Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та продовження виплати аліментів у звязку з навчанням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2014 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.11.2013 року та до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що у звязку з тим, що її колишній чоловік відповідач [PERSON] виїхав за кордон та має можливість сплачувати більшу суму аліментів на утримання їх спільної доньки [PERSON], його матеріальний та фінансовий стан покращився, а неповнолітня донька потребує більші витрати, а саме оплату за навчання, одяг та інше, а тому позивач просить збільшити розмір аліментів на суму 2000,00 грн. Також позивач вказує, що згідно з довідкою за № 460 від 17.11.2017 року, виданою Ужгородським вищим професійним училищем торгівлі та технологій харчування, їх спільна донька [PERSON] навчається у вказаному училищі на денній формі навчання, у звязку з чим потреби доньки та фінансові витрати збільшилися. З посиланням на викладене позивач просить суд продовжити виплату аліментів з відповідача у звязку з навчанням дитини та збільшити виплату аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 10.07.2017 року. У даному судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач у даному судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, повідомивши, що спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1000-1200 грн., а також погоджується на сплату аліментів на утримання доньки до завершення нею навчання. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач та позивач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05.04.2006 року між ними було розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ФМ № 006295, виданим 05.04.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського МРУЮ Закарпатської області (а.с. 12). Згідно з даними свідоцтва про шлюб серії І-ФМ № 096833, виданого повторно 22.01.2013 року відділом ДРАЦСу по місту Ужгороду Ужгородського МРУЮ Закарпатської області, 03.05.2012 року між [PERSON] та позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище Куцик) О.П. було зареєстровано шлюб (а.с. 13). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2014 року, що набрало законної сили, з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.11.2013 року і до досягнення нею повноліття (а.с. 3). З довідки за № 460 від 17.11.2017 року, що видана Ужгородським вищим професійним училищем торгівлі та технологій харчування, вбачається, що спільна донька сторін [PERSON] навчається в Ужгородському ВПУ торгівлі та технологій харчування на денній формі навчання, строк навчання з 01.09.2017 року по 15.02.2019 року (а.с. 27). Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної [PERSON] України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, їх спільна дитина потребує матеріального забезпечення, відповідач не працює та постійного (сталого) доходу не має. За приписами ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»\~у 2017 році установлено прожитковий мінімум щодо дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня 2017 року 1860 грн. На момент ухвалення рішення суду від 24.02.2014 року згідно зі ст. 7 Закону України «Про Держаний бюджет України на 2014 рік» було\~установлено у 2014 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 1286 грн. Суд вважає, що з часу ухвалення судом рішення від 24.02.2014 року про стягнення аліментів сталася значна зміна цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, що є загальновідомою обставиною і не потребує доказування в силу положень ч. 2 ст. 61 ЦПК України, а тому є підстави для часткового задоволення позову. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін та ту обставину, що з моменту ухвалення рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2014 року, за яким були враховані існуючі на той час обставини, передбачені ст. 182 СК України, істотно зріс рівень споживчих цін та відповідно до цього та з урахуванням вікових особливостей дитини, зросли витрати на її утримання, що вплинуло на матеріальний стан позивача у сторону його погіршення. Разом з тим, суд враховує майновий стан відповідача, часткове визнання ним позову, а також добровільне надання ним матеріальної допомоги на утримання доньки, що підтверджується відповідними квитанціями, долученими до матеріалів справи, і не заперечується позивачем, що свідчить про можливість відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч. 1\~ст. 61 ЦПК України\~обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказів того, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти у розмірі 2000,00 грн. щомісячно на утримання дитини, позивачем суду не надано, відтак у решті позовних вимог слід відмовити. Що стосується вимог позивача щодо продовження виплати аліментів у звязку з навчанням, суд вважає, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають, як передчасні, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У даному випадку спільна донька сторін не досягла вісімнадцятирічного віку, що виключає можливість предявлення відповідної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. При цьому, позивач має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, або ж сама дитина, після досягнення нею вісімнадцятирічного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Виходячи з наведеного, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 грн. в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів. На підставі ч. 3 ст.\~209, ч. 1 ст.\~218 ЦПК України\~11.12.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 11.12.2017 року.

Outcome: partial