Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання батьківства. Свій позов мотивує тим, що з вересня 2016 року по липень 2019 року вона проживала у періодичних відносинах з відповідачем, від яких у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Оскільки вони у шлюбі не перебували, то запис про батька дитини вчинено відповідно до положень ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. Вказує. що з моменту зачаття дитини відповідач визнавав себе батьком, був присутній при народженні дитини, забирав її з пологового будинку. Однак, на даний час останній не бажає визнавати своє батьківство. Зазначає, що дитина перебуває на її утриманні і відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча працездатний і може надавати допомогу на утримання дитини. У зв`язку з чим, просить визнати [PERSON] батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Луцьк Волинської області, внести відповідні зміни до актового запису, а також стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі по 2500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.10.2020 року до участі у справі в якості третьої особи залучено орган опіки і піклування виконавчого комітету Луцької міської ради. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у заяві та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, вказавши, що визнає батьківство відносно малолітньої [PERSON] та не заперечує щодо стягнення аліментів, однак в меншому розмірі, оскільки рішенням суду з нього вже стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей від іншого шлюбу. Представник третьої особи - служби у справах дітей в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] народила доньку [PERSON] в м. Луцьк Волинської області (а.с. 5). Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, а також враховуючи визнання позову відповідачем в цій частині, суд приходить до висновку, що батьківство [PERSON] стосовно [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Луцьк Волинської області, є доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку. Крім того, підлягають до часткового задоволення вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» з 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2218 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Отже, з аналізу зазначених норм закону суд приходить до висновку, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі по 2000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення нею повноліття, зважаючи на прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, наявність інших утриманців, а також те, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітній дочці у вказаному судом розмірі і до досягнення нею повноліття. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 840,80 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору за позовну вимогу по визнання батьківства та в дохід держави стягнути 840,80 грн. судового збору за наслідками задоволеної вимоги про стягнення аліментів. Також підлягають до задоволення вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, розмір якої згідно квитанції від 09.09.2020 року становить 3500 грн. (а.с. ). Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути 4340,80 (840,80+3500) грн. понесених судових витрат, а також в дохід держави 840,80 грн. по задоволеній вимозі про стягнення аліментів.

Outcome: partial