Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] коледжу культури і мистецтв, [PERSON] освіти і науки Закарпатської облдержадміністрації, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог директор коледжу [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішень атестаційних комісій, наказів в частині невідповідності раніше присвоєному педагогічному званню, зобовязання вчинити певні дії та стягнення не донарахованої заробітної плати. Згідно з поданою до суду заявою про уточнення позовної заяви від 11.08.2017 року позивач на підставі ч. 2 ст. 31 ЦПК України уточнила позовну заяву та просила виключити з участі у справі третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON], та вважати ціну позову 2193,03 грн., яку необхідно стягнути з [PERSON] коледжу культури і мистецтв, і яка складається з суми доплати до її [PERSON] заробітної плати викладача соціально-економічних дисциплін за період з 25.04.2017 року по 27.08.2017 року, якщо би за результатами атестації 2017 року їй було би підтверджено педагогічне звання «викладач-методист» (а.с. 83). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.11.2017 року постановлено внести виправлення у вступній частині рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.11.2017 року у справі № 308/7017/17, а саме зазначити правильно «з участю позивача [PERSON]П.», замість помилкового словосполучення «з участю представника позивача [PERSON]П.». У позовній заяві позивач посилається на те, що 28.08.2001 року згідно з наказом № 47 від 01.09.2001 року вона була прийнята на роботу в Ужгородське училище культури (з 02.08.2007 року перейменований в [PERSON] коледж культури і мистецтва). З 01.09.2006 року згідно з наказом по коледжу № 30-к від 01.09.2006 року їй надано педагогічне навантаження 360 годин з соціально-економічних дисциплін. Вказує, що 20.03.2017 року проводилася чергова атестацій педагогічних працівників коледжу (атестація І рівня). Згідно з атестаційним листом вона має вищу освіту, [PERSON] державний університет, 1991 року, спеціальність викладач історії та суспільствознавства, пройшла підвищення кваліфікації у 2016 році, має науковий ступінь (звання) кандидат історичних наук. Зазначає, що характеристика її діяльності як педагогічного працівника у міжатестаційний період (з квітня 2012 року по 20.03.2017 року) згідно з атестаційним листом є наступною. Зокрема, [PERSON] в навчальному процесі використовує сучасні інформаційні технології, використовуючи Інтернет. Під час вивчення нового матеріалу систематично застосовує компютерні презентації та відеоролики. Щорічно на цикловій комісії готує методичні доповіді та рекомендації. Брала участь в обласних, всеукраїнських та міжнародних науково-практичних конференціях. Нею опубліковано біля двадцяти одноосібних статей у наукових фахових виданнях, монографію «Книговидавничий форпост: «Видавнича діяльність «Карпат» як джерело вивчення історії України 1945-1991 р.р.» (2005). Автор методичного посібника «Формування педагогічної культури майбутнього вчителя в процесі навчання» (2005) та співавтор двох методичних посібників «Мистецтво України» (2010) та «Розвиток пізнавальної самостійності студентів через організацію роботи з історичними документами на заняттях з навчальної дисципліни «Історія України» (2011). За результатами атестації від 20.03.2017 року атестаційною комісією вирішено порушити клопотання перед атестаційною комісією вищого рівня на відповідність раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та про невідповідність раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист». З рішенням атестації І-го рівня в частині невідповідності раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» вона не згідна і вважає його безпідставним та незаконним з наступних підстав. Вказує, що згідно з п. 1.4. Типового положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 930 від 06.10.2010 року, зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту № 1473 від 20.12.2011 року, наказом МОН № 1135 від 08.08.2013 року (далі Типове положення про атестацію) основними принципами атестації є відкритість та колегіальність, гуманне та доброзичливе ставлення до педагогічного працівника, повнота, обєктивність та системність оцінювання його педагогічної діяльності. Проте всупереч п. 1.4. Типового положення про атестацію до неї під час атестації було застосовано негуманне та недоброзичливе ставлення, не застосовувалася повнота, обєктивність та системність оцінювання її педагогічної діяльності. За твердженням позивача з 16 членів комісії 13 осіб ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]М.) брали активну участь у її незаконних звільненнях (складання на неї актів, написання на неї доповідних, складання висновку про необхідність її звільнення, неправдиві свідчення у суді, тощо). 01.04.2013 року її було звільнено з посади заступника директора з виховної роботи наказом по коледжу № 22-к від 01.04.2013 року за п. 6 ст. 36 КЗпП України у звязку з відмовою від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці із залишенням її на посаді викладача з соціально-економічних дисциплін. 03.03.2015 року її було звільнено з посади викладача соціально-економічних дисциплін у звязку з вчиненням аморального проступку за п. 3 ст. 41 КЗпП України. Обидва звільнення рішеннями суду були визнані незаконними, а її поновлено на роботі на посаді викладача соціально-економічних дисциплін за рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07.06.2016 року, фактично поновлена на роботі 19.07.2016 року наказом по коледжу № 09-02/22к, а на посаді заступника директора коледжу за рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2015 року, фактично поновлена на роботі наказом по коледжу 08.02.2017 року. Щодо директора коледжу [PERSON] порушувалося кримінальне провадження № 12016070030004198 за ч. 1 ст. 382 КК України про умисне невиконання рішення суду про поновлення її на роботі. Зазначає, що 17.04.2017 року її було скорочено з посади заступника директора коледжу. Тобто, майже увесь міжатестаційний період між нею та адміністрацією коледжу тривав конфлікт, наслідком якого було негуманне, недоброзичливе та необєктивне ставлення до неї під час атестації. Вважає, що недоброзичливе та необєктивне ставлення до неї вбачається з протоколу засідання № 3 засідання атестаційної комісії [PERSON] коледжу культури і мистецтв від 20.03.2017 року: «У ході атестації [PERSON], член атестаційної комісії [PERSON] поцікавилась у [PERSON] про те чи здають її студенти ЗНО і наскільки успішно. [PERSON] запевняла, що здають і успішно. Комісія висловила сумнів, оскільки рік вона не працювала, а в цьому році студенти ЗНО ще не здавали. На запитання [PERSON], яку методичну роботу здійснює [PERSON], вона відповіла, що приймає участь у наукових конференціях, семінарах, але підтвердження вона не надала. Член атестаційної комісії [PERSON] повідомила, що в ході перевірки роботи викладача [PERSON] було виявлено низький рівень викладання предмету «Географія». Викладач, використовуючи мультимедійне обладнання (що є позитивним), читала новий матеріал з екрана, не пояснюючи студентам складні терміни та поняття. В звязку з цим заняття, які вона проводить, не дають належного результату у засвоєнні матеріалу, крім того [PERSON] не брала активної участі у навчально-методичній роботі коледжу. Член атестаційної комісії [PERSON] підтвердила, що в ході перевірки роботи викладача [PERSON] було виявлено, що вона повністю всю лекцію читала з екрану, не пояснюючи студентам та допускаючи помилки в словах. Студенти на уроці нудьгували, не сприймали матеріал. При цьому жодного конкретного факту членами комісії не наведено. Так комісією висловлено припущення, що її студенти не успішно здають ЗНО, не наведено які саме помилки вона допускала під час лекцій, які складні терміни та поняття не пояснювала студентам. Також зазначає, що, при цьому, це до підтвердження звання методист немає жодного відношення, оскільки якість проведення занять не є показником науково-методичної роботи, а за результатами її викладацької діяльності атестаційною комісією визнана її відповідність раніше присвоєній кваліфікації «спеціаліст вищої категорії». Стверджує, що упередженість членів комісії вбачається і в тому, що не взята до уваги уся її методична робота в міжатестаційний період, в протоколі зазначено, що вона не надала підтвердження своєї методичної роботи, хоча в її характеристиці в атестаційному листі зазначено, що вона брала участь в обласних, всеукраїнських та міжнародних науково-практичних конференціях, опубліковано біля двадцяти одноосібних статей у наукових фахових виданнях. Вказує, що у лютому 2017 року вона надала голові циклової комісії [PERSON] у електронному вигляді перелік науково-методичних семінарів, конференцій, в яких вона брала участь у вигляді виступів, в тому числі: 10 Всеукраїнська науково-методична конференція «Проблеми післядипломної освіти педагогів...» 11-12 жовтня 2012 року, Регіональний міжвузівський науково-методичний семінар «Використання краєзнавчих матеріалів у процесі викладання суспільно-гуманітарних дисциплін» 04.04.2013 року, Обласна науково-практична конференція «[PERSON] Шевченка в демократичній освіті сучасної України» 18.02.2014 року, Науково-методичний семінар «Християнська етика…» 24.09.2014 року, 11 Всеукраїнська науково-методична конференція «Проблеми післядипломної освіти педагогів...» 05-06.11.2014 року; науково-методична конференція «[PERSON] і розвиток педагогічної думки на Закарпатті...» 13.03.2014 року, III міжрегіональна онлайн-конференція «Духовно-естетичний розвиток особистості у контексті євроінтеграційних процесів» 05.12.2016 року, всеукраїнська науково-практична конференція «Науково-методичні основи професійного розвитку керівних і педагогічних кадрів…» 30-31.03.2017 року, циклова комісія соціально-економічних дисциплін на 2016/2017 н.р. з питань обговорення національно-патріотичного виховання студентів на заняттях з історії України» 1 семестр 2016/2017 н.р., перелік наукових статей, в тому числі «[PERSON] Зародження газетної справи на Закарпатті» Вісник книжкової палати № 1, січень 2013 року, - С. 34-38, ряд монографій, три навчально-методичні посібники. Крім того, у паперовому вигляді вона надала [PERSON] примірники кожного з них. На засіданні атестаційної комісії вона повідомила про її методичну роботу. Проте член атестаційної комісії [PERSON], якій було відомо про її методичну роботу, цього не підтвердила. Крім того, позивач зазначає, що Типове положення про атестацію не містить вимоги про необхідність підготовки педагогом на атестацію друкованих праць, папок з досвідом роботи, мультимедійних презентацій, тощо. Педагогічний працівник тільки за власною ініціативою має право на засіданні атестаційної комісії давати усні та письмові пояснення, подавати додаткові матеріали щодо своєї професійної діяльності (п. 3.10. Типового положення). Оскільки вона не була зобовязана на атестацію подавати підтвердження своєї методичної роботи, то вона її і не подавала, тому що вважала, що ці матеріали є у члена комісії [PERSON] На її запит про інформацію від 11.07.2017 року на імя директора коледжу, а саме про надання їй копії плану роботи циклової комісії соціально-економічних дисциплін на 2016/2017 н.р., а також витягу з протоколу засідання вищезазначеної комісії з питань обговорення національно-патріотичного виховання студентів на заняттях з історії України, які їй були необхідні для підтвердження її участі у вигляді виступу, директор коледжу листом від 14.07.2017 року повідомила її, що до останніх днів серпня поточного року їй відповідь не буде надана через відпустки голів циклових комісій, хоча плани циклових комісій в обовязковому порядку знаходяться у адміністрації коледжу. Вказує, що згідно з п. 5.2. Типового положення про атестацію педагогічні звання «викладач-методист», «учитель-методист», «вихователь-методист», «практичний психолог-методист», «педагог-організатор-методист», «керівник гуртка-методист» можуть присвоюватися педагогічним працівникам, які мають кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» (для педагогічного звання «керівник гуртка-методист» - найвищий тарифний розряд та повну вищу освіту), здійснюють науково-методичну і науково-дослідну діяльність, мають власні методичні розробки, які пройшли апробацію та схвалені науково-методичними установами або професійними обєднаннями викладачів професійно-технічних та вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, закладів післядипломної освіти. Зазначає, що вимога про обовязкову підготовку власних методичних розробок педагогічними працівниками, які атестуються на відповідність раніше присвоєному педагогічному званню, Типовим положенням не передбачена. Також вказує, що згідно з п. 3.25. Типового положення про атестацію вчителі та викладачі, які мають педагогічне навантаження з кількох предметів, атестуються з того предмета, який викладають за спеціальністю. У цьому випадку присвоєна кваліфікаційна категорія поширюється на все педагогічне навантаження. Необхідною умовою при цьому є підвищення кваліфікації з предметів інваріантної складової змісту загальної середньої освіти. Посилається на те, що підвищення кваліфікації вона пройшла у 2016 року, про що свідчить атестаційний лист. Вона має спеціальність «викладач історії», проте атестували її як викладача географії, що суперечить п. 3.25. Типового положення. Згідно з п. 1.1. Положення про атестацію педагогічних працівників навчальних закладів та навчально-методичних установ сфери культури, затвердженим наказом Міністерства культури України № 75 від 31.10.2011 року, з наступними змінами, таке Положення розроблено відповідно до пункту 1.10. розділу І Типового положення про атестацію педагогічних працівників. Пунктом 1.10 Типового положення про атестацію зазначено, що центральні органи виконавчої влади, у підпорядкуванні яких є навчальні та інші заклади, на підставі цього Типового положення за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти можуть розробляти свої положення про атестацію педагогічних працівників, в яких визначаються умови та порядок присвоєння кваліфікаційних категорій, педагогічних звань з урахуванням особливостей і специфіки їх роботи. Вважає, що оскільки жодних особливостей і специфіки у викладанні дисципліни «Історія» і «Географія» у учбових закладах різної підвідомчості немає, тому при її атестації повинна застосовуватися норма п. 5.2. Типового положення, а не абз. 2 п. 1.18. Положення про атестацію педагогічних працівників навчальних закладів та навчально-методичних установ сфери культури про те, що викладачі, які мають педагогічне навантаження з кількох предметів, атестуються за результатами педагогічної роботи. Таким чином, за твердженням позивача рішення атестаційної комісії І рівня коледжу культури і мистецтв від 20.03.2017 року є безпідставним і незаконним. Зазначає, що апеляцію на рішення атестаційної комісії І рівня вона подала атестаційній комісії II рівня в управління культури Закарпатської ОДА від 31.03.2017 року, яка не була розглянута. Атестаційною комісією III рівня [PERSON] освіти і науки Закарпатської облдержадміністрації 25.04.2017 року розглядалося питання щодо відповідності раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та невідповідності раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» [PERSON] Вказує, що атестаційна комісія III рівня не перевірила рішення атестаційної комісії І рівня щодо його обґрунтованості та на відповідність Типовому положенню про атестацію, вирішила підтримати клопотання атестаційної комісії І рівня [PERSON] коледжу культури і мистецтв щодо відповідності [PERSON] раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та невідповідності раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист», аргументуючи це тим, що «атестаційною комісією І рівня за відповідність раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» жоден працівник не проголосував «за», всі проголосували «проти». Чому так? При такому голосуванні членів атестаційної комісії навчального закладу, Ваших колег, важко знайти підстави не підтримати їхнє рішення» (протокол № 6 від 25.04.2017 року). Наказом [PERSON] освіти і науки Закарпатської ОДА від 25.04.2017 року № 37-к «Про результати атестації педагогічних працівників у 2017 році» затверджено відповідність раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та невідповідність раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» [PERSON] Наказом по коледжу № 09-01/46 від 27.04.2017 року «Про результати атестації» вирішено, що [PERSON], викладач історії, відповідає раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та не відповідає раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист»; бухгалтерії коледжу з 25.04.2017 року оплату здійснювати у відповідності до педагогічної кваліфікаційної категорії. Зазначає, що при цьому не застосовувалася норма ст. 103 КЗпП України, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни. Вважає, що рішення атестаційних комісій І і III рівнів та накази [PERSON] освіти і науки Закарпатської ОДА від 25.04.2017 року № 37-к та коледжу № 09-01/46 від 27.04.2017 року «Про результати атестації» в частині невідповідності раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» [PERSON] є необґрунтованими, незаконними та підлягають в цій частині скасуванню, необхідно зобовязати коледж встановити відповідність раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» [PERSON], стягнути з коледжу недонараховану заробітну плату за період з 25.04.2017 року по дату скасування коледжем наказу № 09-01/46 від 27.04.2017 року «Про результати атестації» в частині невідповідності раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» [PERSON] Також зазначає, що ціна позову складається з суми недорахованої заробітної плати з 25.04.2017 року по момент скасування коледжем свого наказу від 27.04.2017 року № 09-01/46 «Про результати атестації» в частині невідповідності раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» [PERSON] в розмірі 1800,00 грн. з 25.04.2017 року по 25.07.2017 року (4000 грн. х 15 % х 3 місяці) + 4000 грн. х 15 % за кожен місяць не скасування наказу. Посилаючись на п. 6.6. Типового положення про атестацію, згідно з яким рішення атестаційних комісій можуть бути оскаржені до суду, а також рішення Конституційного Суду № 15-рп/2002 від 09.07.2002 року по справі № 1-2/2002, позивач вказує, що вона має право безпосередньо звернутися до суду з даним позовом без застосування досудового порядку врегулювання спору. На підставі вищенаведеного позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати рішення атестаційної комісії І рівня коледжу культури і мистецтв від 20.03.2017 року, рішення атестаційної комісії III рівня [PERSON] освіти і науки Закарпатської обласної державної адміністрації від 25.04.2017 року та накази [PERSON] освіти і науки Закарпатської ОДА від 25.04.2017 року № 37-к та коледжу культури і мистецтв № 09-01/46 від 27.04.2017 року «Про результати атестації» в частині невідповідності раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» [PERSON]; зобовязати коледж культури і мистецтв встановити відповідність раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» [PERSON]; стягнути з коледжу не донараховану заробітну плату за період з 25.04.2017 року по дату скасування коледжем наказу № 09-01/46 від 27.04.2017 року «Про результати атестації» в частині невідповідності раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» [PERSON] Під час розгляду справи позивач на підставі ч. 2 ст. 31 ЦПК України збільшила розмір позовних вимог, про що подала відповідну заяву, в якій зазначила, що згідно з довідкою [PERSON] коледжу культури і мистецтва від 11.10.2017 року № 500 за період з 25.04.2017 року по 25.10.2017 року при наявності педагогічного звання «викладач-методист» (різниця у нарахованій зарплаті) складає 3694,53 грн., а тому просить вважати ціну позову 3694,53 грн. та стягнути з [PERSON] коледжу культури і мистецтв різницю у нарахованій зарплаті при наявності педагогічного звання «викладач-методист» у розмірі 3694,53 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] коледжу культури і мистецтв [PERSON] у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на викладені у письмових запереченнях на позовну заяву обставини, вважаючи доводи позивача необґрунтованими. Обґрунтовуючи свої заперечення на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що порядок проведення атестації педагогічних працівників вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, до яких відноситься комунальний вищий навчальний заклад «[PERSON] коледж культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради, визначений Типовим положенням про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 930 від 06.10.2010 року, зі змінами згідно з наказом Міністерства освіти і науки, молоді і спорту № 1473 від 20.12.2011 року і наказу МОН № 1135 від 08.08.2013 року. Вказує, що відповідно до графіку 20.03.2017 року проведена чергова атестація педагогічних працівників коледжу, у тому числі викладача [PERSON], яка викладає предмети: історія України, географія, охорона праці. За результатами атестації рішенням атестаційної комісії вирішено порушити клопотання перед атестаційною комісією вищого рівня на відповідність раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та про невідповідність раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист». З такими результатами атестування викладача [PERSON] погодилась атестаційна комісія ІІІ-го рівня [PERSON] освіти і науки Закарпатської ОДА. Зауважує, що посилання позивача [PERSON] на упереджене ставлення до неї членами атестаційної комісії і допущення ними неповноти, обєктивності та системності при оцінці її педагогічної діяльності не відповідає дійсності. За твердженням представника відповідача протягом останніх років викладач [PERSON] періодично допускала порушення трудової дисципліни шляхом самовільної відсутності на роботі під час робочого дня, що підтверджується наказом від 16.09.2011 року за № 125, актом від 18.10.2013 року, актом від 23.06.2014 року, актом від 02.09.2014 року, актом від 10.05.2017 року, наказом від 07.06.2017 року № 09-01/58. Тобто, своєю поведінкою, а саме порушенням трудової дисципліни [PERSON] створила підстави для відповідного належного реагування керівництва коледжу. Крім цього, представник відповідача зазначає, що відповідно до п. 3.3. Типового положення про атестування педагогічних працівників та графіку проведення атестації, атестаційною комісією коледжу була вивчена педагогічна діяльність викладача [PERSON] у міжатестаційному періоді з предметів «історія України» та «географія». При цьому, у ході відвідування занять було виявлено низький рівень викладання предмету «географія». Як зазначено у протоколі № 3 засідання атестаційної комісії коледжу від 20.03.2017 року, викладач [PERSON] при використанні мультимедійного обладнання та демонструючи презентацію, не відриваючись читала з екрана, допускала грубі помилки, як в тексті, так і при вимові складних слів, на що звертали увагу самі студенти. Викладач нічого не пояснювала, а на деякі запитання студентів не могла відповісти. У звязку з чим заняття не дають належного результату у засвоєнні матеріалу. Також представник відповідача зауважує, що у своїх доводах позивач помилково зазначає, що для підтвердження звання «викладач-методист» жодного відношення не має якість проведення занять, так як необхідним критерієм є науково-методична робота, яку чомусь атестаційною комісією не взято до уваги. Однак, згідно з п. 1.2. та 1.3. Типового положення про атестацію педагогічних працівників, приписи яких є базовими, атестація педагогічних працівників це система заходів, спрямована на всебічне комплексне оцінювання їх педагогічної діяльності, за якою визначаються відповідність педагогічного працівника займаній посаді, рівень його кваліфікації, присвоюється кваліфікаційна категорія, педагогічне звання. При цьому головним критерієм є забезпечення ефективності в цілому навчально-виховного процесу, що передбачає його високу якість. Атестаційною комісією 1-го рівня врахована участь [PERSON] в обласних, всеукраїнських та міжнародних науково-практичних конференцій у міжатестаційному періоді, а також публікації статей і методичних посібників у період з 2005 по 2016 рік, що і послужило для підтвердження кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії». Разом з тим, згідно з п. 5.1. та 5.3. Типового положення про атестування педагогічних працівників, за результатами атестації педагогічним працівникам присвоюється педагогічне звання «викладач-методист» при умові, що вони досягли високих показників у роботі і постійно здійснюють науково-методичну і науково-дослідницьку діяльність, мають власні методичні розробки. Тобто, ці вищезазначені норми встановлюють критерії оцінки діяльності педагогічного працівника і період часу, а саме мається на увазі міжатестаційний період. Проте, у ході вивчення педагогічної діяльності [PERSON] за міжатестаційний період, комісією необхідних таких критеріїв для підтвердження педагогічного звання «викладач-методист» не виявлено. Тому з рішенням атестаційної комісії коледжу (1-го рівня) щодо невідповідності раніше присвоєного [PERSON] педагогічного звання «викладач-методист» атестаційна комісія III-го рівня ([PERSON] освіти і науки Закарпатської ОДА), згідно з наказом від 25.04.2017 року № 37-к, погодилась і затвердила. Представник відповідача звертає увагу на те, що водночас підтвердженням обєктивності оцінки даної атестаційними комісіями І-го та III-го рівня роботі викладача [PERSON] є також результати перевірки за її зверненнями, проведеної з 29.06.2017 року по 06.07.2017 року Державною інспекцією навчальних закладів України, які зафіксовані в акті перевірки № 01-13/27-03-06, в п. 5.7. якого зазначено, що процедура атестації педагогічних працівників (для ВНЗ І-ІІ рівнів акредитації та відповідних підрозділів ВНЗ III-IV рівнів акредитації) здійснена з дотриманням вимог чинного законодавства. Крім того, представник відповідача наголошує на тому, що не відповідає також дійсності твердження позивача [PERSON] про те, що її атестували як викладача предмету «географія», а не викладача предмету «історія». За твердженням представника відповідача ця невірна інформація спростовується атестаційним листом від 20.03.2017 року, в якому зазначено, що атестується [PERSON] викладач історії, географії, охорони праці. Також у листі коледжу від 30.03.2017 року № 01-17/145 до [PERSON] освіти і науки Закарпатської ОДА зазначено, що порушується питання перед атестаційною комісією вищого рівня про відповідність раніше присвоєної кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії» та невідповідність педагогічному званню, «викладач-методист» [PERSON] викладача історії, географії та охорони праці. Представник відповідача вважає, що за конкретних обставин, враховуючи рішення атестаційних комісій, керівництвом коледжу на виконання п. 6.1. Типового положення про атестацію педагогічних працівників видано наказ від 27.04.2017 року № 09-01/46 про результати атестації і здійснено оплату [PERSON] у відповідності до педагогічної категорії, у звязку з чим не допущено порушень норм трудового законодавства. Представник відповідача [PERSON] освіти і науки Закарпатської обласної державної адміністрації [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити з тих підстав, що позивачем не надано доказів упередженості членів атестаційних комісій І та ІІІ рівнів при винесенні оскаржуваних рішень. Також представник відповідача наголосив, що позивачем не використано її право, передбачене п. 5.3. Типового положення про атестацію, а також позивачем не представлено атестаційній комісії ІІІ-го рівня будь-яких доказів щодо наявності відповідних методичних розробок. Крім того, представник відповідача зауважив про відсутність порушень при проведені атестації позивача, що також підтверджується відповідним актом перевірки [PERSON] коледжу культури і мистецтв, яку було проведено Державною інспекцією навчальних закладів України. Представник позивача у судовому засіданні під час виступу у судових дебатах додатково зауважила, що відповідач [PERSON] коледж культури і мистецтв безпідставно посилається на те, що під час атестації [PERSON] необхідно застосовувати норми Положення про атестацію педагогічних працівників навчальних закладів та навчально-методичних установ сфери культури, затвердженого наказом Міністерства культури України № 75 від 31.10.2011 року, з наступними змінами. Представник позивача вважає, що під час атестації [PERSON] необхідно застосовувати норми Типового положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки № 930 від 06.10.2010 року, із змінами внесеними згідно з наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту № 1473 від 20.12.2011 року, наказом МОН № 1135 від 08.08.2013 року. Посилаючись на п. 1.10 Типового положення про атестацію педагогічних працівників представник позивача зазначає, що в коледжі є викладачі з особливостями і специфікою їх роботи, а оскільки жодних особливостей і специфіки у викладанні дисциплін «Історія» і «Географія» в учбових закладах різної підвідомчості немає, тому при атестації [PERSON] на неї розповсюджуються норми Типового положення про атестацію педагогічних працівників. Також представник позивача зазначає, що посилання представника коледжу на п. 1.1. Типового положення про атестацію педагогічних працівників є безпідставним, а пункти 1.3. двох положень є також неідентичними, а тому вважає, що посилання представника коледжу у запереченні на позов на п. 1.3. Типового положення про атестацію педагогічних працівників, а фактично маючи на увазі п. 1.3. Положення про атестацію педагогічних працівників навчальних закладів та навчально-методичних установ сфери культури, є безпідставним, оскільки викладачі у цьому Положенні є такими, що мають особливості і специфіку їх роботи згідно з п. 1.10. Типового положення про атестацію педагогічних працівників. Представник позивача вказує, що посилання представника коледжу на те, що [PERSON] на момент атестації є порушником трудової дисципліни не відповідає дійсності, оскільки у відповідності до ст. 151 КЗпП України вона не мала жодного дисциплінарного стягнення. Крім того, представник позивача стверджує, що позивач відповідає усім критеріям, визначеним п. 5.2. Типового положення про атестацію педагогічних працівників. У лютому 2017 року вона надала голові циклової комісії [PERSON] у електронному вигляді перелік науково-методичних семінарів, конференцій, в яких брала участь у вигляді виступів, і крім того, [PERSON] розробила «Методичні рекомендації «Національне-патріотичне виховання студентів», які були схвалені цикловою комісією соціально-економічних дисциплін коледжу, що підтверджується протоколом № 3 від 18.10.2016 року, і про що було відомо голові циклової комісії [PERSON], яка була також і членом атестаційної комісії, яка скрила цей факт на засіданні атестаційної комісії 20.03.2017 року. Представник позивача наголошує на тому, що підтвердженням факту розробки таких «Методичних рекомендацій» у міжатестаційиий період є План роботи циклової комісії соціально-економічних дисциплін на 2016-2017 навчальні роки, де у п. 5 розділу II «Навчально-методична робота» визначено: основний зміст роботи підготувати та обговорити на засіданні комісії методичні розробки «Національне-патріотичне виховання студентів на заняттях історії України в ВНЗ І-ІІ рівня акредитації», строк виконання жовтень, відповідальний [PERSON], відмітка про виконання обговорено», та протокол засідання циклової комісії соціально-економічних дисциплін коледжу № 3 від 18.10.2016 року про схвалення методичних розробок «Національно-патріотичне виховання студентів на заняттях історії України в ВНЗ І-ІІ рівня акредитації», доповідач Біланич Г.П. Зауважує, що на засіданні атестаційної комісії [PERSON] повідомила про свою методичну роботу, проте член атестаційної комісії [PERSON], яка одночасно є головою циклової комісії, і якій було відомо про наявність методичної роботи цього не підтвердила. Також представник позивача зазначає, що Типове положення про атестацію не містить вимоги про необхідність підготовки педагогом на атестацію друкованих праць, папок з досвідом роботи, мультимедійних презентацій тощо. Педагогічний працівник тільки за власною ініціативою має право на засіданні атестаційної комісії давати усні та письмові пояснення, подавати додаткові матеріали щодо своєї професійної діяльності. Оскільки [PERSON] не була зобовязана на атестацію подавати підтвердження своєї методичної роботи, то вона її і не подавала, тому що вважала, що ці матеріали є у члена комісії [PERSON] Також представник позивача вказує, що представник коледжу у запереченні на позов посилається на те, що атестаційною комісією І-го рівня врахована участь в обласних, всеукраїнських та міжнародних науково-практичних конференцій у міжатестаційному періоді, а також публікації статей історичних посібників у період з 2005 по 2016 рік, що і послужило для підтвердження кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії, а надалі, всупереч вищенаведеному, представник коледжу зазначає , що у ході вивчення педагогічної діяльності [PERSON] за міжатестаційний період, комісією необхідних таких критеріїв згідно з п. 5.1. та 5.3. Типового положення про атестування педагогічних працівників для підтвердження педагогічного звання «викладач-методист» не виявлено. Відтак, представник позивача вважає, що рішення атестаційної комісії І-го рівня від 20.03.2017 року про невідповідність раніше присвоєному педагогічному званню [PERSON] «викладач-методист» є необґрунтованим та незаконним. За твердженням представника позивача рішення атестаційної комісії III-го рівня від 25.04.2017 року щодо невідповідності раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» [PERSON] є також безпідставним та незаконним, оскільки атестаційна комісія III-го рівня не перевірила рішення атестаційної комісії І-го рівня щодо його обґрунтованості та на відповідності Типовому положенню про атестацію педагогічних працівників, та ця комісія сама визнала, що атестаційна комісія І-го рівня не розбиралися з цим питанням, а повністю бездумно довірилися атестаційній комісії І-го рівня. Також представник позивача вважає, що відсутність звернення [PERSON] до атестаційної комісії II-го рівня не є перешкодою для розгляду справи у суді, тобто позивач має право безпосередньо звернутися до суду з позовом без дотримання процедури досудового порядку врегулювання спору. З огляду на викладене представник позивача вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 28.08.2001 року працює в [PERSON] училищі культури, що 02.08.2007 року реорганізоване в [PERSON] коледж культури і мистецтв, 01 квітня 2013 року звільнена з посади заступника директора з виховної роботи та залишена на посаді викладача соціально-економічних дисциплін з педагогічним навантаженням 360 годин, 03.03.2015 року звільнена з посади викладача соціально-економічних дисциплін у звязку з вчиненням аморального проступку, 19.07.2016 року поновлена на посаду викладача циклової комісії соціально-економічних дисциплін з педагогічним навантаженням 360 годин та 08.02.2017 року поновлена на посаду заступника директора з виховної роботи, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с. 11-16). Згідно з наказом вищого навчального закладу комунальної форми власності [PERSON] коледж культури і мистецтв від 31.08.2016 року за № 09-01/107 «Про встановлення педагогічного та концертмейстерського навантаження викладачам та концертмейстерам [PERSON] коледжу культури і мистецтв на 2016-2017 навчальний рік» викладачу [PERSON] на 2016-2017 навчальний рік встановлено педнавантаження з наступних предметів: історія України 157 педагогічних годин; охорона праці 59 педагогічних годин; географія 144 педагогічних годин (а.с. 120). 28.09.2016 року позивач звернулася із заявою до голови атестаційної комісії [PERSON] коледжу культури і мистецтв [PERSON], у якій просила провести чергову атестацію у 2016/17 навчальному році, повідомивши про себе дані, зокрема, дата проходження та результати попередньої атестації спеціаліст вищої категорії, викладач-методист, [INFO], спеціальність за дипломом викладач суспільствознавства, історія, стаж педагогічної роботи 31 рік, займана посада, який предмет викладає педагогічний працівник викладач історії України, географії, охорони праці, державні нагороди (почесні звання, премії), відзнаки, науковий ступінь (вчене звання) кандидат історичних наук, результати професійної діяльності за міжатестаційний період участь в обласних та всеукраїнських наукових конференціях, семінарах, наукові статті, методичні рекомендації, прохання про встановлення тарифної ставки або присвоєння кваліфікаційної категорії та (або) педагогічного звання, на які претендує педагогічний працівник підтвердження спеціаліст вищої категорії та викладач-методист (а.с. 119). 20.03.2017 року [PERSON] коледжем культури і мистецтв проведено чергову атестацію педагогічних правників коледжу, у тому числі [PERSON] З атестаційного листа працівника, що атестується [PERSON] від 20.03.2017 року вбачається, що посада, яку займає остання та стаж роботи на займаній посаді на час атестації викладач історії, географії, охорони праці, 15 років 8 місяців, загальний стаж педагогічної діяльності (роботи за спеціальністю) 32 роки 8 місяців, [INFO], [PERSON] державний університет, 1991 року, спеціальність: «Історія», кваліфікація: «Історик, викладач історії та суспільствознавства», підвищення кваліфікації протягом останніх пяти років Закарпатський інститут післядипломної педагогічної освіти ЗІ СПК 024836, 2016 рік, Закарпатський інститут післядипломної педагогічної освіти ЗІ СПК 024836, посвідчення № 1000 від 23.12.2016 року, дата та результати проведення попередньої атестації 2012 рік, відповідає займані посаді, відповідність раніше встановленій кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та педагогічному званню «викладач-методист». Згідно з характеристикою діяльності [PERSON] у міжатестаційний період остання в навчальному процесі використовує сучасні інформаційні технології, використовуючи Інтернет. Під час вивчення нового матеріалу систематично застосовує компютерні презентації та відеоролики. Щорічно на цикловій комісії готує методичні доповіді та рекомендації. [PERSON] брала участь в обласних, всеукраїнських та міжнародних науково-практичних конференціях. Нею опубліковано біля двадцяти одноосібних статей у наукових фахових виданнях, монографію «Книговидавничий форпост. Видавнича діяльність «Карпат» як джерело вивчення історії України (1945-1991 р.р.) (2005). Автор методичного посібника «Формування педагогічної культури майбутнього вчителя в процесі навчання» (2005) та співавтор двох методичних посібників «Мистецтво України» (2010) та «Розвиток пізнавальної самостійності студентів через організацію роботи з історичними документами на заняттях з навчальної дисципліни «Історія України» (2011) (а.с. 121). За результатами засідання атестаційної комісії [PERSON] коледжу культури і мистецтв 20.03.2017 року відносно [PERSON] прийнято рішення, згідно з яким порушено клопотання перед атестаційною комісією вищого рівня на відповідність раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» (результати голосування: кількість голосів за 7, проти 6), порушено клопотання перед атестаційною комісією вищого рівня на відповідність раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» (результати голосування: кількість голосів за 0, проти 13) (а.с. 122). Згідно з витягом з протоколу № 3 засідання атестаційної комісії [PERSON] коледжу культури і мистецтв від 20.03.2017 року, у присутності: [PERSON] директора (голова атестаційної комісії), [PERSON] заступника директора з навчальної роботи (заступник голови атестаційної комісії), [PERSON] інспектора з кадрів (секретар атестаційної комісії), членів комісії: [PERSON] завідувача навчально-методичного кабінету, голови ЦК духових, естрадних інструментів та фортепіано, голова профспілки, [PERSON] завідувача навчально-методичного кабінету, [PERSON] методиста, [PERSON] голови ЦК соціально-економічних дисциплін, [PERSON] голови ЦК гуманітарних дисциплін, [PERSON] голови ЦК інформаційної, бібліотечної та архівної справи, [PERSON] голови ЦК менеджменту соціокультурної діяльності, [PERSON] голови ЦК народних інструментів, [PERSON] голови ЦК хорових та музично-географічних дисциплін, [PERSON] голови ЦК видовищно-театралізованих заходів та сценічного мистецтва, проведенням атестації педагогічних працівників встановлено, що заступник голови атестаційної комісії [PERSON] звернула увагу членів комісії, що атестація повинна проходити відповідно до Типового положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06 жовтня 2010 року № 930, зареєстрованого у Міністерстві юстиції 14 грудня 2010 року № 1255/18550, та змін до Типового положення, затверджених наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 20 грудня 2011 року № 1473, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року № 14/20327, наказом Міністерства освіти і науки України 08 серпня 2013 року № 1135 «Про затвердження Змін до Типового положення про атестацію педагогічних працівників», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 серпня 2013 року № 1417/23949 та Положення про атестацію педагогічних працівників навчальних закладів та навчально-методичних установ сфери культури, затвердженого Міністерством культури України від 31.10.2011 року № 75 та змінами до Положення про атестацію педагогічних працівників навчальних закладів та навчально-методичних установ сфери культури, внесеними Наказом Міністерства культури України № 621 від 07.08.2014 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.08.2014 року за № 1020/25797. [PERSON] зазначила, що при вивченні стану викладання дисципліни «Географія» (викладач [PERSON]П.), комісія зробила ряд зауважень. Зокрема викладач, використовуючи мультимедійне обладнання та демонструючи презентацію, не відриваючись читає з екрана, допускаючи грубі помилки як в тексті презентації, так і вимовляючи складні слова, на що студенти звертали увагу. Студентам на парі не цікаво, оскільки викладач нічого не пояснює, на деякі запитання студентів не може відповісти. Під час ознайомлення [PERSON] з наказом «Про вивчення стану викладання географії» та при обговоренні цього питання на педагогічній раді [PERSON] замість того, щоб прислухатись до зауважень та врахувати їх у подальшій роботі, почала звинувачувати дирекцію та комісію в упередженому ставленні до неї. Голова атестаційної комісії [PERSON] у своєму виступі підкреслила, що при атестації педагогічних працівників членам атестаційної комісії необхідно користуватись однаковими вимогами до всіх та обєктивно оцінювати діяльність кожного викладача. Наголосила, що для оцінки роботи необхідно враховувати досягнення викладачів у міжатестаційний період. Атестаційна комісія вислуховувала всіх викладачів, які атестуються, задавала ряд питань, розглядала підтверджуючі документи. У ході атестації [PERSON] член атестаційної комісії [PERSON] поцікавилась у [PERSON] про те, чи здають її студенти ЗНО і наскільки успішно. [PERSON] запевняла, що здають і успішно. Комісія висловила сумнів, оскільки рік вона не працювала, а в цьому році студенти ЗHO ще не здавали. На запитання [PERSON] яку методичну роботу здійснює [PERSON], вона відповіла, що приймає участь у наукових конференціях, семінарах, але підтвердження вона не надала. Член атестаційної комісії [PERSON] повідомила, що в ході перевірки роботи викладача [PERSON] було виявлено низький рівень викладання предмету «Географія». Викладач, використовуючи мультимедійне обладнання (що є позитивним), читала новий матеріал з екрана, не пояснюючи студентам складні терміни та поняття. В звязку з цим заняття, які вона проводить, не дають належного результату у засвоєнні матеріалу, крім того, [PERSON] не брала активної участі у навчально-методичній poботі коледжу. Член атестаційної комісії [PERSON] підтвердила, що в ході перевірки роботи викладача [PERSON] було виявлено, що вона повністю всю лекцію читала з екрану, не пояснюючи студентам та допускаючи помилки в словах. Студенти на уроці нудьгували, не сприймали матеріал (а.с. 124-129). В подальшому, [PERSON] коледж культури і мистецтв звернувся до [PERSON] освіти і науки Закарпатської ОДА з письмовим клопотанням від 30.03.2017 року за № 01-17/145, згідно з яким коледжем порушено питання перед атестаційною комісією вищого рівня про відповідність раніше присвоєної кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії» та невідповідність педагогічному званню «викладач-методист» [PERSON] викладачу історії, географії та охорони праці (а.с. 144, 145). З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2017 року [PERSON] звернулася до начальника управління культури Закарпатської ОДА із заявою від 31.03.2017 року, в якій зазначила, що 20.03.2017 року атестаційною комісією [PERSON] коледжу культури і мистецтв безпідставно з неї було знято звання «викладач-методист», за міжатестаційний період нею було видано наукові статті одноосібні, брала участь у міжнародних, всеукраїнських, обласних наукових конференціях та розроблено ряд методичних рекомендацій. У цій же заяві [PERSON] просила посприяти у вирішенні даного питання згідно з Типовим положенням про атестацію педагогічних працівників, згідно з наказом від 08.08.2013 року № 1135 (а.с. 26). Наказом директора [PERSON] освіти і науки Закарпатської обласної державної адміністрації від 25.04.2017 року за № 37-к «Про результати атестації педагогічних працівників у 2017 році», відповідно до Типового положення про атестацію педагогічних працівників України, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06.10.2010 року № 930 (із змінами), та рішення атестаційної комісії ІІІ рівня від 21.04.2017 року (протокол засідання № 6), вирішено за результатами атестацій педагогічних працівників методичних кабінетів (центрів) місцевих органів управління освітою у 2017 році (додатки 1-6): атестувати на відповідність займаній посаді, раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та педагогічному званню; присвоїти кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії», педагогічні звання. Керівникам органів управління освітою, навчальним закладам, що здійснюють оплату праці, забезпечити нарахування заробітної плати педагогічним працівникам, які атестувалися, з дня прийняття відповідного рішення (а.с. 130). За результатами атестації атестаційною комісією ІІІ рівня [PERSON] освіти і науки Закарпатської обласної державної адміністрації 25.04.2017 року прийнято рішення, згідно з яким викладач історії [PERSON] відповідає раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та не відповідає раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист». З наказом [PERSON] ознайомлена та на ньому зазначила, що з наказом не згідна (а.с. 123, 131). З витягу з протоколу засідання атестаційної комісії ІІІ рівня [PERSON] освіти і науки облдержадміністрації від 25.04.2017 року за № 6, з участю голови [PERSON], секретаря Славик О.І., у присутності членів атестаційної комісії: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за порядком денним якого було проведення атестації педагогічних працівників професійно-технічних, вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, навчальних закладів обласного підпорядкування, вбачається, що голова атестаційної комісії III рівня [PERSON] наголосила, що атестація педагогічних працівників проводиться відповідно до Типового положення про атестацію педагогічних працівників (із змінами), затвердженими наказом Міністерства освіти і науки України від 08.08.2013 року № 1135, атестаційні матеріали подані всіма навчальними закладами та відповідають вимогам Типового положення. На засідання атестаційної комісії було запрошено [PERSON], викладача історії [PERSON] коледжу культури і мистецтв, яка атестується на відповідність раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та невідповідність раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист». [PERSON] у 2007 році підготувала навчально-методичний посібник «Формулювання педагогічної культури майбутнього вчителя в процесі навчання», який схвалено вченою радою Закарпатського інституту післядипломної педагогічної освіти. Є співавтором методичних посібників «Мистецтво України» (2010 рік), «Розвиток пізнавальної самостійності студентів через організацію роботи з історичними документами на заняттях з навчальної дисципліни «Історія України» у вищих навчальних закладах» (2011 рік). Брала участь в обласних, всеукраїнських та міжнародних науково-практичних конференціях. Разом з тим, директор навчального закладу [PERSON] звернула увагу на недостатню активність [PERSON] в організації і проведенні методичної роботи у закладі. Викладач використовує технічні засоби навчання, але презентації містять неточності. Під час занять