Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що її мати [PERSON] , яка померла 18.11.2014р. , мала у приватній власності земельні ділянки площею. 2.3750 га та 0.2925 га , розташовані на території Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області, право власності на які за нею посвідчено Державними актами. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, успадкувала її майно, однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може, оскільки в Державних актах на вказані земельні ділянки, виданих на ім'я матері, невірно вказано кадастрові номера земельних ділянок. Так як в зв'язку зі смертю власника земельних ділянок виправлення у вказані Державні акти внести неможливо, позивачка просить суд визнати недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку, видані на ім'я спадкодавця, в частині зазначених в них кадастрових номерів земельних ділянок, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування на вказані земельні ділянки, належні спадкодавцю. В суд сторони не з'явились, подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримує, а представник відповідача- Городоцької сільської ради Ружинського району - позовні вимоги визнає. Представник відділу Держгеокадастру в Ружинському районі в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, заперечень відносно позову до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 2 [PERSON] померла 18.11.2014 року в с.Городок Ружинського району Житомирської області, що вбачається з свідоцтва про смерть(а.с40). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З спадкової справи №426/2014, заведеної 26.11.2014 року Ружинською державною нотаріальною конторою відносно майна померлої 18.11.2014р. [PERSON], вбачається, що спадкодавець залишила заповіт, яким заповіла приватизовані земельні ділянки площею 2.3750 га та 0.2925 га, право на які за нею посвідчено Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №059683 та ЖТ №059684, своїй дочці [PERSON], яка у встановлений законом строк прийняла вказану спадщину(а.с.38-57). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №059684 та ЖТ 059683, виданих 10.02.2003р. Ружинською районною державною адміністрацією Житомирської області на підставі розпорядження голови Ружинської райдержадміністрації від 27.06.2002р. №320, судом встановлено, що до спадкового майна [PERSON] входять земельні ділянки, розташовані на території Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею, відповідно, 2.3750 га та 0.2925 га (а.с.7, 8). Проте, як вбачається з повідомлення Ружинської державної нотаріальної контори в Житомирські області від 22.10.2016р. №2909/02-14 , державним нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на вказану спадщину з підстав розбіжностей в написанні кадастрових номерів земельних ділянок, які зазначені в Державних актах та у витягах з Державного земельного кадастру(а.с.17). Судом встановлено, що у вказаних Державних актах зазначено кадастрові номера земельних ділянок, належних [PERSON], а саме: земельна ділянка площею 2.3750 га - кадастровий номер 182528280012000034, земельна ділянка площею 0.2925 га - кадастровий номер 182528280017000020. В той же час, як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру, наданих 30.08.2016р. відділом Держгеокадастру у Ружинському районі на підставі вищевказаних Державних актів на право власності на земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки площею 2.3750 га та 0.2926 га, розташовані на території Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номера яких, відповідно, 1825282800:04:000:0075 та 1825282800:01:000:0283(а.с.9-14). З врахуванням викладеного, суд приходить до впевненості, що в Державних актах на право власності на земельну ділянку, виданих на ім'я спадкодавця [PERSON], допущено помилки, а саме: невірно вказані кадастрові номера належних їй земельних ділянок .На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що право позивачки на прийняття спадщини реалізоване, але мають місце труднощі здійснення процедури реєстрації успадкованого майна, що виникли не з її вини. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивачки є помилки в написанні кадастрових номерів, допущені в Державних актах на право власності на земельну ділянку, виданих на ім'я спадкодавця. 3 Внести зміни щодо виправлення вказаних помилок в оригінали правовстановлюючих документів після смерті спадкодавця неможливо, хоча право власності [PERSON] на зазначені у вказаних Державних актах земельні ділянки ніким не оспорюється. А тому усунення порушень прав позивачки можливо лише в судовому порядку шляхом визнання частково недійсним виданих на ім'я спадкодавця Державних актів на право власності на земельну ділянку та визнання за позивачкою права на спадкове майно. При цьому суд також враховує те, що відповідач - Городоцька сільська рада Ружинського району Житомирської області, на території якої розташовані вищевказані земельні ділянки, позовні вимоги визнала повністю, що відповідно до ст.174 ЦПК України також є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки вказане визнання позову не суперечить вимогам законодавства та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб.

Outcome: approved