Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить визнати безвісно відсутнім [PERSON] , [INFO] , громадянина України, посилаючись на те, що з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Марганецького міського суду від 19.04.2013 року було розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 2013 року не має ніяких відомостей та зв`язку з [PERSON] . На даний час вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Визнання безвісно відсутнім [PERSON] заявниці необхідно для реєстрації її неповнолітніх дітей за новою адресою проживання. Заявниця в судовому засіданні просила задовольнити заяву в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Марганецької міської ради у судове засідання не з`явилась, про час розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухавши заявницю, дослідивши письмові докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , приходиться заявниці колишнім чоловіком, що підтверджується копією рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19.04.2013 року (а.с.6). Згідно копій свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] батьком дітей є [PERSON] (а.с.4-5). Останнє відоме місце проживання та місце реєстрації [PERSON] : [ADDRESS] . Згідно наданої довідки № 492/10808 від 11.11.2019 року, виданої Марганецьким ВП Нікопольського ВП ГУНП у Дніпропетровській області, [PERSON] , [INFO] мешкав за адресою [ADDRESS] , та з 13.11.2014 року знаходиться у державному розшуку Марганецьким ВП НВП ГУНП в Дніпропетровській області, місце знаходження останнього не встановлено, розшукові дії продовжуються (а.с.8). Визнання безвісно відсутнім колишнього чоловіка заявниці необхідно для реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей заявниці за новою адресою проживання, оскільки отримати необхідну згоду або знайти батька дітей виявилось неможливим. Відповідно до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно вимог статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосовуванню судами як джерело права, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви. На підставі викладеного та ст. 43 ЦК України,

Outcome: approved