Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зобовязання відповідача не чинити їй перешкод у користуванні квартирою №1 в будинку №15 на вул. Герети у смт. Козова, Козівського району, Тернопільської області; надати дублікат ключа від квартири №1 в будинку №15 у смт. Козова, Козівського району, Тернопільської області в залі суду та вселити дітей позивача [PERSON] та [PERSON] у зазначену квартиру, з підстав викладених в фабулі позову. 05.07.2016 року у справі за вказаною позовною заявою було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у попередньому судовому засіданні. Позивач та її представник у судовому засіданні 06.03.2018 року під звукозапис заявили про відмову від позовної вимоги про вселення дітей [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у квартиру №1 в будинку №15 на вул. Герети у смт. Козова, Козівського району, Тернопільської області. Однак, ухвалою суду така усна заява була залишена без розгляду. Позовні вимоги позивач та її представник мотивують тим, що позивач успадкувала після смерті батька ? частину квартири №1 в будинку №15 на вул. Герети у смт. Козова, Козівського району, Тернопільської області, та, відповідно, є власником цієї ?. Зазначають, що позивач неодноразово намагалася потрапити до вказаної квартири, однак відповідач не надає ключі від такої та не бажає спілкуватися із нею. Вказують, що позивач зверталася до дільничного працівника поліції, однак і його відповідач не впустила до спірної квартири. У звязку із вказаними обставинами, на підставі норм ст.155 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 358, 386 ЦК України просять задовольнити заявлені позовні вимоги. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у запереченні на позов (а.с.16-17), додатково зазначивши, що спільне проживання сторін в спірній квартирі, яка є однокімнатною є неможливим. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що [PERSON] є власником ? частини квартири №1 в будинку №15 на вул. Герети у смт. Козова, Козівського району, Тернопільської області, загальною площею 36,7 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2015 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2015 року (а.с.2, 3). Крім того, з пояснень сторін судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником іншої ? частини квартири №1 в будинку №15 на вул. Герети у смт. Козова, Козівського району, Тернопільської області. Правовстановлюючі документи, які б належним чином підтверджували право власності відповідача відсутні в матеріалах справи, однак факт належності відповідачу іншої ? частини спірної квартири сторонами визнано і такий ними не заперечувався, а відтак, згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, він не потребує додаткового доказування. Подавши до суду позов, позивач та її представник підставою такого зазначають норму ст.386 ЦК України. В той же час, із змісту позовної заяви та позовних вимог вбачається, що позов носить характер негаторного, так як метою його є усунення ніби то створених відповідачем перешкод та, відповідно, зобовязання до вчинення тих чи інших дій. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Аналіз змісту вказаної норми права дає підстави дійти висновку, що передбачений нею спосіб захисту права власності носить превентивний характер. Тобто, такий спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливому порушенню, якого на момент позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права. Аналогічну правову позицію неодноразово в своїх судових рішеннях висловлював і Верховний Суд України та наголосив судам на необхідності саме такого правозастування ч.2 ст.386 ЦК України в узагальненні «[PERSON] деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», підготованого судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у 2014 році. У позовній заяві та під час розгляду справи позивач та її представник неодноразово наголошували на тому, що відповідач не впускала та не впускає позивача до спірної квартири, що однозначно свідчить про те, що, на думку [PERSON] та її представника, [PERSON] вже порушено її право користуватися та розпоряджатися своєю часткою у квартирі №1 в будинку №15 на вул. Герети у смт. Козова, Козівського району, Тернопільської області. Відтак, суд приходить до висновку про те, що неможливим є застосування норми ч.2 ст.386 ЦК України до спірних правовідносин, так як позивач та її представник заявляють про те, що право [PERSON] вже порушено. В той же час, згідно розяснень абз.2 п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння. Однак, позивачем та її представником, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України не подано жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві. Зокрема, відсутні будь-які докази того, що відповідачем чинилися будь-які перешкоди в користуванні своєю часткою у спірній квартирі чи іншим чином порушується його право власності. Таким чином, на підставі вказаного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є безпідставним та необґрунтованим, а відтак не може бути задоволений. Водночас, суд вважає за необхідне розяснити позивачу її право на звернення до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні чи розпорядженні своїм майном на підставі ст.391 ЦК України за умови обґрунтування вказаної підстави позову відповідними обставинами та доведення їх належними і допустимими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed