Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13.08.2007р. та з того часу вони проживають окремо один від одного. Під час шлюбу [INFO]. у них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з нею. З 2007р. відповідач жодного разу не відвідав сина, не цікавиться ним та не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина, просить позбавити його батьківських прав. В судовому засіданні позивачка та її представник за угодою [PERSON] повністю підтримали позов, просили його задовольнити. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, в судовому засіданні пояснив, що дійсно він та позивач перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали у м.Бровари Київської області. Після розірвання шлюбу у 2007р. позивач разом із сином виїхала з м.Бровари. Дитину [PERSON] залишила у своїх батьків у Вінницькій області, тому у 2007р. він приїздив до сина та спілкувався з ним. Після цього місце знаходження позивача та дитини йому було не відоме. Лише після отримання копії позовної заяви, він дізнався, що його син проживає в с.Довга Пристань Первомайського району. Він бажає спілкуватися із сином та брати участь у його вихованні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов слідуючого. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу [INFO]. у них народився син [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.05.2007р. шлюб між сторонами був розірваний та з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно, починаючи з 21.03.2007р. та до повнолітня дитини. 11.08.2009р. між [PERSON] та позивачем був зареєстрований шлюб та остання обрала прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 9). На теперішній час дитина проживає з матір'ю (а.с. 12), яка позитивно характеризується за місцем проживання. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пунктом 18 вище вказаної Постанови визначено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, які визначені ст.. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які знають позивача з 2011р. пояснили, що за час проживання [PERSON] в с.Довга Пристань Первомайського району вони не бачили, щоб відповідач відвідував свого сина, спілкувався з ним. Чоловік позивача - [PERSON], який був допитаний судом як свідок, вказав, що за час спільного проживання відповідач жодного разу не відвідав сина, не телефонував йому, не цікавився його життям. Однак, в судовому засіданні відповідач пояснив, що бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні. Дійсно, останній раз він спілкувався з сином у 2007р., коли він проживав у Вінницькій області у батьків позивача, однак з того він не знав місце його знаходження. Йому лише повідомили, що у дитини є інший батько. Аліменти він направляв поштою на ім'я матері позивача. Крім того, з 16.07.2014р. він є інвалідом ІІ групи через ушкодження, які він отримав під час дорожньо-транспортної пригоди. Тривалий час він перебував на лікуванні та пересуватися він може лише за допомогою милиць. На теперішній час він не працює та єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності. Пояснення відповідача в судовому засіданні підтвердила його мати [PERSON], яка була допитана судом в якості свідка. Згідно характеристики, наданої виконкомом Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 27.10.2014р., за місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання вбачається, що він проживає у дерев'яному будинку з пічним опаленням, в якому є все необхідне для проживання. Не працює, отримує пенсію по інвалідності. З характеристик, наданих на [PERSON], який з 2010р. відвідував дитячий садочок «Ромашка» в смт. Побузьке Голованівського району Кіровоградської області, з 01.09.2011р. по 31.05.2013р. навчався у Погребищенській загальноосвітній школі №2 І-ІІІ ступенів Погребищенської районної ради Вінницької області, а з 01.09.2013р. по теперішній час навчається у Довгопристанській ЗОШ І-ІІІ ступенів Первомайської районної ради Миколаївської області , вбачається, що батько жодного разу не відвідував вказані заклади та не цікавився сином. На підставі вказаних характеристик Орган опіки та піклування Первомайської райдержадміністрації 19.03.2014р. був наданий висновок, за яким визначено за доцільне позбавити [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с. 20-21). Таким чином, в основу зазначеного висновку покладені лише дані, надані [PERSON], без урахування відомостей про батька дитини, отже, суд, в силу ч.6 ст. 19 СК України, вважає його недостатньо обґрунтованим та не погоджується з ним. Крім того, представник органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області [PERSON] в судовому засіданні відмовилась від підтримання висновку від 19.03.2014р. та просила прийняти рішення на розсуд суду. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних відомостей про таку поведінку відповідача, яка негативно впливала б на дитину, або інші обставини, які б свідчили про те, що наявність батьківських прав у [PERSON] дійсно суперечить інтересам дитини та зумовлювали б застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав, позивачем не надано та судом не встановлено. Практика Європейського суду з прав людини, як в силу ч.1ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). На підставі вище викладеного, враховуючи думку прокурора, яка вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, суд приходить до висновку про те, що позов не знайшов обґрунтування в судовому засіданні, отже задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed