Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» та просила визнати кредитний договір №50011616, укладений між нею і відповідачем 22.01.2014р., удаваним правочином і застосувати наслідки удаваного правочину та визнати вказаний договір таким, що укладений в іноземній валюті, посилаючись на ті обставини, що 22.01.2014р. вона уклала з ТОВ «Порше Мобіліті» кредитний договір №50011616, згідно якого вона отримала кредит в сумі 201 827 грн. 40 коп., в договорі зазначена сума кредиту в еквіваленті до долара США, а саме: 23 970 доларів США, виходячи із курсу 8,4200 грн. за долар США, зі змінною процентною ставкою 9,90 % та строком кредитування на 60 місяців. Того ж дня, 22.01.2014р., між сторонами була укладена додаткова угода до вказаного вище кредитного договору та погоджено графік погашення кредиту. 27.01.2014р. між [PERSON] і ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений договір застави транспортного засобу №50011616, предметом якого є автомобіль «Фольксваген Пассат», держномер [NUMBER]. В подальшому до додаткової угоди до кредитного договору №50011616 від 22.01.2014р. були внесені зміни, шляхом укладення про це договору від 03.01.2015р. Також, 13.01.2015р. вона, позивачка, уклала договір добровільного страхування наземного транспорту №мк5820а5ф, а саме: автомобіля «Фольксваген Пассат», держномер [NUMBER], вигодонабувачем за яким є ТОВ «Порше Мобіліті», з додатком про порядок сплати страхового платежу. Позивачка вважає, що кредитний договір №50011616 від 22.01.2014р. є удаваним з тих підстав, що в договорі міститься еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, а саме: доларах США, суми, які підлягають сплаті за цим договором, зазначені в доларах США, згідно додаткової угоди №1 від 13.01.2015р. до кредитного договору, відповідач зобов*язувався надати додатковий кредит в сумі еквіваленту 7 990 доларів США в українських гривнях, розмір страхових платежів, що підлягають сплаті страхувальником, зазначені в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США, валютою договору страхування є долар США, в Загальних умовах кредитування визначено, що повернення кредиту підлягає в еквіваленті іноземної валюти, до кредитного договору застосовуються ставки, які використовуються в Україні виключно при кредитуванні в іноземній валюті. Усі вказані обставини в їх сукупності, на думку позивачки, свідчать про удаваність правочину і укладення кредитного договору в іноземній валюті - доларі США. Просила задовольнити позов на підставі ст.99 Конституції України, ст.ст. 235, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також на невірне тлумачення позивачкою умов договору, оскільки він укладений не в іноземній валюті, а в національній валюті гривні, при цьому сторони відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України визначити еквівалент зобов*язання в іноземній валюті - доларах США, кредит надавався в українських гривнях і підлягає поверненню в українських гривнях. Крім цього, представник відповідача зазначила про те, що позивачка добровільно уклала договір, підписала графік повернення кредиту, тривалий час, а саме: до серпня 2015р., визнавала і виконувала його умови, а звернення до суду з даним позовом пов*язано виключно з погіршенням матеріального становища позивачки. А тому вважала, що кредитний договір не містить ознак удаваності та просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивачки і її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 22.01.2014р. [PERSON] уклала з ТОВ «Порше Мобіліті» кредитний договір №50011616, згідно якого вона отримала кредит в сумі 201 827 грн. 40 коп., в договорі зазначена сума кредиту в еквіваленті до долара США, а саме: 23 970 доларів США, виходячи із курсу 8,4200 грн. за долар США, зі змінною процентною ставкою 9,90 % та строком кредитування на 60 місяців (а.с. 4 - копія кредитного договору). Того ж дня, 22.01.2014р., між сторонами була укладена додаткова угода до вказаного вище кредитного договору (а.с. 5 - копія) та погоджено графік погашення кредиту (а.с. 12-14 - копія графіку). 27.01.2014р. між [PERSON] і ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений договір застави транспортного засобу №50011616, предметом якого є автомобіль «Фольксваген Пассат», держномер [NUMBER] (а.с. 6-11 - копія договору). В подальшому до додаткової угоди до кредитного договору №50011616 від 22.01.2014р. були внесені зміни, шляхом укладення про це договору від 03.01.2015р. (а.с. 15-19 - копія). Крім цього, 13.01.2015р. позивачка уклала договір добровільного страхування наземного транспорту №мк5820а5ф, а саме: автомобіля «Фольксваген Пассат», держномер [NUMBER], вигодонабувачем за яким є ТОВ «Порше Мобіліті» (а.с. 26-39 - копія договору), з додатком про порядок сплати страхового платежу (а.с. 40-43 - копія). В матеріалах справи є Загальні умови кредитування, які є додатком до кредитного договору №50011616 від 22.01.2014р. (а.с. 46-53 - копія). Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Так, правовою підставою позову [PERSON] вказує ст.235 ЦК України, яка передбачає про те, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде вставлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вона насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. В даному спірному випадку позивачка удаваність кредитного договору №50011616 від 22.01.2014р. обґрунтовує тим, що насправді сторони уклали договір кредиту в іноземній валюті - доларі США, а не в національній валюті - гривні і таку свою правову позицію вона обґрунтовувала тим, що в договорі міститься еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, а саме: доларах США, суми, які підлягають сплаті за цим договором, зазначені в доларах США, згідно додаткової угоди №1 від 13.01.2015р. до кредитного договору, відповідач зобов*язувався надати додатковий кредит в сумі еквіваленту 7 990 доларів США в українських гривнях, розмір страхових платежів, що підлягають сплаті страхувальником, зазначені в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США, валютою договору страхування є долар США, в Загальних умовах кредитування визначено, що повернення кредиту підлягає в еквіваленті іноземної валюти, до кредитного договору застосовуються ставки, які використовуються в Україні виключно при кредитуванні в іноземній валюті. Так, згідно ст.99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до частини 1 ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов*язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня. В частині 2 цієї ж норми матеріального закону вказано, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається зі Свідоцтва про державну реєстрацію від 31.07.2014р., ТОВ «Порше Мобіліті», є фінансовою установою (а.с. 67 - копія свідоцтва), у зв*язку із чим є суб*єктом надання фінансових послуг і відповідно діє на підставі Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», які й є тими випадками, які передбачені частиною 2 ст.192 ЦК України. Відповідно до частин 1 ст.533 ЦК України, грошове зобов*язання має бути виконане у гривнях. Тобто, законодавець визначає національну валюту - гривню як єдиний законний платіжний засіб на території України. При цьому в частині 2 цієї ж норма матеріального закону передбачено, якщо у зобов*язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Наведене свідчить про те, що законодавець допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов*язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті і в такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов*язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно частини 3 цієї ж норми права, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов*язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, зокрема ч.2 ст.192 ЦК України. Аналізуючи правовий зміст вказаних вище норм матеріального закону, суд приходить до висновку про те, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов*язання), валютного платежу, тобто засобом погашення грошового збов*язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Таким чином, зазначаючи в кредитному договорі №50011616 від 22.01.2014р. еквівалент суми кредиту в іноземній валюті - доларі США, сторони діяли відповідно до вимог чинного законодавства, однак погашення кредиту сторонами обумовлено в національній валюті, тобто, в її еквіваленті, що свідчить про те, що валютою даного кредитного договору є саме національна гривня і застереження щодо еквіваленту платежу не може бути правовою підставою для визнання даного правочину удаваним відповідно до правил ст.235 ЦК України. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і достовірними доказами, спростовуються письмовими доказами, які є в справі, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. При вирішенні спору, судом враховуються ті обставини, що позивачка тривалий час визнавала і виконувала кредитний договір, зокрема, до серпня 2015р., і, як вказував, в судовому засіданні сам представник позивачки, з даного часу вона має матеріальні труднощі у зв*язку із знеціненням національної валюти гривні по відношенню до долара США. Але, зміна становища щодо виконання боргових зобов*язань за кредитним договором, внаслідок підвищення курсу іноземної валюти, не може бути правовою підставою для визнання кредитного договору удаваним.

Outcome: dismissed