Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн., заподіяною смертю сина позивача - [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.09.2017 року в м. Олександрії пасажирський потяг №12 сполученням «Київ-Новоолексіївка» на 350 км, пікет 1, 2, здійснив наїзд на сина позивача - [PERSON] , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень загинув. 25.09.2017 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017120070002848 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 30.09.2017 року кримінальне провадження №12017120070002848 закрито. В ході досудового розслідування було проведено судово-медичну експертизу трупа [PERSON] , в результаті якої було встановлено, що смерть [PERSON] знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Вказує на те, що зазнала моральної шкоди та сильних душевних страждань через втрату сина, яку вона оцінює в розмірі 500 000,00 грн. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що смерть потерпілого настала винятково внаслідок його вини у недотриманні вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а відтак відповідач взагалі не повинен нести майнову відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду. Крім того, зазначає, що позивачем не надано доказів, щоб підтверджували обсяг пережитого нервового стресу та сильних душевних страждань. Просив суд, відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові. Додатково пояснив, що 25 вересня 2017 року в м. Олександрія, потяг, належний АТ «Укрзалізниця», здійснив наїзд на [PERSON] , внаслідок чого останній помер. Наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між наїздом потягу і смертю потерпілого, підтверджено висновком судово-медичної експертизи. Належність локомотиву потягу саме АТ «Укрзалізниція» підтверджено відповідною довідкою. Позивач є матір`ю [PERSON] . Смертю сина позивачу завдано моральну шкоду. Смерть сина повністю змінила життя позивача, оскільки він був єдиним чоловіком в її житті, який надавав моральну, фізичну та матеріальну допомогу позивачу, яка є пенсіонером з 2011 року. Їй завдано душевну травму, яку неможливо відновити. Просив стягнути зазначену суму моральної шкоди з позивача, як власника джерела підвищеної небезпеки. Також зазначив, що позивач не просить стягувати з відповідача судові витрати, розмір яких зазначений у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача - адвоката Кучер М.М. заперечувала проти позову з підстав, зазначених у відзиві. Додатково пояснила, що за фактом наїзду потягу на [PERSON] було внесено відомості до ЄРДР. Згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа [PERSON] в крові останнього виявлено 3,57 проміле алкоголю, що є небезпечним для життя. Потерпілим порушено правила безпеки громадян на залізничному транспорту України, внаслідок чого настала його смерть. Кримінальне провадження за фактом смерті [PERSON] було закрито, вини працівників АТ «Укрзалізниця» встановлено не було. Якби [PERSON] не перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння і міг керувати своїми діями, то не настала б його смерть. Крім того, до матеріалів позовної заяви не долучено доказів перенесення душевних страждань та стресу позивачем. Крім того, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, залежно від ступеню вини потерпілого, якщо інше не встановлено, розмір шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки має бути зменшено або в задоволенні стягнення такої шкоди взагалі відмовлено. Моральна шкода відшкодовуються фізичною або юридичною особою за наявності її вини. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що 25.09.2017 року в м. Олександрії пасажирський потяг №12 сполученням «Київ-Новоолексіївка» на 350 км, пікет 1, 2, здійснив наїзд на [PERSON] , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивач є матір`ю [PERSON] . Згідно з висновком експерта №313 від 26.10.2017 року смерть [PERSON] настала внаслідок шоку, який розвинувся в результаті комплексу виявлених ушкоджень у вигляді: синців та саден кінцівок; відкритої проникаючої черепно-мозкової травми:рана обличчя та волосистої частини голови, вивільнення тканини головного мозку в комплексі з багато уламковими переломами кісток лицевого та мозкового відділу черепу. Вказаний комплекс ушкоджень міг утворитися від дії тупих твердих предметів (предмету) якими могли виступати і виступаючі ділянки потягу, на що вказують обставини випадку, ознаки струсу тіла, наявність мастильних нашарувань на обличчі, в своїй сукупності та в комплексі з ознаками шоку несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. При судово-медичній токсикологічній експертизі крові [PERSON] виявлений етиловий спирт в концентрації 3,57 г/дм куб, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння. З матеріалів кримінального провадження №12017120070002848 за фактом смерті [PERSON] вбачається, що крім вищезазначеної експертизи підчас досудового розслідування допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до протоколу допиту свідка [PERSON] від 25.09.2017 року остання зазначила, що 25.09.2017 року близько 00:11 год. чергувала на своєму робочому місці на залізничній станції в м. Олександрії та по радіозв`язку їй повідомив машиніст потягу №12 сполученням «Київ-Новоолексіївка» [PERSON] , що на 350 км., пікет 1, 2, збив людину, після чого вона викликала поліцію. Згідно з протоколом допиту свідка [PERSON] від 26.09.2017 року остання зазначила, що 24.09.2017 року її співмешканець [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння пішов на роботу в нічну зміну на Єкатеринославський завод, де він працював вантажником. Близько 09:00 год. 25.09.2017 року чоловік повинен був повернутися додому зі зміни, але не прийшов. Від знайомої вона дізналася, що на завод [PERSON] не пустили, бо він був у стані алкогольного сп`яніння. Потім вона зателефонувала до лікарні та поліції, де їй повідомили, що на залізниці в районі заводу було виявлено труп чоловіка. Вона з`явилася до моргу та впізнала [PERSON] . Зазначила, що він міг потрапити під потяг через алкогольне сп`яніння. Також з матеріалів справи вбачається, що електровоз ЧС8 №028, що тягнув рухомий склад пасажирського потягу №12 сполучення «Київ-Новоолексіївка», перебуває на балансі Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». Керування зазначеним електровозом здійснював [PERSON] , який з 12 травня 2014 року по 22 жовтня 2020 року працював на посаді машиніста електровоза в Виробничому підрозділі «Локомотивне депо Київ-Пасажирський Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». Отже, судом встановлено, що машиніст електровоза [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та під час виконання трудових обов`язків здійснив наїзд на [PERSON] , внаслідок чого останній загинув. Постановою слідчого від 30.09.2017 року закрито вищезазначене кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, в діях машиніста [PERSON] . Постановою встановлено, що у даному випадку, настання смерті [PERSON] стало можливим в результаті дій самого потерпілого, між якими наявний причинний зв`язок, що є нещасним випадком. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20) та від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19). Судом встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала особиста неуважність [PERSON] та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті. В той же час, між діями машиніста [PERSON] та наслідками, які настали в результаті події є прямий причинний зв`язок. При цьому, відсутність у діях машиніста [PERSON] складу кримінального правопорушення, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності. Відтак, відповідач АТ «Українська залізниця», з яким машиніст [PERSON] перебував в трудових відносинах, в силу зазначених вимог закону, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини працівника вказаного товариства у її заподіянні. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Оскільки, в ході судового розгляду встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала особиста неуважність [PERSON] та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті, при цьому, відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу [PERSON] , то ступінь вини потерпілого є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12 грудня 2018 року у справі №355/981/16-ц (провадження №61-28019св18). Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Отже, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд бере до уваги, що сам факт загибелі сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Також суд враховує відсутність вини відповідача в настанні смерті [PERSON] , при цьому смерть останнього сталася саме внаслідок його власної грубої необережності, перебування в тяжкому ступені алкогольного сп`яніння та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що в сукупності сприяло виникненню моральної шкоди та відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування такої шкоди. Враховуючи вищевикладене та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви до суду. В той же час, з урахуванням ціни позову, на підставі п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 5 000,00 грн. (500 000,00 грн. х 1% / 100% = 5 000,00 грн.). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В пунктах 35, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). З урахуванням викладеного, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 300,00 грн. (30 000,00 грн. х 100% / 500 000,00 грн. = 6%; 5 000,00 грн. х 6% / 100 = 300,00 грн.). Також, при поданні позову, позивачем було заявлено про відшкодування витрати на професійну правничу допомогу, яка за попереднім розрахунком позивача складає 20 000,00 грн. Однак, під час судового розгляду представник позивача повідомив, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач надавити не буде, а тому не наполягає на стягненні зазначених витрат.

Outcome: partial