зачитує студентам текст презентацій, не падаючи при цьому пояснень складних термінів та понять, які не зрозумілі для студентів. Некоректно ставить запитання, не організовує перевірку засвоєння нового матеріалу, у звязку з чим засвоєння студентами навчального матеріалу є низьким. [PERSON] зауважила, що все це неправда, нею підготовлено ряд публікацій, виступів, взято участь у різних конференціях, вона не погодилася із таким рішенням атестаційної комісії навчального закладу. [PERSON] наголосила, що відповідно до Типового положення про атестацію педагогічних працівників [PERSON] мала право подати апеляцію на рішення атестаційної комісії І рівня, на що [PERSON] повідомила, що вона звернулася із листом щодо проведення атестації у закладі до управління культури облдержадміністрації, відповіді поки не отримала. Також [PERSON] зауважила, що якби [PERSON] подала апеляцію до атестаційної комісії ІІІ рівня департаменту освіти і науки облдержадміністрації, вони могли б вивчити питання проведення атестації у навчальному закладі. У атестаційному листі [PERSON] із 13 членів атестаційної комісії за порушення клопотання перед атестаційною комісією IІІ рівня департаменту освіти і науки облдержадміністрації про відповідність раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» «за» проголосувало тільки 7 членів атестаційної комісії навчальною закладу, 6 «утримались», а за відповідність раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» жоден працівник не проголосував «за», всі проголосували «проти». [PERSON] наголосила, що при такому голосуванні членів атестаційної комісії навчального закладу, колег [PERSON], важко знайти підстави не підтримати їхнє рішення. [PERSON] вказала, що це упереджене до неї ставлення з боку директора закладу [PERSON] Присутній член атестаційної комісії [PERSON] попросив показати методичні розробки [PERSON], на що останньою було надано копії програм участі у різних заходах, жодних методичних розробок не представила. На запитання [PERSON] щодо пропозицій, член атестаційної комісії [PERSON] зауважив, що вони не вивчали роботу педагогічних працівників на місцях, він підтримує клопотання навчального закладу, а член комісії [PERSON] наголосив, що якби була апеляція, робота викладача була б ними вивчена, а так покладаються на рішення атестаційної комісії навчального закладу. На підставі поданих матеріалів атестаційна комісія III рівня вирішила підтримати клопотання атестаційної комісії І рівня [PERSON] коледжу культури і мистецтв щодо відповідності [PERSON] раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорій та невідповідності раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» (результати голосування: за 7, проти 0, утримався 1) (а.с. 30, 31). Згідно з наказом директора вищого навчального закладу комунальної форми власності [PERSON] коледж культури і мистецтв від 27.04.2017 року за № 09-01/46 «Про результати атестації», за результатами атестації 25.04.2017 року атестаційна комісія ІІІ рівня (департамент освіти і науки) вирішила: [PERSON], викладач історії відповідає раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та не відповідає раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» (підстава: наказ № 37-к департаменту освіти і науки від 25.04.2017 року та додаток № 4 до вказаного наказу). Бухгалтерії коледжу з 25.04.2017 року оплату здійснювати у відповідності до педагогічної кваліфікаційної категорії (а.с. 146). Листом начальника управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації від 30.04.2017 року за № 01-13/348 на звернення [PERSON] від 31.03.2017 року щодо невідповідності раніше присвоєного педагогічного звання «викладач-методист» управління культури ОДА надало інформацію, що відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 06.10.2010 року № 930 «Про затвердження Типового Положення про атестацію педагогічних працівників», зареєстрованого в Мінюсті України 14.12.2010 року № 1255/18550 (із змінами) та витягу з протоколу засідання атестаційної комісії ІІІ рівня [PERSON] освіти і науки облдержадміністрації 25.04.2017 року № 6 комісія вирішила підтримати клопотання атестаційної комісії І рівня [PERSON] коледжу культури і мистецтв щодо невідповідності раніше присвоєного педагогічного звання «викладач-методист». Одночасно управлінням культури Закарпатської ОДА [PERSON] повідомлено, що відповідно до п. 6.4. Типового положення про атестацію педагогічних працівників вона вправі була у десятиденний строк з дня вручення атестаційного листа подати апеляцію на дане рішення атестаційній комісії вищого рівня з додаванням копії атестаційного листа (а.с. 28). Матеріалами справи також встановлено, що у період з 26.06.2017 року по 06.07.2017 року Державною інспекцією навчальних закладів України проведено перевірку комунального вищого навчального закладу [PERSON] коледж культури і мистецтв Закарпатської обласної ради, за результатами якої складено акт перевірки додержання субєктами господарювання, що надають послуги у сфері вищої освіти, вимог законодавства про вищу освіту № 01-13/27-03-06, яким встановлено, що процедура атестації педагогічних працівників (для ВНЗ І-ІІ рівнів акредитації та відповідних підрозділів ВНЗ III-IV рівнів акредитації) відповідає вимогам чинного законодавства (п. 5.7. акту) (а.с. 140-143). Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року № 1060-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 5460-VI від 16.10.2012 року) педагогічні працівники підлягають атестації. За результатами атестації визначаються відповідність працівника займаній посаді, рівень його кваліфікації, присвоюються категорії, педагогічні звання. Порядок атестації педагогічних працівників встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти. Перелік категорій і педагогічних звань педагогічних працівників, порядок їх присвоєння визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 56 вказаного Закону педагогічні та науково-педагогічні працівники зобовязані, серед іншого: постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; забезпечувати умови для засвоєння вихованцями, учнями, студентами, курсантами, слухачами, стажистами, клінічними ординаторами, аспірантами навчальних програм на рівні обовязкових вимог щодо змісту, рівня та обсягу освіти, сприяти розвиткові здібностей дітей, учнів, студентів. Порядок атестації керівників, їх заступників (далі керівні кадри), інших педагогічних працівників дошкільних, загальноосвітніх, позашкільних, професійно-технічних, вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, навчально-методичних (науково-методичних) установ і закладів післядипломної освіти, спеціальних установ для дітей, а також педагогічних працівників закладів охорони здоровя, культури, соціального захисту, інших закладів та установ у штаті яких є педагогічні працівники (далі навчальні та інші заклади), визначено Типовим положенням про атестацію педагогічних працівників, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України 06.10.2010 року № 930, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2010 року за № 1255/18550. Пунктами 1.2. - 1.8. розділу І Типового положення про атестацію педагогічних працівників (із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту № 1473 від 20.12.2011 року, наказом Міністерства освіти і науки № 1135 від 08.08.2013 року) (далі Типове положення) передбачено, що атестація педагогічних працівників це система заходів, спрямована на всебічне комплексне оцінювання їх педагогічної діяльності, за якою визначаються відповідність педагогічного працівника займаній посаді, рівень його кваліфікації, присвоюється кваліфікаційна категорія, педагогічне звання. Метою атестації є стимулювання цілеспрямованого безперервного підвищення рівня професійної компетентності педагогічних працівників, росту їх професійної майстерності, розвитку творчої ініціативи, підвищення престижу й авторитету, забезпечення ефективності навчально-виховного процесу. Основними принципами атестації є відкритість та колегіальність, гуманне та доброзичливе ставлення до педагогічного працівника, повнота, обєктивність та системність оцінювання його педагогічної діяльності. Атестація педагогічних працівників навчальних та інших закладів є обовязковою. Призначенню на посади керівників загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів має передувати їх атестація. Атестація може бути черговою або позачерговою. Чергова атестація здійснюється один раз на пять років. Умовою чергової атестації педагогічних працівників є обовязкове проходження не рідше одного разу на пять років підвищення кваліфікації на засадах вільного вибору форм навчання, програм і навчальних закладів. Порядок створення та повноваження атестаційних комісій регламентований розділом ІІ Типового положення. Для організації та проведення атестації педагогічних працівників у навчальних та інших закладах, органах управління освітою щороку до 20 вересня створюються атестаційні комісії I, II і III рівнів (п. 2.1. Типового положення). Згідно з п. 2.2. Типового положення атестаційні комісії I рівня створюються у дошкільних, загальноосвітніх, позашкільних, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, навчально-методичних (науково-методичних) установах, закладах післядипломної педагогічної освіти, спеціальних установах для дітей, а також закладах охорони здоровя, культури, соціального захисту та інших закладах і установах, у штаті яких є педагогічні працівники. Відповідно до п. 2.3. Типового положення атестаційні комісії II рівня створюються у відділах освіти районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, інших підрозділах місцевих органів виконавчої влади та виконавчих органів рад, у підпорядкуванні яких перебувають навчальні та інші заклади. За змістом п. 2.4. Типового положення атестаційні комісії III