Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем у справі вони перебували у фактичних відносинах, від яких [INFO] у них народився син [PERSON] . Вказує, що після народження сина, відповідач самоусунувся від його виховання, не цікавиться його фізичним та духовним розвитком, не спілкується з ним, не надає матеріальної допомоги, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з цим, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Представник позивача до початку розгляду справи по суті подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи також подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, не заперечував щодо задоволення позову. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.09.2018 року вбачається, що відповідач у справі є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Згідно Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, змінено прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] (а.с.5-8). Із змісту ст. 150 Сімейного кодексу України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Служба у справах дітей Луцької міської ради у поданому висновку № 36 від 11.02.2020 року вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. ). Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 128-1 від 19.02.2020 року затверджено даний висновок, з яким суд також погоджується та приймає його до уваги (а.с. ). При цьому, ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків стверджується також довідкою Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька, згідно якої заборгованість зі сплати аліментів станом на 12.08.2018 року становить 77876,08 грн. (а.с. 9). Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини не виконує, суд прийшов до висновку, що позбавлення останнього батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] є доцільним та в інтересах дитини.

Outcome: approved