Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів та розірвання шлюбу, в якому просить: стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 01 листопада 2019 року до досягнення дитиною повноліття; розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солоницівської селищної ради Харківської області, актовий запис № 17 від 28 лютого 2009 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28 лютого 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Солоницівської селищної ради Харківської області вони з відповідачем зареєстрували шлюб, актовий запис № 17. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, в травні 2019 року вони припинили шлюбні відносини. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, оскільки відповідач ухиляється від покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 180 СК України, зокрема відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на його утримання. Вона самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити сина, однак самотужки це робити досить складно, оскільки на даний час вона працює продавцем та єдиним джерелом її доходу є заробітна плата. Оскільки питання про розірвання шлюбу нею вирішено остаточно та добровільно дійти згоди з відповідачем щодо матеріального утримання сина [PERSON] не представилось можливим, вона звернулась до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала, просила його задовольнити. Просила не надавати строк на примирення, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам. Зазначила, що з травня 2019 року вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільний побут та спільний сімейний бюджет. Шлюб існує лише формально. Просила стягувати аліменти з 25 жовтня 2019 року, а не з 01 листопада 2019 року, як нею помилково зазначено в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти розірвання шлюбу не заперечував. Просив не надавати строк на примирення, оскільки питання щодо розірвання шлюбу ним вирішено остаточно. Щодо сплати аліментів зазначив, що позов визнає частково, та згоден сплачувати аліменти у розмірі 2 000 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до слідуючого. Судом встановлено, що 28 лютого 2009 року Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28 лютого 2009 року. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 червня 2009 року Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 78, встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі. Неповнолітній [PERSON] , 2009 року народження проживає разом з матір`ю, що підтверджується матеріалами справи. Факт подання позову свідчить про недосягнення домовленості між батьками про утримання дитини. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча у відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України, зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі викладеного, суд вважає позовну заяву [PERSON] в частині стягнення аліментів такою, що підлягає частковому задоволенню, при цьому суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який фізично здоровий, здатен працювати і отримувати доходи, приймаючи до уваги інші обставини, що мають істотне значення, зокрема той факт, що [PERSON] згоден сплачувати аліменти у розмірі 2 000 грн., враховуючи прожитковий мінімум для дітей відповідного віку у 2020 році, суд вважає за можливе визначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн., з індексацією суми, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Аліменти належить стягувати з дня пред`явлення позову, а саме з 25 жовтня 2019 року. Згідно ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] , в частині розірвання шлюбу, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов в даній частині позовних вимог визнав, сторони проти надання строку на примирення заперечують, оскільки питання про розірвання шлюбу ними вирішено остаточно, приймаючи до уваги той факт, що подружжя тривалий час проживає окремо, не веде спільний побут, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, а надання строку на примирення суперечить інтересам сторін. Судові витрати мають бути стягнуті з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial