Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, Городоцької районної державної адміністрації у Львівській області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, про визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії ІI-ЛВ № 056980, виданого 26.12.2002 р. Городоцькою районною державною адміністрацією Львівської області про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 1.3664 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області та визнання за нею права на земельну частку (пай), площею 1,29 умовних кадастрових гектари, що належало [PERSON] згідно Сертифікату серії ЛВ 0092453, виданого 16.06.2000 р. та зареєстрованого за № 6065, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , мотивуючи тим, що нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері позивачки, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, на ім`я померлої [INFO] [PERSON] , виданий Городоцькою райдержадміністрацією 26.12.2002 р., тобто після її смерті. З покликанням на відсутність спору щодо вказаного спадкового майна та інших спадкоємців, неможливість іншим шляхом реалізувати своє право на спадкове майно, просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, з мотивів, наведених у позові, зазначила, просила про розгляд справи без її участі (а.с. 56, 120). Представник Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області в судове засідання не з`явився, сільський голова подав до суду лист, в якому позов визнав, просив справу розглядати без участі представника сільської ради (а.с. 41). Представники Городоцької районної державної адміністрації Львівської області та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`являлись, відзиву на позов не надали, причини неявки суду не повідомили (а.с. 38, 42, 51, 52, 63, 64, 102). Оглянувши заяви позивачки та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК в ред. 2004р., якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004р . У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Так, ст. 524 ЦК Української РСР у редакції 1963 р. передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР у редакції 1963 р. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із копії повторно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.06.1999 р., [INFO] померла [PERSON] (а.с. 9). Після її смерті мати позивачки - [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії АВЕ № 767136 від 07.10.1999 р., зокрема, на житловий будинок, що по [ADDRESS] з господарськими та надвірними спорудами на присадибній ділянці (а.с. 12, 18). Крім того, із довідки, виданої виконкомом Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області № 454 від 18.04.2019 р., копії Рішення Керницької сільської ради народних депутатів Городоцького району Львівської області від 30.11.1995 року, вбачається, що [PERSON] на підставі вищезазначеного рішення передано земельну ділянку, площею 0,12 га., на її ім`я значиться зареєстрованим сертифікат ЛВ № 0092453 за № 6065 від 16.06.2000 р., площею 1.29 га, Розпорядженням голови Городоцької районної державної адміністрації № 721 від 02.12.2002 р. на ім`я [PERSON] видано Державний акт серії ІІ-ЛВ № 056980 на право приватної власності на землю, площею 1.3664 га для ведення товарного сількогосподарського виробництва на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 309 (а.с. 15, 17). Згідно норм гл. 84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни «Просудову практикуу справахпро спадкування» від 30.05.2008р. №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Із копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивачки - [PERSON] (а.с. 10, 11, 12, 13). На випадок своєї смерті [INFO] [PERSON] склала заповіт, посвідчений сільським головою Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, зареєстрований в реєстрі за № 8, яким все майно, яке їй належить і на яке за законом мала б право, заповіла своїй дочці - [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). З довідки, виданої виконкомом Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області № 423 від 11.04.2019 р., оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 24/2019, вбачається, що позивачка зареєстрована та до дня смерті матері постійно проживала з нею по [ADDRESS] , частину спадщини після смерті матері прийняла, 21.06.2019 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зокрема, на житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку, площею 0,1340 га, для будівництва та обслуговування цього житлового будинку, 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , рішенням Городоцького районного суду Львівської області за позивачкою визнано право на земельну частку (пай), площею 1,21 умовних кадастрових гектари, що на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області згідно Сертифікату серії ЛВ №0090195, виданого 30.05.2000 на ім`я [PERSON] та зареєстрованого за №7902, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 23, 92, 95, 98, 131-123). Після звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, загальною площею 1,3664, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, позивачка 16.04.2019 р. отримала відмову, оскільки правовстановлюючий документ - Державний акт на ім`я [PERSON] видано після її смерті, а тому до складу спадщини не входить (а.с. 14). Відповідно до ст. 3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативними правовими актами. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищезазначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України,статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Отже, враховуючи, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 056980 на ім`я [PERSON] від 26.12.2002 р. виданий після її смерті, а отже, в порушення вимог закону, суд визнає недійсним Державний акт та скасовує його державну реєстрацію в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 309. Відповідно до п. 2 Указу Президента від 08 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Так, із позовної заяви, заяви позивачки від 13.05.2020 р., листа Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області № 3607 від 13.05.2020 року, проекту роздержавлення і приватизації земель спілки селянських господарств «Зоря» Керницької сільської ради народних депутатів Городоцького району Львівської області від 15.03.1995 р., списку пенсіонерів по с. Мавковичі, включених для розрахунку середньої земельної частки, вбачається, що [PERSON] все життя працювала у спілці селянського господарства «Зоря» Керницької сільської ради та була включена у списки громадян, які мають право на отримання сертифікату на право на середню земельну частку (пай) (а.с. 124, 127-131). З огляду на вищенаведене, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що померла [INFO] [PERSON] була членом спілки селянського господарства Зоря» Керницької сільської ради, за життя отримала право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у його власності, однак сертифікат на земельну частку пай у зв`язку із смертю за життя не отримала, її сестра - мати позивачки по справі [PERSON] успадкувала майно померлої [PERSON] , відомостей про те, що вона при житті набула, або володіла правом на земельну частку (пай) неправомірно, в суді не встановлено, інших спадкоємців, окрім позивачки, які б претендували на спадкове майно, немає, після смерті матері [PERSON] фактично прийняла спадщину, отримала свідоцтво на право на спадщину за заповітом на інше майно, а отже, є підстави до визнання за нею права на земельну частку (пай) згідно вищезазначеного сертифікату, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved