Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась із зазначеним позовом, який в ході розгляду справи уточнила заявою від 30 червня 2015 року (а.с.33), та просила суд ухвалити рішення про зобовязання відповідача за власні кошти та власними силами усунути перешкоди позивачеві у користуванні та володінні належною частиною земельної ділянки розміром 0,001 га за адресою Житомирська область Житомирський район с. Піски вулиця Постишева, 25, шляхом демонтажу самовільно зведеного паркану. В судовому засіданні позивач та представник позов підтримали та просили суд його задовольнити. На докази, які підтверджують заявлені вимоги, посилались на наявні в справі матеріали. Суть обґрунтування вимог і заявленого позову полягають у наступному. Відповідач збудував паркан між земельними ділянками сторін чим позбавив можливості обслуговувати належний позивачеві будинок, адже паркан був збудований впритул до будинку та на земельній ділянці позивача. Саме за таких обставин була заявлена вимога про усунення перешкод в користуванні частиною належної позивачеві земельної ділянки площею 0,001 га шляхом демонтажу паркану. Відповідач та представник, в судовому засіданні, вимог не визнали. Відповідач дав пояснення якими зазначив наступне. Дійсно, проживає за адресою [INFO], по сусідству із позивачем з 1989 року. Ніякого паркану не будував адже огорожа між ділянками існувала на час його заселення в будинок за вказаною адресою. Пізніше, після переїзду на дане місце проживання, сусідню ділянку зайняла позивачка. Позивач, заслухав пояснення відповідача, підтвердила факт наявності огорожі на момент її заселення за вказаною адресою і в доповнення зазначила, що заважають їй користуватись належною земельною ділянкою ворота належні відповідачеві. В зв'язку із такими поясненнями позивач заявлених вимог не змінювала. Заслухав пояснення учасників розгляду та дослідив наявні у справі матеріали, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до правовстановлюючих документів, позивач є власником земельної ділянки площею 0,0435 га за вказаною адресою (а.с.4-6). 12 березня 2015 року державним інспектором сільського господарства у Житомирській області, у присутності позивача та у відсутність відповідача, був складений акт № 23/05 про наявність порушень земельного законодавства допущені відповідачем шляхом самовільного зайняття частини земельної ділянки позивача площею 0,001 га (а.с.8). Начальник державної інспекції сільського господарства у Житомирській області листом № 01/526 від 17 березня 2015 року сповістив, що відповідач зайняв частину земельної ділянки належної позивачеві. Зазначені і надані позивачем докази, на переконання суду, суперечать власним поясненням позивача про те, що паркан ніхто не будував і він знаходився між земельними ділянками на час заселення будинку та початок користування згаданою земельною ділянкою. Крім цього, суд вважає, що наданий акт обстеження та лист начальника інспекції не є належним доказом, який підтверджує факт порушення норм земельного законодавства відповідачем, щоб давало підстави для обєктивного встановлення фактів на які посилається позивач та задоволення його вимог, адже земельні ділянки мають свої межі, визначені у встановленому законом порядку довжину та інші характеристики. Досконалого відтворення даної інформації надані позивачем копії документів не мають, що унеможливлює прийняти рішення про задоволення позову і яке б можливо було виконати. Не заявлялось позивачем та його представником клопотань про проведення у справі відповідної експертизи задля встановлення точного можливого місця захвату земель позивача відповідачем або інші порушення норм земельного законодавства, які б давали підстави чітко встановити дійсні обставини справи. Не може не звернути на себе увагу і факт відсутності відповідача при проведенні згадуваного обстеження, що черговий раз підкреслює сумнівність даного акту як доказу, який підтверджує саме правильність позиції позивача. Задовольняючи вимоги позивача у такій редакції про демонтаж самовільно зведеного паркану на вказані земельній ділянці тобто без зазначення розмірів захопленої земельної ділянки, точного місця розташування такої ділянки, суд позбавлений можливості прийняти законне рішення. Приймаючи дане рішення суд керується положеннями ст. ст. 1, 10, 11 та 60 ЦПК України. Відповідно до яких захисту підлягають, серед іншого, порушені права фізичних осіб. В судовому засіданні не було достовірно встановлено, що права позивача саме порушено взагалі, в тому числі відповідачем. Факт реєстрації за вказаною адресою відповідача, крім всього, не свідчить про належність саме відповідача до осіб, які порушили права і мають відповідати за такі дії. Розглядаючи дану справу і дотримуючись принципів змагальності сторін суд вживав заходи щодо можливості сторонам надавати докази, які б підтверджували або спростовували власні доводи та доведення їх переконливості. Крім цього, справа розглядалась в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін поданих у визначеному процесуальним законом порядку. Іншого надано суду і досліджено в судовому засіданні не було. Доказуючи заявлені обставини, на переконання суду, позивач та його представник, не довели суду наявність порушеного права. Мало того доказування сторони позивача ґрунтувались на припущеннях. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed