Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення нікчемності правочину, нібито укладеного 10.01.2015 року за № 1/15 між [PERSON] та [PERSON] про передачу [PERSON] у власність нерухомого майна по [ADDRESS] після проведення його капітального ремонту, переобладнання та збільшення площі, а також земельних ділянок під ним. Позивачка в обґрунтування свої вимог посилалась на те, що вона є власником магазину та трьох земельних ділянок, що по [ADDRESS] на підставі договорів дарування від 31 травня 2017 року. На час переходу вказаного майна у її власність, останнє було вільним від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб. У відповідності до ухвали судді Тернопільського міськрайонного суду від 17 жовтня 2017 року (справа № 607/12803/17) [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання недійсними вказаних договорів дарування та визнання права власності. Як на підставу позову [PERSON] посилався на договір 10.01.2015 року за № 1/15 укладений між ним та [PERSON] про передачу йому у власність нерухомого майна по [ADDRESS] після проведення його капітального ремонту, переобладнання та збільшення площі, а також земельних ділянок під ним. Вказує, що Договір за №1/15 між [PERSON] та [PERSON] на дату його посвідчення не укладався, а текст цього Договору був виготовлений лише після 31.05.2017 року. Вважає, що даний Договір направлений на незаконне заволодіння належним їй майном. Посилаючись на наведене та те, що даний Договір порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, рукописний текст Договору виготовлений не 10.01.2015 року, а після 31.05.2017 р., позивачка просила встановити його нікчемність на підставі вимог ч. 1 ст.203, ч. 2 ст.215, ст.228 ЦК України. 24 травня 2018 року [PERSON] подала заяву про зміну підстав позову шляхом доповнення позову ще однією підставою визнання правочину за №1/15 від 10.01.2015 року нікчемним - відсутністю нотаріального посвідчення Договору. Зокрема, вказала, що виходячи із змісту договору за №1/15, останній фактично є попереднім договором купівлі-продажу, а тому повинен був укладатись у формі, встановленій для основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме з дотриманням нотаріального посвідчення. Вказаний договір укладений у простій письмовій формі, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 220 ЦК є нікчемним. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2017 року (с. Сташків Н.М. ) відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду від 01 червня 2018 року (с.Черніцька І.М.), у зв`язку із закінченням терміну повноважень с. Сташків Н.Б. , дану справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. [PERSON] подала відзив на позов. Вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Доводи позивача про те, що договір за №1/15 є нікчемним, порушує публічний порядок, укладений не 10.01.2015 року, а після 31.05.2017 р., є надуманими та жодними доказами не підтвердженні. Договір за №1/15 дійсно був укладений 10 січня 2015 року та підписаний сторонами. Посилаючись на наведене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. [PERSON] подав відзив на позов. Зазначив, що 10.01.2015 року між ним та [PERSON] було укладено договір за № 1/15, згідно умов якого він зобов`язався власними силами та засобами виконати будівництво, реконструкцію нежитлової будівлі по [ADDRESS] . Після фактичного завершення будівництва та настання строку визначеного п. 1.4 даного договору, шляхом укладення договору купівлі-продажу він набуває право власності на вказаний об`єкт нерухомості та стає його власником, а також земельних ділянок. [PERSON] після завершення будівництва та введення в експлуатацію, зобов`язана була вчинити дії спрямовані на набуття ним права власності на вказаний об`єкт та земельні ділянки. Проте, [PERSON] , в супереч вимогам даного договору, уклала договори дарування магазину та земельних ділянок в користь позивача, в результаті чого право власності на дані об`єкти нерухомості перейшло до [PERSON] . Вказане, стало підставою для пред`явлення ним позову про визнання недійсними вищевказаних договорів дарування. На виконання умов договору за № 1/15 від 10 січня 2015 року, ним була розроблена проектно-технічна документація, укладеного договори із підрядними організація щодо будівництва та реконструкції об`єкта. Підтвердженням реальності виконаних робіт є платіжні доручення, розрахунки, накладні, де платником зазначено [PERSON] . Твердження позивача про те, що договір за №1/15 є нікчемним, порушує публічний порядок, укладений після 31.05.2017 р., є надуманими та жодними доказами не підтвердженні. Просив відмовити у позові. Позивач подала відповідь на відзиви відповідачів. На спростування доводів викладених у відзивах зазначила, що у позовній заяві нею викладено дійсні обставини справи, існування яких підтверджено долученими письмовими доказами. Після отримання копії договору за №1/15 нею подано заяву про зміну підстав позову, шляхом доповнення до існуючих нових підстав позову. Факт укладення договору за №1/15 саме 10.01.2015 року спростовується договорами дарування від 31.05.2017 року, поясненнями приватного нотаріуса Ломакіної Л.В. у справі за №607/15555/17 та копією заяви [PERSON] від 31.05.2017 року. Вважає, що договір за №1/15 від нібито 10.01.2015 року є нікчемним в силу вимог ч. 2 ст. 228 ЦК, як одна підстава, та ч. 1 ст. 220 у системному зв`язку із ч. 1 ст. 635, ч. 1 ст. 657, ч. 2 ст. 719 ЦК- як інша підстава. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позові та просили задовольнити. Зазначили, що позивач є власником даного нерухомого майна. [PERSON] вирішив отримати право власності на спірне майно шляхом укладення договору за №1/15 заднім числом. Факт укладення даного договору після 31 травня 2017 року підтверджується тим, що на час укладення договір дарування в користь позивача, попередній власник [PERSON] зазначала про відсутність будь-яких обтяжень та прав третіх осіб на дане майно. Більше того, відповідач ухилився від проведення призначеної експертизи, що в силу вимог ст. 109 ЦПК, є підставою для визнання факту, щодо з`ясування якого призначалась експертиза. Представник [PERSON] - адвокат Яворський А.Б. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що права позивачки не порушені. Пояснив, що [PERSON] не ухилявся від проведення експертизи, що свідчить про надання останнім на вимогу суду та експерта оригіналу досліджуваного договору. Договір за №1/15 жодним чином не порушує прав позивача, не створює для неї правових наслідків та не позбавляє її права власності на вказані об`єкти нерухомості. Метою даного позову є лише позбавлення відповідача вказаного договору як доказу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце його була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо подала відзив на позов. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належали магазин, загальною площею 1515,8 кв.м., земельні ділянки: площею 0,0317 га кадастровий номер 6110100000:12:012:0023, площею 0,0300 га, кадастровий номер 6110100000:12:012:0028, площею 0,0318 га, кадастровий номер 6110100000:12:012:0024, які знаходяться в [ADDRESS] , що не заперечується сторонами спору та підтверджується матеріалами справи. Відповідно до умов Договору за № 1/15 від 10.01.2015 р. [PERSON] та [PERSON] домовились про наступне: [PERSON] зобов`язувався власними та (або) залученими силами та засобами виконати облаштування, будівництво, реконструкцію нежитлової будівлі за адресою - [ADDRESS] , площею 371 кв.м. та 374,2 кв.м на земельних ділянках: площею 0,0317 га кадастровий номер 6110100000:12:012:0023; площею 0,0300 га, кадастровий номер 6110100000:12:012:0028; площею 0,0318 га, кадастровий номер 6110100000:12:012:0024, в строк до серпня-вересня 2017 р. Після фактичного завершення будівництва та настання строку, визначеного п.1.4 Договору, [PERSON] шляхом укладення Договорів купівлі-продажу зі стороною договору - [PERSON] набуває право власності на вказаний об`єкт та земельні ділянки або стає власником даного об`єкту та земельних ділянок в інший шлях не заборонений законодавством (п. 2.3 договору). 12.04.2017 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди магазину в [ADDRESS] . 31 травня 2017 року, [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] належний їй на праві приватної власності магазин, загальною площею 1515,8 кв.м., який знаходиться в [ADDRESS] , що стверджується Договором дарування магазину від 31 травня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за №482, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.05.2017 р. за № 88560902. 31 травня 2017 року, [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, площею 0,0317 га кадастровий номер6110100000:12:012:0023, що знаходиться в [ADDRESS] , цільове призначення якої - інша комерційна діяльність, що стверджується Договором дарування земельної ділянки від 31 травня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за №485, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.05.2017 р. за № 88561487. 31 травня 2017 року, [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, площею 0,0300 га, кадастровий номер 6110100000:12:012:0028, що знаходиться в [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування закладів торгівлі. Дані обставини стверджуються Договором дарування земельної ділянки від 31 травня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за №491, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.05.2017 р. за № 88562155. 31 травня 2017 року, [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, площею 0,0318 га, кадастровий номер 6110100000:12:012:0024, що знаходится в [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування закладів торгівлі. Дані обставини стверджуються Договором дарування земельної ділянки від 31 травня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за № 488, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.05.2017 р. за № 88561913. 13.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої сторони - [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування магазину по [ADDRESS] , договорів дарування земельних ділянок по [ADDRESS] : площею 0,0317 га кадастровий номер 6110100000:12:012:0023; площею 0,0300 га, кадастровий номер 6110100000:12:012:0028; площею 0,0318 га, кадастровий номер 6110100000:12:012:0024, визнання за ним права власності на вищезазначене нерухоме майно. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 06 березня 2019 року (справа за № 607/12803/17) вищезазначену позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 12.09.2018 р. за клопотанням позивача [PERSON] та її представника [PERSON] у цій справі призначено судово-технічну експертизу рукописного тексту Договору від 10.01.2015 року за № 1/15. На вирішення експертів поставлено наступне запитання: Чи виготовлений рукописний текст (підписи «Сторона -1 [PERSON] «та Сторона-2 [PERSON] » на кожній сторінці договору) Договору №1/15 від 10 січня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо проведення капітального ремонту нежитлового приміщення по [ADDRESS] , у той час, яким датований документ - 10 січня 2015 року чи після 05 вересня 2017 року? Зобов`язано [PERSON] на вимогу експерта надати для огляду оригінал договору за № 1/15 від 10 січня 2015 року. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18.12.2018 р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 12.09.2018 р. про призначення експертизи залишено без зміни. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 16 травня 2019 року задоволено клопотання експертів та надано експерту для проведення судово-технічної експертизи оригінал договору за №1/15 від 10 січня 2015 року. Ухвалою суду від 15 липня 2019 року поновлено провадження у справі з метою вирішення клопотання експертів про витребування додаткових документів для проведення експертизи. Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року клопотання судових експертів задоволено частково. Надано експертам для проведення судово-технічної експертизи порівняльні зразки документів - оригінали датованих документів, в яких у період з січня 2015 року по грудень 2017 року рукописно виконано записи та підписи синьо-фіолетовими пастами кулькових ручок у кількості не менше двадцяти зразків з різними датами складання за кожен рік досліджуваного періоду. Надано дозвіл на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у наданих позивачем порівняльних зразках документів - оригінали датованих документі, в яких у період з січня 2015 року по грудень 2017 року рукописно виконано записи та підписи синьо-фіолетовими пастами кулькових ручок у кількості не менше двадцяти зразків з різними датами складання за кожен рік досліджуваного періоду. Надано судовим експертам досліджуваний документ, а саме оригінал договору за №1/15 від 10 січня 2015 року у відокремленому ( розшитому) від матеріалів справи вигляді, який упаковано у конверт та прикріплено до довідкового листа справи Т.2. Разом з тим, відмовлено експертам у наданні дозволу на вирізання штрихів рукописних записів та підписів в оригіналі договору за №1/15 від 10 січня 2015 року. Суд виходив з того, що вирізання штрихів рукописних записів та підписів на оригіналі договору за №1/15 від 10 січня 2015 року, які будуть необоротно втрачені під час дослідження, призведе до часткового знищення оригіналу договору, а згідно пояснень представника [PERSON] , останній категорично заперечує щодо пошкодження даного договору та наполягає на збереженні та неушкодженості оригіналу договору за №1/15 від 10 січня 2015 року, який є об`єктом експертного дослідження. Представник зазначив, що його довіритель категорично заперечує щодо вирізання штрихів рукописних записів та підписів на досліджуваному документі, оскільки це призведе до часткового знищення оригіналу договору та порушення його прав. Вказаний оригінал договору наявний у нього у єдиному екземплярі та має для нього важливе значення. Договір є предметом розгляду в інших судових справах, які перебувають у провадженні суду. Відтак, наполягає на збереженні та неушкодженості оригіналу договору за №1/15 від 10 січня 2015 року, який є об`єктом експертного дослідження. При цьому зазначив, що йому та його довірителю зрозуміли наслідки встановленні ст. 109 ЦПК України. Відповідно до Повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 01.11.2019 р. за № 17402/19-34 надати висновок судово-технічної експертизи документів є неможливим, оскільки не виконано клопотання експертів в частині надання дозволу суду на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у досліджуваному документі відповідно до ст.108 ЦПК України. Ухвалою суду від 13.11.2019 року поновлено провадження у справі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, оцінивши в сукупності та кожен зокрема зібрані докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. В силу вимог ст.55 Конституції України ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на захист можливе лише у разі його порушення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, виходячи зі змісту ст. 13 ЦПК, суд не має права вийти за межі позовних вимог. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із вимогами ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Ввідповідно до вимог ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із вимогами ч. 1 статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір або окремі його умови є нікчемними, якщо це встановлено законом і визнання їх такими в судовому порядку не потрібне (ч. 2 ст. 215 ЦК; п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9, далі - Постанова № 9). Підстави, з яких договір або окремі його умови вважаються нікчемними, установлено ч. 1 ст. 220, ч. 2 ст. 228 та іншими нормами ЦК залежно від виду договору. Згідно з вимогами ч.ч. 1,2 ст. 228 ЦК правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. У статті 215 ЦК розмежовано недійсні правочини на нікчемні - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК тощо). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Зі змісту роз`яснень вбачається, що звернутися з вимогою про встановлення нікчемності правочину позивач вправі, якщо є спір про наявність або відсутність такого факту. Однак, у разі невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (п. 5 ППВСУ № 9). У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв`язку з оспоренням та не визнанням іншими особами. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Спір, який немає практичного значення, не повинен вирішуватися судом. Підтвердженням цього є й зміни, внесені до ст. 124 Конституції України (справи судами вирішуються лише в разі юридичного спору). Судом встановлено, що згідно оспорюваного Договору за № 1/15 від 10.01.2015 р. [PERSON] в строк до серпня-вересня 2017 р. зобов`язувався власними та (або) залученими силами та засобами виконати облаштування, будівництво, реконструкцію нежитлової будівлі за адресою - [ADDRESS] , площею 371 кв.м. та 374,2 кв.м на земельних ділянках: площею 0,0317 га кадастровий номер 6110100000:12:012:0023; площею 0,0300 га, кадастровий номер 6110100000:12:012:0028; площею 0,0318 га, кадастровий номер 6110100000:12:012:0024. Власницею вищезазначених будівлі та земельних ділянок на цей час була [PERSON] . Сторонами цього Договору були [PERSON] та [PERSON] , які визнали факт укладення і підписання Договору від 10.01.2015 р. Позивачка [PERSON] не була стороною оспорюваного Договору, а стала власницею магазину та вищезазначених земельних ділянок 31 травня 2017 року на підставі Договорів дарування, посвідчених нотаріально. Відповідно до умов п.п. 2.3,2.5 Договору за №1/15 від 10.01.2015 р., після завершення будівництва та настання строку, визначеного п.1.4 Договору, [PERSON] набуває право власності на вказаний об`єкт та земельні ділянки шляхом укладення Договорів купівлі-продажу зі стороною договору - [PERSON] або стає власником даного об`єкту та земельних ділянок в інший шлях не заборонений законодавством. [PERSON] після завершення будівництва та введення в експлуатацію Об`єкту, зобов`язується вчинити дії спрямовані на набуття [PERSON] права власності на Об`єкт та земельні ділянки. Отже, предметом Договору за № 1/15 від 10.01.2015 р. є проведення ряду робіт по облаштуванню, реконструкції нежитлової будівлі за адресою - [ADDRESS] , що не позбавляло права власності [PERSON] , яка в подальшому у встановленому законом порядку подарувала нежитлову будівлю та земельні ділянки за адресою - [ADDRESS] , [PERSON] . Сама по собі вказівка у Договорі за № 1/15 від 10.01.2015 р. на те, що після завершення будівництва та настання строку, визначеного п.1.4 Договору, [PERSON] набуває право власності на вказаний об`єкт та земельні ділянки шляхом укладення Договорів купівлі-продажу зі стороною договору - [PERSON] або стає власником даного об`єкту та земельних ділянок в інший шлях не заборонений законодавством, не позбавляла власницю права на спірні будівлі і не свідчить про набуття ним права власності на час укладення Договору та в майбутньому на спірне нерухоме майно без укладення Договорів купівлі-продажу із власницею майна - [PERSON] , про що вказано у Договорі. Крім того, відповідно до вимог статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що [PERSON] , як попередня власниця магазину та земельних ділянок, не укладала договори відчуження земельних ділянок, магазину із [PERSON] . Позивачем не доведено, а судом не встановлено, що договір за №1/15 порушує публічний порядок. Суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, шо Договір за № 1/15 від 10.01.2015 р. не був укладений 10.01.2015 р., а сторони його підписали після 31 травня 2017 року, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до Повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 01.11.2019 р. за № 17402/19-34 надати висновок судово-технічної експертизи є неможливим, оскільки не виконано клопотання експертів в частині надання дозволу суду на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у досліджуваному документі . Згідно з вимогами ст. 109 ЦПК у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Так, [PERSON] надав для дослідження оригінал договору, проте заперечив щодо вирізання штрихів рукописних записів та підписів на досліджуваному документі, оскільки це призведе до часткового знищення оригіналу договору та порушення його прав. Однак, суд вважає, що факт укладення Договору у 2015 році сам по собі не порушує прав позивачки [PERSON] , яка стала власницею у травні 2017 року та не породжує для неї жодних обов`язків і правових наслідків. Окрім того, згідно положень ст. 110 ЦПК, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Більше того, доводи позивача про те, що факт укладення договору за № 1/15 від 10.01.2015 р. у дійсності мав місце після 31 травня 2017 року, є підставою для визнання такого договору недійсним (оспорюваний правочин), однак вказаних вимог позивачем не заявлено. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. Саме такий висновок викладено у постанові Верховного суду від 30.06.2020 р. справа №333/6816/17. Безпідставними також є вимоги позивача про встановлення нікчемності правочину за №1/15 від 10.01.2015 року у зв`язку із відсутністю нотаріального посвідчення Договору, який за своєю суттю, на думку позивача, фактично є попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна та земельних ділянок. Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 657 ЦК договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. В силу вимог ч. 1 ст.220 ЦК у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За правилами ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно, і попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, земельної ділянки має бути нотаріально посвідчений. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (частина третя статті 635 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частини перша та друга статті 638 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається із змісту договору за № 1/15, предметом договору є проведення ряду робіт по облаштуванню, реконструкції нежитлової будівлі за адресою - [ADDRESS] . У договорі відсутні умови щодо передання у власність та приймання контретного об`єкту нерухомості, земельних ділянок за певну грошову суму, відсутні умови щодо ціни договору, не досягнуто домовленості щодо строку (терміну) укладення основного договору. Відтак, вказаний договір не є попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, а тому не потребує нотаріального посвідчення. Сам по собі факт наявності у договорі умови про те, що після фактичного завершення будівництва та настання строку, визначеного п.1.4 Договору, [PERSON] шляхом укладення Договорів купівлі-продажу зі стороною договору - [PERSON] набуває право власності на вказаний об`єкт та земельні ділянки або стає власником даного об`єкту та земельних ділянок в інший шлях не заборонений законодавством, не свідчить про те, що вказаний договір є попереднім договором купівлі-продажу та те, що сторони домовили про укладення договору купівлі-продажу у майбутньому. Крім того, відповідачі визнають той факт, що вказаний договір не є попереднім договором купівлі-продажу. Навіть якщо припустити, що вказаний договір є попереднім договором купівлі-продажу, то він є неукладеним, оскільки сторонами не досягнуто домовленості щодо строку (терміну) укладення основного договору, що є основною істотною умовою договору, оскільки визначення певного строку (певного терміну) укладення основного договору є необхідною умовою для договорів цього виду. Відповідно, до неукладеного договору не можуть бути застосовані наслідки недійсного (нікчемного) правочину (постанова ВС від 18.11.2019 у справі № 750/7467/16-ц). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги те, що судом при розгляді даної справи встановлено відсутність порушеного права позивачки, невідповідність обраного способу захисту, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed