Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 223 436 грн. та усунення перешкод в користуванні часткою будинку, Позов мотивований тим, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1976 року по 1989 рік. З 1976 року по 1985 рік, будучи у шлюбі, подружжя [PERSON] разом із народженою донькою проживали в ? будинку, який знаходиться за адресою : [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві власності. В 1985 році [PERSON] виїхав до Російської Федерації на роботу, а [PERSON] разом із донькою залишились проживати в м. Вінниці за вказаною адресою, у будинку, що належить [PERSON] [PERSON] стверджує, що після розірвання шлюбу в 1989 році, домовилась із [PERSON] про те, що будинок він залишить у власність позивачу та їхній доньці. Після такої домовленості протягом 27 років [PERSON] сплачує комунальні послуги, земельний податок, провела в будинок систему каналізації, здійснює поточні та капітальні ремонти, благоустрій прибудинкової території. З дозволу [PERSON] позивач в 2005-2006 роках здійснила капітальний ремонт будинку за власні кошти, придбала всі будівельні та оздоблювальні матеріали, винаймає робітників для здійснення ремонтних робіт. В 2010 році від онкологічного захворювання помирає спільна донька. [PERSON] зазначає, що починаючи з 2011 року довірені особи [PERSON] намагаються виселити її з будинку. [PERSON] за витрачені кошти могла б придбати будинок в іншому місці, а натомість зазнала значних втрат із здійсненим ремонтом будинку, які неможливо відокремити від будинку і повернути витрачені кошти, внаслідок чого позивач понесла збитки. Виходячи з вартості частки відповідача в будинку, [PERSON] за попередніми підрахунками витратила на ремонтні роботи грошові кошти на суму 223 436 гривень та просить їх стягнути з [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини. викладені в позовній заяві. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, надали письмові заперечення проти позову, вказавши на те, що позовні вимоги необґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1976 року по 1989 рік. В 1985 році [PERSON] виїхав до Російської Федерації за новим місцем працевлаштування. Станом на день подання позовної заяви [PERSON], як колишній член сім'ї, проживає в ? частині будинку, яка належить [PERSON] на праві власності за адресою : [ADDRESS]. На підставі частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. До правовідносин, які виникають між [PERSON] та [PERSON] підлягають застосовуванню норми Житлового Кодексу Української РСР. Частиною 4 статті 156 ЖК УРСР встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї власника права користування займаними приміщеннями. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до таких відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього ж Кодексу. Відповідно до частини 3 статті 162 ЖК УРСР [PERSON] як наймач жилого приміщення зобов'язана своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. У відповідності до частини 3 статті 156 ЖК УРСР [PERSON] як колишній член сім'ї не позбавлена права користуватися займаним приміщенням, зобов'язана брати участь у витратах по утриманню будинку, придомової території та проведенню ремонту. Із доданих до позовної заяви документів - довідки з КП «ВМБТІ» №1035 та висновку будівельно-технічного експертного дослідження №1349 від 09.04.2013 р. не можливо встановити витрати, які були понесені на ремонт будинку з огляду на наступне. Довідка КП «ВМБТІ» №1035 містить відомості про вартість будинку в 1997 році, а висновок експертизи №1349 містить відомості про вартість будинку станом на 2013 рік. Суд не приймає різницю між цими двома оцінками вартості майна як доказ витрат на поліпшення будинку, оскільки за цей період часу між змінився стан ринку нерухомості, відбувалось тривале зростання загального рівня цін нерухомості, а також зниження купівельної спроможності національної валюти. За поданим клопотанням представника позивача [PERSON] було проведено судову будівельно-технічну експертизу. У висновку на поставлені судом питання надаються така відповідь : визначити, яку ринкову вартість становила б ? частка житлового будинку з прибудовою, земельною ділянкою, якби знаходилась у стані, в якому перебувала станом на 1985 рік без зроблених на сьогоднішній день ремонту, поліпшень, реконструкції та влаштованих зручностей - не вбачається можливим; ринкова вартість ? частини вказаного житлового будинку із прибудовами та земельною ділянкою в стані, в якому існує дана частка на час проведення експертизи складає 488 277,00 грн; вартість здійснених позивачем витрат на поліпшення, ремонтно-будівельні роботи може складати 113 983,46 грн. Суд не приймає до уваги висновок експертизи, оскільки відмова у задоволенні позову ґрунтується на відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення прав позивача відповідачами. У відповідності до частини 1 статті 22 ЦК України особа має право на відшкодування збитків, яких завдано у результаті порушення її цивільного права. Судом встановлено, що порушень цивільних прав позивача не має. Аналізуючи норми Житлового Кодексу УРСР та встановлені обставини справи, враховуючи фактичне володіння та користування будинком одноособово позивачем, суд дійшов висновку, що витрати, пов'язані із утриманням будинку в належному стані, проведення ремонтних робіт, оплата комунальних платежів, податків є обов'язком [PERSON], а не понесеними нею збитками. Доводи позивача про те, що відповідач через довірених осіб намагається виселити її з ? частини будинку, де вона проживає, не підтверджені доказами. Проте такі доводи спростовуються рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2014 у справі №127/7205/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, яким у задоволені позову відмовлено, а ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19.11.2014 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення встановив, що не мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed