Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. В позові вказувала, що 28.07.2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Іспаської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №18 і прийняла його прізвище [PERSON]. Її дошлюбне прізвище - [PERSON]. У шлюбі [INFO] року народилася дочка [PERSON]. Посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, по причині зловживання спиртними напоями, безпричинних ревнощів, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, в результаті чого сімейне життя припинилося, спільного господарства не ведуть. При таких обставинах їх спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. Просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, який зареєстровано 03.07.2003 року у виконавчому комітеті Іспаської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №18, неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] залишити на її вихованні та покласти на відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належно повідомленою про місце, день та годину слухання справи, що підтверджується її розпискою, в адресованій суду заяві позов підтримала, просила справу розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, що підтверджується його розпискою, в адресованій суду заяві просив справу розглядати у його відсутності, позов визнав, на примирення не погоджується, оскільки надані два місяці на примирення результату не дали. Вважає, що їх сім'я розпалася. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.07.2003 року між сторонами зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Іспаської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №18, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] від 28.07.2003 року, виданого виконавчим комітетом Іспаської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. У шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 02.09.2004 року, виданого виконавчим комітетом Іспаської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз'яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, на примирення не згідні, а отже ї їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, їх сім'я розпалась остаточно, а тому вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами. Вирішуючи питання про залишення неповнолітньої дитини на виховання позивача, суд вважає доцільним у задоволенні цієї вимоги відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Крім того, спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються органом опіки та піклування за заявою батька, матері дитини, як визначено ст.158 СК України. Суд роз'яснює, що спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються судом у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ст.159 СК України). З позову вбачається, що спору про участь батьків у вихованні дитини між сторонами немає, і органом опіки та піклування не вирішувався. Вимога щодо визначення місця проживання дитини перед судом не ставиться. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача судового збору відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.110, 112-114 СК України,

Outcome: partial