на момент смерті бабусі у стані вагітності та інвалідність її чоловіка [PERSON], який є інвалідом ІІ групи і за яким вона також здійснювала догляд. Через ці обставини у неї бракувало часу для оформлення своїх спадкових прав. Просить суд визначити додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила, що її рідна баба [PERSON] померла у грудні 2005 року. Вона знала, що після її смерті протягом 6-ти місяців потрібно подати заяву про прийняття спадщини, але пропустила цей строк, оскільки була вагітною, і наприкінці березня 2006 року народила другу дитину. Здійснювала за новонародженою догляд. Також її чоловік з травня 2006 року визнаний інвалідом ІІ групи, і вона його постійно доглядала. Через ці життєві обставини у позивача не було часу оформити спадщину. Зараз, у листопаді 2017 року, вирішила звернутись до нотаріусу, оскільки діти вже дорослі, і з'явився час для оформлення документів на спадщину. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Посилаючись на судову практику, вважає, що наведені позивачем обставини пропуску строку прийняття спадщини не можуть визнаватись поважними, і з врахуванням того, що з часу народження дитини у 2006 році і на день звернення до нотаріуса минуло вже майже одинадцять років, просила відмовити у заявлених позовних вимогах. Вивчивши позовну заяву та надані сторонами докази, вислухавши пояснення позивача, позицію представника відповідача, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що 27 грудня 2005 року померла [PERSON] у віці 88 років згідно свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Родинської міської ради 28 грудня 2005 року (а.с.5) В матеріалах справи є копія заповіту від 22 квітня 2004 року, засвідченого секретарем Никанорівської сільської ради [PERSON], про те, що [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де воно б не знаходилось і з чого б не складалось, заповідала своїй онучці [PERSON] (а.с.6) Інших належних документів, що підтверджують відповідно спорідненість позивача і померлої [PERSON], в судове засідання позивачем не надано. Позивач 17 листопада 2017 року звернулась до Добропільської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої 27.12.2005р. [PERSON], проте нотаріус постановою від 17.11.2017р. відмовив їй у видачі такого свідоцтва у звязку з порушенням шестимісячного строку подачі заяви про прийняття спадщини з дня відкриття такої спадщини і відсутності доказів про постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.7) За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч. 1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за Законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й Закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття такої спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом ч.3 ст.1272 ЦК України, та розясненнями, що містяться в абзаці 6 п.24 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Зважаючи на судову практику ВСУ, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Такими причинами позивач називає перебування її у декреті у звязку з народженням дитини та інвалідність чоловіка, необхідність догляду за цими особами, та бракування через це часу для оформлення спадщини. Отже, суд вбачає, що ані обєктивних, ані непереборних, ані істотних труднощів чи перешкод для звернення до нотаріусу для прийняття спадщини особисто у [PERSON] не існувало. Тривалої хвороби, перебування спадкоємця за межами України або інших непереборних обставин, які б унеможливлювали звернутись позивачці до нотаріуса, не було. До того ж, інвалідність члена сім'ї, встановлена з 01 травня 2006 року згідно довідки МСЕК №014970, на яку посилається позивач (а.с.11), не може бути взято судом до уваги як доказ поважності причини пропуску строку, так як неможливість звернення до нотаріуса має стосуватись саме позивача. При цьому позивач із заявою про прийняття спадщини могла звернутись до народження дитини та до моменту встановлення інвалідності її чоловіка, чого вона не зробила. При винесенні рішення у справі суд звертає також увагу на те, що звернення до нотаріуса [PERSON] відбулось зі спливом більш як 11 років після смерті спадкодавця, тобто зі значним пропуском встановленого для цього шестимісячного строку, визначеного ч. 1 ст.1270 ЦК України. В силу ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести наявність обставин та подати в їх обґрунтування належні та допустимі докази. Доказів існування об'єктивних, непереборних або істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачем в судове засідання не предявлено. У звязку з викладеним, в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed