Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, заінтересовані особи [PERSON] , Рівненський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк до шести місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на відстань менше 50 метрів до місця спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вона з колишнім чоловіком [PERSON] та з їхніми малолітніми синами [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 лютого 2021 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Причиною розірвання шлюбу стало те, що спільне життя не склалося, припинилися фактичні шлюбні відносини, виникали конфлікти та сварки, що призвели до вчинення домашнього насильства з боку чоловіка до неї та дітей. Протягом трьох років [PERSON] зловживає спиртними напоями та влаштовує конфлікти та сварки. Після розірвання шлюбу регулярність конфліктів тільки зросла. Вона та малолітні діти потерпають від насильницьких дій [PERSON] . Його насильницькі дії стосовно неї виражаються у словесних образах, погрозах, приниженням її та синів, залякуванням, нецензурною лайкою (психологічне насильство), побиттям, штовханням, смиканням (фізичне насильство). У зв`язку з вчиненням домашнього насильства вона змушена була вісім разів звертатися до відділу поліції про вчинення домашнього насильства, за наслідками чого було винесено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] , складено адміністративні матеріали за ст. 173-2 КУпАП, які направлені до Рівненського міського суду Рівненської області для розгляду. Зокрема за результатами розгляду її звернення від 30 листопада 2020 року ЄО № 53792 відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020185010001884 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за фактом умисного легкого тілесного ушкодження. Вказане кримінальне провадження 17 грудня 2020 року направлено з обвинувальним актом до суду. Також, зазначає, що [PERSON] перебуває на профілактичному обліку Рівненського районного управління поліції в категорії «кривдник» з 07 березня 2020 року. Вона постійно змушена звертатися за захистом до правоохоронних органів, проте своєї поведінки [PERSON] не змінює, продовжує вчиняти щодо неї та малолітніх дітей фізичне та психологічне насильство, тому змушена просити видати обмежувальний припис відносно нього. В судовому засіданні заявник підтримала заяву у повному обсязі, просить суд її задовольнити. Суду пояснила, що квартира в якій вона проживає з [PERSON] належить їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частці. Зазначає, що останній зловживає алкогольними напоями, словесно ображає її, штовхає, вчиняє фізичне насильство до неї та синів. Вона вісім разів зверталась до відділу поліції про вчинення [PERSON] домашнього насильства. Відносно нього було винесено заборонний припис, проте поведінка [PERSON] не змінилася. Деякий час він проживав у матері в Житомирській області, однак в квітні 2021 року повернувся і знову почав вчиняти протиправні дії відносно неї. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви. Зазначив, що [PERSON] повідомляє суду не в повній мірі правдиві обставини, визнає, що між ними були конфлікти, за наслідком чого працівниками поліції складено вісім протоколів, проте його вина була встановлена судом лише один раз. Вказує, що він не працює, протягом останнього року проживає в селі в Житомирській області та доглядає за своєю хворою матір`ю. В квітні 2021 року він повернувся додому і між ним та заявником виник конфлікт, однак зазначає, що був в стані афекту. Просив відмовити в задоволенні заяви. Представник Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області Мацюк Р.В. в судовому засіданні суду пояснив, що [PERSON] перебуває на профілактичному обліку як «кривдник» за систематичне вчинення насильства. Протягом року відносно [PERSON] складено чотири протоколи, останній 10 квітня 20201 року за ч.2 ст. 173, ст. 185, ст. 173 КУпАП. Просив заяву задовольнити та видати обмежувальний припис відносно [PERSON] . Заслухавши заявника, заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2007 року, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 лютого 2021 року в справі №569/21566/20. Відповідно до довідки про склад сім`ї та/або кількість зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 8888 від 25 лютого 2021 року виданої Центром надання адміністративних послуг у місті Рівному, [PERSON] та [PERSON] разом із малолітніми синами проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вказали, що квартира, в якій вони проживають, належить їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному. З відповіді Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області від 24 грудня 2020 року № 47Зі/200/01/20 слідує, що [PERSON] у період з 01 січня 2018 року по 24 грудня 2020 року зверталася вісім разів до Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області про вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства. Звернення зареєстроване 08 грудня в журналі обліку в органах поліції заяв та повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та інші події за № 50459 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019180010007468 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (21 лютого 2020 року кримінальне провадження закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КК України). За результатами розгляду звернення від 30 листопада 2020 року ЄО № 537792 відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020185010001884 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за фактом умисного легкого тілесного ушкодження (вказане кримінальне провадження 17 грудня 2020 року скеровано з обвинувальним актом до суду). За результатом розгляду звернення, зареєстрованого 07 березня 2020 року в ЄО № 9093, працівниками відділу превенції Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП серії АПР18 № 431555 та відповідно до ст. 221 КУпАП направлено для розгляду до Рівненського міського суду. Також за зверненням від 30 серпня 2020 року в журналі обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 37905, працівниками відділу превенції Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП серії ВАБ № 289294 та направлено для розгляду до Рівненського міського суду. За зверненням від 28 листопада 2020 року ЄО № 53595, працівниками відділу превенції Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 70695 та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП серії ВАБ № 098282 та відповідно до ст. 221 КУпАП направлено до розгляду до Рівненського міського суду. Звернення [PERSON] від 13 січня 2018 року ЄО № 1591, від 09 лютого 2018 року № 5173 та від 14 квітня 2018 року ЄО № 13897 розглянуто відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та списано до архіву Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області. Крім того, повідомлено, що [PERSON] перебуває на обліку Рівненського відділу поліції як «кривдник» з 07 березня 2020 року. З відповіді Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області від 23 березня 2021 року № 10Зі/200/01/21 слідує, що [PERSON] у період з 01 січня 2020 року по 23 березня 2021 року зверталася до відділу поліції про вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства. За результатами розгляду звернень стосовно [PERSON] складено чотири протоколи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 173-2 КУпАП: 07.03.2020; 30.08.2020; 10.12.2020; 09.02.2021. Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 28 листопада 2020 року винесеного відносно [PERSON] , у зв`язку із скоєнням ним психологічного та фізичного домашнього насильства стосовно [PERSON] , останнього строком на десять діб з 22 год. 35 хв. 28 листопада 2020 року до 22 год. 35 хв. 08 грудня 2020 року зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, входити та перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи. З витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020185010001884 від 30 листопада 2020 року вбачається, що 30 листопада 2020 року до вказаного реєстру внесено відомості про те, що [PERSON] , за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , її чоловік [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження невстановленого ступеня тяжкості. Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області № 569/15803/20 від 08 жовтня 2020 року, яка внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень та набрала законної сили 09 березня 2021 року, [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за малозначністю адміністративного правопорушення та оголошено йому усне зауваження. Провадження у справі закрито. У вказаній справі встановлено, що 30 серпня 2020 року близько 20 год. [PERSON] , будучу протягом року підданим адміністративному стягненню за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, вчинив насильство в сім`ї відносно дружини [PERSON] , а саме ображав дружину нецензурною лайкою. Як слідує з постанови Рівненського міського суду Рівненської області № 569/15803/20 від 26 лютого 2021 року, яка внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень та набрала законної сили 19 жовтня 2020 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України). Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1\~ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п.1 ч.1\~ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Згідно з ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3\~статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2\~ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти). Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню. Частиною 3 статті\~12, частиною 1 статті\~81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.\~76, ч.1,\~2\~ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст.\~95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.6 ст.\~81, ч.1 ст.\~89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , крім витягу з ЄРДР за фактом її звернення до правоохоронних органів з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень [PERSON] , додано постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2020 року, якою підтверджено вчинення [PERSON] домашнього насильства. Приймаючи до уваги пояснення учасників справи, письмові та інші докази, надані заявником, суд дійшов висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування у даній справі та доведеності факту вчинення [PERSON] фізичного насильства щодо [PERSON] . Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства в сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Крім того, сам факт неодноразового звернення [PERSON] до відділу поліції, з підстав вчинення відносно неї [PERSON] домашнього насильства, складення численних протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] , які перебувають на розгляді у суді, винесення термінового заборонного припису стовно нього, перебування [PERSON] на обліку в поліції як «кривдника», свідчать про наявність тривалого конфлікту між заявником та [PERSON] , та підтверджує факт того, що останній вчиняв по відношенню до заявника домашнє психологічне та фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому доходить висновку про обґрунтованість заяви. Суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього психологічного та фізичного насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 2 місяці, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 50 метрів до місця спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Також суд зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Згідно з ч.2\~ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження кривдника у праві користування належним йому на праві власності майном з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Відповідно до\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Встановлення заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування), яким є квартира, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, є тимчасовим заходом, передбаченим ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому фактичне тимчасове обмеження кривдника у праві користування квартирою, суд вважає пропорційним заходом втручання, який не позбавляє права власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а здійснюється з метою захисту та забезпечення безпеки постраждалої особи, що передбачено ч. 2\~ст. 321 ЦК України,\~\~ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, як встановлено в судовому засіданні [PERSON] протягом останнього року проживає в Житомирській області в селі та доглядає за своєю хворою матір`ю, як він особисто вказав, відтак має інше місце проживання. При цьому, для цілей, зазначених у вказаному вище Законі, з урахуванням обставин даної справи, достатнім є встановлення обмежень та заборон для [PERSON] строком на два місяці. Відтак, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій\~статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд вважає, що вимоги заяви про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав підлягають задоволенню частково. Згідно з ч. 4\~ст.350-6 ЦПК України\~рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. За правилами ч.3\~ст.350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial