Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], законного представника неповнолітнього [PERSON] [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що є власником житлового будинку №21 по вул.Лізянська в с.Городище Березнівського району Рівненської області, що був нею успадкової за заповітом після смерті мами [PERSON] За життя мами та за її згодою в будинок були вселені та зареєстровані відповідачу у справі [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON], які були онуками [PERSON] [PERSON] вказує, що відповідач [PERSON] з листопада 2014 року фактично проживає із дружиною по вул.Польова в с.Городище Березнівського району Рівненської області, а у належному їй будинку лише зареєстрований. Відповідач [PERSON] також лише зареєстрований у будинку позивача, так як з 2013 року фактично проживає в [INFO]. Відповідач [PERSON] зареєстрований та фактично проживає у житловому будинку, власником якого є [PERSON]Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин понад рік не проживають у житловому будинку №21 по вул.Лізянська в с.Городище Березнівського району Рівненської області, відповідно до положень ст.405 ЦК України це є підставою для визнання даних осіб такими, що втратили право користування вказаним житлом.Щодо права відповідача [PERSON] на користування житловим будинком, то воно було втрачене внаслідок припинення права власності попереднього власника житла - мами позивача [PERSON], членом сімї якого він був. Таке право за відповідачем [PERSON] не збереглось при набутті позивачем права власності на даний обєкт нерухомого майна, так як відповідно до положень ст.64 ЖК України відповідач не є членом сімї позивача.З урахуванням наведених обставин, просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими , що втратили право на користування жилим будинком № 21 по вул. Лізянська в с.Городище Березнівського району Рівненської області. Виселити [PERSON] із житлового будинку № 21 по вул. Лізянська в с.Городище Березнівського району Рівненської області без надання йому іншого житлового приміщення. Стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та надала пояснення згідно заяви. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали, пояснили, що житловий будинок № 21 по вул. лізянська в с.Городище Березнівського району належав їх бабі- Плескач Д.Д., вони є спадкоємцями майна померлої баби, а тому просять в задоволенні позову відмовити. Законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнала, вказуючи, що відповідачі є дітьми- сиротами, за якими відповідно до рішення виконавчого комітету Городищенської сільської ради закріплено загальну житлову площу 40 кв.м. до їх повноліття, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідачів служби у справах дітей Березнівської районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON] є круглими сиротами, жоден з них немає житла на праві власності, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідачів органу опіки та піклування Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області в судовому засіданні пояснив, що відповідачі є діти- сироти, вони не мають власного житла , згідно рішення виконавчого комітету Городищенської сільської Ради № 32 від 31 травня 2007 року за ними закріплена житлова площа 40 кв.м. до їх повноліття. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, представників третіх осіб, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст.ст.386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Отже, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 05 листопада 2014 року за № 6-158цс14. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). За таких обставин, право відповідача [PERSON] на користування житловим будинком в с. Городище, вул. Лізянська, 21 Березнівського району було втрачене внаслідок припинення права власності попереднього власника квартири - моєї мами [PERSON], членом сім'ї якої він являвся. Таке право за відповідачем [PERSON] не збереглося при набутті позивачем права власності на вказаний будинок, оскільки в розумінні ст. 64 ЖК України відповідач членом її сім'ї не являється. Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.При прийнятті рішення суд приймає до уваги наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-ГЮ №092337, виданого 02.04.2010 року, [PERSON] померла 02.04.2010 року. 21.12.2015 року державним нотаріусом Костопільської районної державної нотаріальної контори Рівненської області позивачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями №21 по вул.Лізянська в с.Городище Березнівського району Рівненської області після смерті [PERSON] Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №50407592 від 21.12.2015 року підтверджує, що [PERSON] є власником обєкту нерухомого майна житлового будинку №21 по вул.Лізянська в с.Городище Березнівського району Рівненської області. Відповідно до довідки Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області від 10.10.2016 року №2732 за адресою: с.Городище вул.Лізянська,21 зареєстровані наступні особи: [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно розпорядження голови районної державної адміністрації №53 від 25 лютого 2014 року [PERSON] призначено опікуном над дитиною-сиротою [PERSON], [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області №32 від 31.05.2007 року за дітьми-сиротами [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] було закріплено житлову площу до їхнього повноліття. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги в частині визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим будинком № 21 по вул. Лізянська в с.Городище Березнівського району Рівненської області та виселення [PERSON] із вказаного житлового будинку є законними і обґрунтованими, та такими що підлягають до задоволення. Позовна вимога щодо визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим будинком № 21 по вул. Лізянська в с.Городище Березнівського району Рівненської області задоволенню не підлягає, оскільки згідно рішення виконавчого комітету Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області №32 від 31.05.2007 року за дітьми-сиротами [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] було закріплено житлову площу до їхнього повноліття. За таких обставин, позов у даній частині задоволенню не підлягає.

Outcome: partial