Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить суд стягнути з нього на її користь заборгованість по аліментам на утримання їх спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 6\~843,13 гривень, стягнути неустойку (пеню) за прострочку виплат в сумі 6\~843,13 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 500 гривень. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що в 2006 році сторони розлучились, а рішенням суду від 17.01.2012 року з відповідача на користь позивачки дружини, було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок. Однак, відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів, в наслідок чого утворилась заборгованість, яка за розрахунком Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС складає 6\~843,13 гривень. Розрахунок пені становить 50\~022,33 гривень, проте, у відповідності до положень ст.. 196 СК України, розмір пені не може бути більше 100 відсотків основної заборгованості, тому позивачка просить пеню стягнути в розмірі заборгованості. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги лише в частині стягнення неустойки, оскільки основну заборгованість відповідач погасив. Відповідач в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки, оскільки позивачем не доведено, що заборгованість була утворена саме з вини відповідача, який не отримував з виконавчої служби жодних повідомлень. Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши доводи сторін, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення вимог позивачки, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2012 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок у розмірі 1000 гривень. 04.08.2017 року Білгород-Дністровський міськрайонний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції позивачці був наданий Розрахунок заборгованості по аліментах, згідно з яким на примусовому виконанні вимог виконавчого листа № 2-525/11, виданого 14.07.2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1000 гривень щомісячно на утримання двох дітей. Також, в наданому Розрахунку виконавець зазначив, що з заяви стягувачки відомо, що в період часу з 01.08.2015 року по 02.08.2017 року вона отримувала аліменти від боржника на загальну суму 23\~160,00 гривень. Тому, розмір заборгованості, що складає різницю між розрахованої суми аліментів (30\~003,13 грн.) та фактично сплаченої (23\~160,00 грн.), становить 6\~843,13 гривень, станом на 31.07.2017 року. Згідно Розрахунку Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції від 01.09.2017 року, станом на 31.08.2017 року розмір заборгованості становив 7\~843,13 гривень, з яких 7500 гривень ним було сплачено. Таким чином, з викладених обставин, вбачається, що до 02 серпня 2017 року відповідач добровільно сплачував позивачці аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, та після того як дізнався про наявність заборгованості за розрахунком виконавчої служби, зразу ж погасив цю заборгованість, що свідчить про його сумлінне ставлення до свого обовязку по виплаті аліментів. Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивачки про ухилення відповідача від свого батьківського обовязку по утриманню дітей, не знайшли свого належного підтвердження в судовому засіданні. Крім того, обґрунтованість вимоги щодо стягнення неустойки також позивачкою не була доведена під час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed