Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТзОВ «Цукровий завод «Володимирцукор» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві покликається на ту обставину, що 02 вересня 2014 року була прийнята на посаду сторожа по строковому трудовому договору на ТзОВ «Цукровий завод « Володимирцукор». Наказом № 5-к від 31.03.2016 року її було звільнено з роботи по закінченню строку трудового договору, згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України. Однак під час звільнення Відповідач порушив термін розрахунку та не провів остаточний розрахунок всіх належних їй сум у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, тобто при звільнені їй не виплачено заробітну плату за лютий 2016 року та компенсацію за невикористані відпустки за 2015, 2016 роки. Те, що відповідач в день звільнення і до дня звернення до суду не провів повний розрахунок, заподіяло їй величезні моральні страждання, з приводу існування своєї сім'ї позивач дуже переживала, а тому вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 10\~000 гривень. Просить стягнути в її користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 1600 гривень, стягнути заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1600 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1600 грн., 10\~000 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу. В судове засідання позивач не з»явилась, представник позивача [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити і не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач належним чином будучи повторно повідомлений про час та місце судового засідання, свого представника для участі у розгляді справи до суду не направив, а тому суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбачається з позовної заяви та копії трудової книжки позивача, вона 02 вересня 2014 року була прийнята на посаду сторожа по строковому трудовому договору на ТзОВ «Цукровий завод « Володимирцукор». Наказом № 5-к від 31.03.2016 року її було звільнено з роботи по закінченню строку трудового договору, згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України. Доводи позивача про те, що під час звільнення відповідач порушив термін розрахунку та не провів остаточний розрахунок всіх належних їй сум у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, тобто при звільнені їй не виплачено заробітну плату за лютий 2016 року та компенсацію за невикористані відпустки за 2015, 2016 роки і до дня звернення до суду не провів з позивачем повний розрахунок, відповідачем не спростовано. Вжитими судом заходами за клопотанням позивача витребувати відповідні докази від відповідача не виявилось можливим. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України « Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 47 КЗпП України відповідач зобов»язаний був у день звільнення надати позивачу належно оформлену трудову книжку і провести з нею розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, проте виплату належних позивачу при звільненні грошових коштів не здійснив. Крім того, нормою ч. 1 ст. 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно ст. 24 Закону України « Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд ввважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають до задоволенні в повному обсязі і до стягнення, з урахуванням розміру позовних вимог, підлягають заборгованість по заробітній платі в сумі 1600 гривень, кошти за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1600 грн. та грошова компенсація за невикористану відпустку в розмірі 1600 грн. Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником\~\~ або\~\~ уповноваженим\~\~ ним\~\~ органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих\~ зв'язків\~ і\~ вимагають\~ від\~ нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що внаслідок порушення трудових прав позивача з вини відповідача їй було заподіяно також і моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях з цього приводу, оскільки порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань,\~ втрати\~ нормальних життєвих\~ зв'язків\~ і\~ вимагають\~ від\~ неї додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин справи з врахуванням глибини страждань, а також ступеню вини відповідача та вимог розумності та справедливості, розмір моральної шкоди, що підлягає до стягнення, суд визначає в 1000 грн. у розмірі, в решті вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовляє. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України, покласти на відповідача. На підставі викладеного, ст. 47, 83, 94, 115-117, 237-1 КЗпП України, ст. 1 Закону України « Про оплату праці», ст.24Закону України « Про відпустки»,

Outcome: partial