Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та її утримання. В позові зазначила, що з 22 серпня 2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. До реєстрації шлюбу у них народився син [PERSON], 14 липня 2015 року, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає, просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки всіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на її утримання у розмірі 1\\4 частини до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою від 25.04.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. В судове засідання сторони не зявились, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач наполягає на задоволенні позову, відповідач позов визнав у повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ст. 206 ЦПК України суд приймає заяву відповідача про визнання позову, оскільки визнання позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Перевірив матеріали справи, зясувавши всі обставини, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] народився 14 липня 2015 року. У свідоцтві про народження дитини батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіки, які не перебувають у шлюбі між собою. [PERSON] та [PERSON] 22 серпня 2015 року зареєстрували шлюб у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 397, прізвище позивачки після державної реєстрації шлюбу змінено на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.3). Дитина зареєстрована та проживає разом матірю, що підтверджується довідкою, Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.13). Відповідно до ч. 1 ст. 84, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вивчивши усі надані докази у сукупності, беручи до уваги те, що відповідач позов визнав, матеріальне становище сторін, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини 1/4 частину його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 1/4 частину на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді судового збору. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved