Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них, 12.06.2008\~ року народився син [PERSON]. На даний час відповідач із сімєю не проживає. Син проживає з нею і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач звернулась до суду з позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх доходів відповідача, щомісячно але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з дня звернення до суду і\~ досягнення сином повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву про зміну розміру заявлених позовних вимог. Просила суд за обставин, викладених у позовній заяві, із врахуванням того, що відповідач офіційно не працевлаштований, являється батько інших дітей стягнути на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно і до досягнення сином повноліття. Розгляд справи проводити у її відсутність (а.с.85, 108). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи щоразу повідомлявся своєчасно та належним чином, судовими повітками (а.с.83,91,95).Причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Змінені позовні вимоги не оспорив. Суд вважає можливим розглянути справу в загальному порядку та ухвалити рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Ухвалою суду від 19.10.2016 року заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.02.2016 року у даній справі\~скасовано. Справа призначена до нового розгляду (а.с.77). Так, судом встановлено, що у сторін, які перебували у зареєстрованому шлюбі 12.06.2008 року народився син [PERSON], батьком якого є відповідач [PERSON] (а.с.3-4). Відповідно до довідки виконкомому Тростянецької селищної ради Вінницької області №2897 від 16.12.2015 року син [PERSON], [INFO] проживає з матірю [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач не проживає з позивачем однією сімєю, в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обовязків утримувати дитину, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 60 ЦПК України не доведено. Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Встановленим судом фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців, а також те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що є істотною обставиною. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.п. 1,2 ст. 3 , п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно п.1 ст. 18 , п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі розмірі 800,00 грн. щомісячно і до досягнення сином повноліття. Відповідач свої заперечення проти стягнення аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі, що вказана позивачем до суду не надав. Як встановлено з наданих відповідачем доказів [PERSON] офіційно не працевлаштований, на обліку в регіональному центрі зайнятості не перебуває, та не намагався це зробити, має на утриманні четверо дітей батьком яких він є (а.с.35-38). Згідно відповіді Тростянецького районного ВДВС №5579 від 06.12.2016 року відповідно до даних ЄДРВП станом на 06.12.2016 року відповідач [PERSON] стягнень по виконавчих листах немає (а.с.105). Таким чином, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, а тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є обґрунтованим. Враховуючи наведені вище обставини, при вирішенні питання про розмір аліментів, суд дійшов висновку про стягнення аліментів на користь позивача в інтересах дитини в твердій грошовій сумі, починаючи з дня предявлення позову, враховуючи вимоги ст.ст. 182, 183, 191 СК України та виходячи з обставин справи, а тому з відповідача слід стягнути кошти (аліменти) на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 800,00 грн. щомісячно і до досягнення [PERSON] повноліття. Покладення судом на відповідача обов'язку надавати на утримання сина аліменти в розмірі 800,00 грн. щомісячно,\~ відповідає вимогам закону, не суперечитиме інтересам відповідача та враховує найвищі інтереси дитини. Посилання відповідача про відсутність офіційної роботи, необхідності також утримувати себе, свою дружину та інших дітей, суд приймає до уваги. Разом з тим дані обставини не є підставою для звільнення його від обовязку утримувати сина [PERSON], так як першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, її благополуччю, в тому числі матеріальному. Крім того, відповідач не позбавлений можливості працевлаштуватись, або віднайти джерела заробітку для власного існування та утримання своїх дітей. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн., за ставками судового збору, які діяли згідно з Законом України «Про судовий збір», станом на день звернення до суду позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved