Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 13.10.2016 за участю його автомобіля та автомобіля [PERSON] сталась ДТП, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. 28.10.2016 Глобинським районним судом Полтавської області [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вартість заподіяного матеріального збитку, спричиненого їй становить 134848,31 грн. Також нею була сплачено кошти за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 1000 грн. Крім того, їй була заподіяна моральна шкода, оскільки тривалий час після ДТП їй довелось користуватись громадським транспортом, що викликало суттєві незручності. Також через відсутність особистого транспортного засобу їй довелось відмовитись від деяких справ, що спричинило проблеми з роботою. Моральну шкоду вона оцінює в 15000 грн. ПАТ СК «Еталон» частково відшкодувала матеріальний збиток в розмірі 48178,40 грн. Посилаючись на вказані обставини, уточнивши позовні вимоги позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 86669,91 грн суму невідшкодованого матеріального збитку; 15000 грн моральної шкоди; 1000 грн вартість експертного автотоварознавчого дослідження та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник відповідача, [PERSON], проти задоволення позову заперечував. Вказав, що позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би міг підтвердити розмір заподіяної, як матеріальної шкоди, так і моральної шкоди. Третя особа, ПАТ СК «Еталон», в судове засідання не зявилось, про час та місце розгляду справи повідомлялось належним чином, про причини неявки суду не повідомило. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 28.10.2016 у справі №527/2148/16-п [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Судом встановлено, що [PERSON] 13.10.2016 близько 20:20 год. на а/д Пироги-Градизьк, керуючи автомобілем ВАЗ 21103, державний номерний знак [NUMBER] не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та допустив виїзд на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП тілесних ушкоджень ніхто не отримав, автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 237373, власником транспортного засобу «Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON]. В п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ст.1166,1167 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В ст.1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №154 від 26.10.2016 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику транспортного засобу «Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER] з врахуванням втрати товарної вартості складає 134848,31 грн. Вартість експертного автотоварознавчого дослідження склала 1000 грн, що підтверджується рахунком-фактурою від 24.10.2016. Оплата позтвачем вказаних витрат підтверджується копією квитанції від 25.10.2016. Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] вказав, що автотоварознавче дослідження було проведено відповідно до методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 N 142/5/2092. Підтвердив правильність визначеної ним вартості матеріального збитку. Суд погоджується із твердженням представника відповідача про те, що висновок автотоварознавчого дослідження не може вважатись висновком експерта, в розумінні ст.66 ЦК України. Разом із тим, суд наголошує, що вказаний висновок є допустимим доказом, підтверджуючим розмір завданих позивачу збитків. Кошти, сплачені позивачем за проведення цього дослідження також є збитками, в розумінні ст.22 ЦК України, а тому можуть бути стягнуті з особи, яка завдала шкоду. Також суд відзначає, що відповідачем та його представником не було заявлено клопотання про проведення судової експертизи з метою визначення вартості матеріальної шкоди, завдано позивачу внаслідок ДТП Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] відповідачем, [PERSON], не було надано суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів. З огляду на те, що [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП, внаслідок якої позивачу було завдано матеріальну шкоду, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди та вартості проведення експертного автотоварозначого дослідження. При визначені розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд приймає до уваги те, що ПАТ СК «Еталон» було виплачено страхове відшкодування в сумі 48178,40 грн, що не заперечувалось сторонами. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 86669,91 грн та вартість проведення експертного автотоварозначого дослідження в сумі 1000 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі Постанова), до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В п. 9 Постанови визначено, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На думку суду, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в сумі 15000 грн задоволенню не підлягають. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1289,39 грн, що становить 85,39% від розміру сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial