Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] В обґрунтування позову зазначила, що 30 серпня 2018 року між нею та [PERSON], укладено шлюб, в якому [INFO] народився син - [PERSON], який в даний момент проживає разом із позивачем і перебуває повністю на її утриманні. Відповідач постійно перебуває за межами України, так як ще з моменту реєстрації шлюбу працював в Австралії, потім в Сполучених Штатах Америки, а на сьогоднішній день працює у Фінляндії. Відповідач надавав допомогу на утримання сина, але останнім часом він ухиляється від покладеного на нього обов'язку щодо утримання спільної дитини та відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання сина, не купує для нього одяг, ні продукти харчування, ні лікарських препаратів, якщо син їх потребує. Більш того, він не цікавиться інтересами своєї дитини та витрачає кошти на власні потреби. Оскільки позивач є безробітною, отримує невелику допомогу від держави, оскільки є інвалідом 2 групи, то даних коштів не вистачає для належного утримання неповнолітньої дитини. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина в розмірі 10000грн., щомісячно і до досягнення сином повноліття, оскільки відповідач має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі. Ухвалою суду від 12 листопада 2018р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено судове засідання з розгляду даної справи по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Додатково представник позивача зазначив, що 10000грн. є достатнім розміром аліментів, необхідних для утримання неповнолітньої дитини сторін. Крім того, відповідач в змозі сплачувати аліменти саме в такому розмірі, про що свідчить виписки з банку про раніше здійснені ним перекази коштів на ім'я [PERSON] в розмірі щонайменше в 1000 доларів США щомісячно. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, хоча був належно повідомлений про день та час слухання справи. У відповідності до ст. 280 ЦПК суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони з 30 серпня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, зазначене вбачається з відмітки про сімейний стан в паспорті відповідача (а.с. 6). Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 7), який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач у вихованні та утриманні дитини не приймає. Зазначена обставина не була спростована під час судового розгляду. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання їх сина позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Таким чином між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин із забезпечення утримання дитини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК). Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач проживає окремо від дитини, а фактично піклуванням дитини займається позивачка, то вона має право на отримання від відповідача аліментів на утримання їх сина. Статтею 182 СК передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.184 СК якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В судовому засіданні позивач зазначає, що визначений нею розмір аліментів в сумі 10000грн. є достатнім для утримання їх неповнолітнього сина та таким, що відповідач має змогу сплачувати та на підтвердження зазначеного посилається на виписки з банку щодо переказів коштів здійснених відповідачем на ім'я позивача. Проте суд не може прийняти до уваги зазначені виписки, оскільки вони не містять перекладу на державну мову, а відтак суд не взмозі надати їм належну правову оцінку. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження розміру доходів відповідача позивачем не надано. Крім того, надаючи оцінку доводам позивачки суд заважує, що за загальним правилом аліменти присуджуються судом у частці від заробітку (ст.183 СК). Призначення аліментів у твердій грошовій сумі можливо лише за наявності обставин, передбачених ст.184 СК, до яких відносяться - нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Проте, всупереч вимог ст.81ЦПК позивачкою не надано суду доказів на підтвердження наявності обставин, які зумовлюють необхідність визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, а відтак такі вимоги не є належним чином обґрунтованими. За таких обставин суд не вбачає підстав для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, а тому їх необхідно визначити у частці від доходів відповідача. При цьому суд зауважує, що визначення розміру аліментів у частці від доходів батька є більш надійним способом захисту інтересів дитини, оскільки в такому випадку розмір матеріального забезпечення дитини є гнучким (змінюваним) і залежить від об'єктивних факторів та показників економічного розвитку суспільства (заробітна плата (мінімальна і середня), прожитковий мінімум і т.і). Оцінивши обставини справи суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати своїй дитині матеріальну допомогу у вигляді аліментних платежів в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача, що є належним та достатнім заходом матеріального забезпечення дитини та виконанням батьківського обов'язку. Відповідно до положень ч.1 ст.191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У відповідності зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат, то згідно ч.5 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 704,80грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial