Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про виселення з житлового будинку та господарських споруд, посилаючись на те, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В вересні 2012 року відповідачі вирішили купити в позивача вказаний будинок, проте позивач не виготовила Державний акт на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. Позивач дозволила відповідачам тимчасово проживати у вказаному житловому будинку та користуватися присадибною ділянкою (городом), за умови, що коли буде виготовлений Державний акт, відповідачі в обумовлений термін передадуть позивачу всю суму грошей і буде укладено договір купівлі-продажу. Проте відповідачі на даний час не заплатили позивачу гроші за купівлю будинку, тому проживають там незаконно і не бажають у добровільному порядку залишати даний житловий будинок. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, виселити відповідачів із житлового будинку по [ADDRESS], оскільки вони в ньому проживають незаконно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, повідомила, що вселились в будинок зі згоди позивача, що дала завдаток позивачу в сумі 8 тисяч грн. за купівлю даного будинку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Ярмолинецької державної нотаріальної контори Хмельницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 319, позивач [PERSON] є власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дані обставини також підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13668661 від 22.02.2007 року та довідками Томашівської сільської ради №532 та №536 від 02.07.2014 року. В вересні 2012 року відповідачі вирішили купити в позивача вказаний будинок, проте позивач не виготовив Державний акт на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. Відповідачі тимчасово, зі згоди позивача, поселилися у вказаному житловому будинку. Проте відповідачі на даний час не заплатили позивачу гроші за купівлю будинку, тому проживають там незаконно і не бажають у добровільному порядку залишати даний житловий будинок. Згідно ст.41 Конституцією України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», де закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майно та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 Цивільного Кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбаченні нормами ст.ст.16,386,391 Цивільного Кодексу України. Об'єктом права власності може бути, зокрема житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначенні ст.383 ЦК України та ст.150 Житлового Кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З пояснень сторін та досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що у відповідачів відсутні будь-які правові підстави для проживання у вищевказаному будинку, доказів про набуття права власності чи права користування ним суду не надано ( купівля, дарування, найм, оренда; вони не є членами сім'ї власника житла - ст.156 ЖК УРСР), а тому відповідачі підлягають виселенню з належного [PERSON] домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Суд критично оцінює пояснення відповідача - [PERSON] про те, що вона дала позивачу завдаток за спірний будинок в сумі 8 тисяч грн., оскільки дані факти позивачем заперечуються, будь-яких інших доказів на підтвердження цього відповідачами не надано. Крім того, позивачем відповідачам було надіслано попередження про необхідність виселення з вказаного будинку до 02.06.2014 року, яке відповідачі отримали, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та визнано відповідачем в судовому засіданні. Однак, ні до 02.06.2014 року, ні до вирішення справи в суді, відповідачі не виселилися з будинку, що належить [PERSON] Дані обставини визнані сторонами та підтверджуються довідкою Томашівської сільської ради №536 від 02.07.2014 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того,

Outcome: approved