рівня створюються в Міністерстві освіти і науки, молоді та спорту Автономної Республіки Крим, органах управління освітою обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інших відповідних структурних підрозділах місцевих органів виконавчої влади. Атестаційні комісії усіх рівнів створюються у складі: голови, заступника голови, секретаря, членів атестаційної комісії. Головою атестаційної комісії є керівник (заступник керівника) навчального закладу або відповідного органу управління освітою. Про створення атестаційної комісії та затвердження її складу видається наказ (п. 2.6. Типового положення). Пунктом 2.7. Типового положення передбачено, що атестаційні комісії усіх рівнів формуються з педагогічних працівників навчальних та інших закладів, працівників відповідних органів управління освітою, представників відповідних профспілкових органів, методичних та психологічних служб. До складу атестаційних комісій також можуть входити представники наукових та інших установ, організацій об'єднань громадян (за згодою). Відповідно до п. 2.12. Типового положення атестаційні комісії I рівня, серед іншого, мають право порушувати клопотання перед атестаційними комісіями II, III рівнів (якщо навчальні та інші заклади перебувають в управлінні Міністерства освіти і науки, молоді та спорту Автономної Республіки Крим, органів управління освітою обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інших структурних підрозділів місцевих органів виконавчої влади), атестаційними комісіями центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади, про присвоєння педагогічним працівникам кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії» (про відповідність раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії») та про присвоєння педагогічних звань (про відповідність раніше присвоєним педагогічним званням). Права атестаційних комісій II рівня визначені у п. 2.13. Типового положення, зокрема, вони мають право розглядати апеляції на рішення атестаційних комісій I рівня. Пунктом 2.14. Типового положення визначені права атестаційних комісій III рівня, серед яких, вони мають право: присвоювати кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» (атестувати на відповідність раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії»), присвоювати педагогічні звання (атестувати на відповідність раніше присвоєним педагогічним званням) педагогічним працівникам навчальних закладів, що перебувають у сфері управління Міністерства освіти і науки, молоді та спорту Автономної Республіки Крим, органів управління освіти і науки обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інших відповідних структурних підрозділів місцевих органів виконавчої влади за клопотанням атестаційних комісій цих закладів; розглядати апеляції на рішення атестаційних комісій I та II рівнів. Організація та строки проведення атестації визначені розділом ІІІ Типового положення. За змістом п. п. 3.1. - 3.3 Типового положення щороку до 10 жовтня керівники навчальних та інших закладів, працівники яких атестуються, подають до відповідних атестаційних комісій списки педагогічних працівників, які підлягають черговій атестації, із зазначенням строків проходження підвищення кваліфікації. До 20 жовтня атестаційна комісія затверджує списки педагогічних працівників, які атестуються, графік роботи атестаційної комісії, приймає рішення щодо перенесення строку чергової атестації. Атестаційна комісія відповідно до затвердженого графіка роботи до 15 березня вивчає педагогічну діяльність осіб, які атестуються, шляхом відвідування уроків (навчальних занять), позаурочних (позанавчальних) заходів, вивчення рівня навчальних досягнень учнів, студентів, курсантів, слухачів, вихованців (далі учні) з предмета (дисципліни), що викладає педагогічний працівник, ознайомлення з навчальною документацією щодо виконання педагогічним працівником своїх посадових обовязків, його участі у роботі методичних обєднань, фахових конкурсах та інших заходах, повязаних з організацією навчально-виховної роботи, тощо. У відповідності до п. 3.10. Типового положення засідання атестаційної комісії проводиться у присутності працівника, який атестується. Під час засідання атестаційної комісії педагогічний працівник має право давати усні та письмові пояснення, подавати додаткові матеріали щодо своєї професійної діяльності. Згідно з п. 3.11. Типового положення засідання атестаційної комісії оформлюється протоколом, який підписується всіма присутніми на засіданні членами атестаційної комісії. Члени атестаційної комісії можуть у письмовій формі викласти окрему думку щодо рішення атестаційної комісії, яка додається до протоколу. За результатами атестації атестаційні комісії приймають такі рішення, зокрема: педагогічний працівник відповідає (не відповідає) раніше присвоєній кваліфікаційній категорії («спеціаліст», «спеціаліст другої категорії», «спеціаліст першої категорії», «спеціаліст вищої категорії»); педагогічний працівник відповідає (не відповідає) раніше присвоєному педагогічному званню (п. 3.13. Типового положення). Відповідно до п. п. 3.25., 3.28. Типового положення вчителі та викладачі, які мають педагогічне навантаження з кількох предметів, атестуються з того предмета, який викладають за спеціальністю. У цьому випадку присвоєна кваліфікаційна категорія поширюється на все педагогічне навантаження. Необхідною умовою при цьому є підвищення кваліфікації з предметів інваріантної складової змісту загальної середньої освіти. Педагогічні працівники, яким у міжатестаційний період присуджено наукові ступені або присвоєно вчені звання, атестуються без попереднього проходження підвищення кваліфікації, якщо їх діяльність за профілем збігається з присудженим науковим ступенем або присвоєним вченим званням. Розділом IV Типового положення регламентовано умови та порядок присвоєння кваліфікаційних категорій. За результатами атестації педагогічним працівникам присвоюються кваліфікаційні категорії: «спеціаліст», «спеціаліст другої категорії», «спеціаліст першої категорії», «спеціаліст вищої категорії» (п. 4.2. Типового положення). Згідно з п. 4.3. Типового положення кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії» присвоюється працівникам, які відповідають вимогам, встановленим до працівників з кваліфікаційною категорією «спеціаліст першої категорії», та які володіють інноваційними освітніми методиками й технологіями, активно їх використовують та поширюють у професійному середовищі; володіють широким спектром стратегій навчання; вміють продукувати оригінальні, інноваційні ідеї; застосовують нестандартні форми проведення уроку (навчальних занять); активно впроваджують форми та методи організації навчально-виховного процесу, що забезпечують максимальну самостійність навчання учнів; вносять пропозиції щодо вдосконалення навчально-виховного процесу в навчальному закладі. Умови та порядок присвоєння педагогічних звань передбачено розділом V Типового положення. За приписами п. 5.1. Типового положення за результатами атестації педагогічним працівникам, які досягли високих показників у роботі, присвоюються педагогічні звання: «викладач-методист», «учитель-методист», «вихователь-методист», «педагог-організатор-методист», «практичний психолог-методист», «керівник гуртка методист», «старший викладач», «старший учитель» «старший вихователь», «майстер виробничого навчання I категорії», «майстер виробничого навчання II категорії». Відповідно до п. 5.2. Типового положення педагогічні звання «викладач-методист», «учитель-методист», «вихователь-методист», «практичний психолог-методист», «педагог-організатор-методист», «керівник гуртка-методист» можуть присвоюватися педагогічним працівникам, які мають кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» (для педагогічного звання «керівник гуртка методист» найвищий тарифний розряд та повну вищу освіту), здійснюють науково-методичну і науково-дослідну діяльність, мають власні методичні розробки, які пройшли апробацію та схвалені науково-методичними установами або професійними обєднаннями викладачів професійно-технічних та вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації, закладів післядипломної освіти. Педагогічні працівники у десятиденний строк з дня вручення атестаційного листа мають право подати апеляцію на рішення атестаційної комісії до атестаційної комісії вищого рівня. Апеляція на рішення атестаційної комісії I рівня подається до атестаційної комісії II рівня. Апеляція на рішення атестаційних комісій I та II рівнів може бути подана до атестаційної комісії III рівня. Рішення атестаційних комісій можуть бути оскаржені до суду (п. п. 6.4. - 6.6. розділу VI Типового положення). Пунктом 1.10. розділу І Типового положення передбачено, що центральні органи виконавчої влади, у підпорядкування яких є навчальні та інші заклади, на підставі цього Типового положення за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти можуть розробляти свої положення про атестацію педагогічних працівників, в яких визначаються умови та порядок присвоєння кваліфікаційних категорій, педагогічних звань з урахуванням особливостей і специфіки їх роботи. Відповідно до вказаного пункту Типового положення Міністерством культури України наказом № 75 від 31.10.2011 року затверджено Положення про атестацію педагогічних працівників навчальних закладів та навчально-методичних установ сфери культури (далі Положення), яке визначає порядок проведення атестації керівників, їхніх заступників (далі керівні кадри), педагогічних працівників навчальних закладів та навчально-методичних установ сфери культури з метою активізації творчої професійної діяльності педагогічних працівників, стимулювання їх цілеспрямованого безперервного підвищення рівня професійної компетентності, росту професійної майстерності, розвитку творчої ініціативи, підвищення престижу й авторитету, забезпечення ефективності навчально-виховного процесу, безперервної фахової та загальної освіти, якісної роботи, підвищення відповідальності за результати навчання і виховання, забезпечення соціального захисту компетентної педагогічної праці. Згідно з п. 1.2. Положення атестація педагогічних працівників це система заходів, спрямована на всебічне комплексне оцінювання їх педагогічної діяльності, за результатами якої визначаються відповідність педагогічного працівника займаній посаді, рівень його кваліфікації, встановлюється тарифна ставка, присвоюється кваліфікаційна категорія, присвоюється педагогічне звання. Атестації за цим Положенням підлягають, серед іншого: викладачі, концертмейстери, методисти вищих навчальних закладів освіти сфери культури I-II рівнів акредитації (п. 1.3. Положення). У відповідності до п. 1.4. Положення атестація педагогічних працівників є обовязковою. Атестація проводиться атестаційними комісіями на основі комплексного оцінювання рівня кваліфікації, педагогічної майстерності, результатів педагогічної та методичної діяльності педагогічних працівників. Під час атестації враховуються результати професійної, виховної та методичної роботи (якість проведення уроків, індивідуальних, лекційних і практичних занять, лабораторних робіт, контрольних заходів, заліків, академічних концертів, сольних концертів, іспитів, контрольних уроків, перегляд навчальних робіт, персональних виставок, вистав тощо), особиста участь педагогічного працівника, його учнів, студентів у позаурочних, позанавчальних творчих змаганнях і культурно-просвітницьких заходах (конкурсах, оглядах, фестивалях, олімпіадах, концертах, виставках, лекціях, вікторинах тощо) (п. 1.6. Положення). Чергова атестація педагогічних працівників проводиться один раз на пять років згідно з графіком, складеним безпосередньо у навчальному закладі та навчально-методичній установі (п. 1.7. Положення). Проаналізувавши протоколи засідання атестаційної комісії І рівня [PERSON] коледжу культури і мистецтв від 20.03.2017 року за № 6 та засідання атестаційної комісії ІІІ рівня [PERSON] освіти і науки Закарпатської ОДА від 25.04.2017 року за № 6, вивчивши подані сторонами докази, суд вважає, що оскаржувані рішення атестаційної комісії І рівня та атестаційної комісії ІІІ рівня відповідають вимогам, передбаченим Типовим положенням про атестацію педагогічних працівників, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України 06.10.2010 року № 930, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2010 року за № 1255/18550. Контекстний аналіз вищевказаних п. п. 5.1. та 5.2. Типового положення дає підстави для висновку про те, що визначальними критеріями для присвоєння педагогічного звання «викладач-методист» за результатами атестації є досягнення педагогічним працівником високих показників у роботі, здійснення науково-методичної і науково-дослідної діяльності, наявність власних методичних розробок. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є викладачем трьох предметів: історія України, охорона праці та географія. Атестація позивача у міжатестаційний період (з квітня 2012 по березень 2017 року) здійснювалася атестаційною комісією саме як викладача трьох предметів (історія України, охорона праці та географія), що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме атестаційним листом позивача та протоколом атестаційної комісії І рівня від 20.03.2017 року. Атестаційною комісією І рівня під час засідання 20.03.2017 року, на якому була присутня позивач, встановлено, що при вивченні стану викладання дисципліни «Географія» викладачем [PERSON], остання, використовуючи мультимедійне обладнання та демонструючи презентацію, не відриваючись читає з екрана, допускаючи грубі помилки, як в тексті презентації, так і вимовляючи складні слова, на що студенти звертали увагу, студентам на парі не цікаво, оскільки викладач нічого не пояснює, на деякі запитання студентів не може відповісти. Разом з тим, під час атестації на запитання члена комісії про те, яку методичну роботу здійснює [PERSON], остання відповіла, що приймає участь у наукових конференціях, семінарах, але підтвердження вона не надала. Під час перевірки роботи викладача [PERSON] також було виявлено низький рівень викладання предмету «Географія», про що повідомлено іншим членом атестаційної комісії, а саме [PERSON], використовуючи мультимедійне обладнання, читала новий матеріал з екрана, не пояснюючи студентам складні терміни та поняття, у звязку з цим заняття, які вона проводить не дають належного результату у засвоєнні матеріалу. Крім того, викладач [PERSON] не брала активної участі у навчально-методичній poботі коледжу. Відтак, доводи позивача про те, що вона має спеціальність «викладача історії», а атестували її як викладача географії, що за її твердженням суперечить п. 3.25. Типового положення, на думку суду є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки суперечать обставинам справи та спростовуються її матеріалами. При цьому, суд виходить з того, що необхідною умовою для присвоєння педагогічного звання «викладач-методист» є досягнення педагогічним працівником високих показників у роботі, тобто якість та обсяг всієї навчальної та іншої педагогічної роботи, яку виконує педагогічний працівник. Судом також встановлено, що атестаційною комісією І рівня під час атестації [PERSON] було враховано її участь в обласних, всеукраїнських та міжнародних науково-практичних конференціях у міжатестаційний період, а також публікації статей і методичних посібників, що відображено у атестаційному листі позивача. Вищенаведене у свою чергу стало підставою для прийняття атестаційною комісією І рівня рішення щодо порушення клопотання перед атестаційною комісією вищого рівня на відповідність [PERSON] раніше присвоєній кваліфікацій категорії «спеціаліст вищої категорії» та невідповідність педагогічному званню «викладач-методист». Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що у лютому 2017 року вона надала голові циклової комісії [PERSON] у електронному вигляді перелік науково-методичних семінарів, конференцій, в яких вона брала участь у вигляді виступів, примірники кожного з них у паперовому вигляді вона надала [PERSON], і на засіданні комісії повідомила про її методичну роботу, однак член атестаційної комісії [PERSON], якій було відомо про її методичну роботу, цього не підтвердила. До позовної заяви позивачем [PERSON] долучено копії документів, які за її твердженням підтверджують її науково-методичну роботу, а саме: опублікованої [PERSON] монографії «Книговидавничий форпост», видавництво «Карпати», 2005; методичного посібника «Формування педагогічної культури майбутнього вчителя в процесі навчання», автор [PERSON], 2006; методичного посібника «Мистецтво України», співавтор [PERSON], 2010; методичного посібника «Розвиток пізнавальної самостійності студентів через організацію роботи з історичними документами на заняттях з навчальної дисципліни «Історія України», співавтор [PERSON], 2011; наукової статі [PERSON] «Зародження газетної справи на Закарпатті», що опублікована у науково-практичному журналі Вісник книжкової палати № 1 (198), січень 2013 року; програми Всеукраїнської науково-практичної конференції «Науково-методичні основи професійного розвитку керівних і педагогічних кадрів в умовах випереджувальної післядипломної освіти» 30-31.03.2017 року [PERSON] «Професійний розвиток працівників культури в [PERSON] коледжі культури і мистецтв»; програми ХІ Всеукраїнської науково-методичної конференції «Проблеми післядипломної освіти педагогів: реалізація компетентнісної парадигми в освіті як основа суспільного розвитку» 5-6.11.2014 року [PERSON] «Формування національної свідомості у студентів вищих навчальних закладах культури і мистецтв»; програми III Міжрегіональної онлайн-конференції «Духовно-естетичний розвиток особистості у контексті євроінтеграційних процесів» 05.12.2016 року [PERSON] «Втрати Україною історико-культурних надбань у роки Другої світової війни»; програми обласної науково-методичної конференції «[PERSON] і розвиток педагогічної думки на Закарпатті в першій половині ХХ ст.» 13.03.2014 року [PERSON] «[PERSON] [PERSON]: склад, принципи роботи, державно-правова діяльність»; програми науково-методичного семінару «Християнська етика: досвід, проблеми, перспективи (Пісня духовне обличчя нації)» 24.09.2014 року [PERSON] «Формування християнських цінностей в ВНЗ культури і мистецтв»; програми обласної науково-практичної конференція «[PERSON] Шевченка в демократичній освіті сучасної України» 2014 рік [PERSON] «[PERSON] Шевченка у висвітлені української історії гайдамацьких рухів»; програми регіонального міжвузівського науково-методичного семінару «Використання краєзнавчих матеріалів у процесі викладання суспільно-гуманітарних дисциплін» 2013 рік [PERSON] «Використання краєзнавчого матеріалу у вивчені дисципліни «Історія України»»; програми Х Всеукраїнської науково-методичної конференції «Проблеми післядипломної освіти педагогів: створення інноваційного середовища в регіоні» 11-12.10.2012 року [PERSON] «Рівні розвитку інноваційного середовища»; програми регіонального міжвузівського науково-методичного семінару «Використання краєзнавчих матеріалів у процесі викладання суспільно-гуманітарних та художньо-естетичних дисциплін» 2014 рік у якій дані про позивача відсутні (а.с. 35-67). Як вбачається з поданих [PERSON] вищезазначених копій документів, остання у міжатестаційний період здійснювала науково-методичну діяльність лише з предмету «Історія України», її методичні розробки, а саме посібники, також стосуються лише вказаного предмету та були опубліковані до 2011 року, тобто поза межами міжатестаційного періоду. Разом з тим, документальне підтвердження щодо здійснення позивачем науково-методичної діяльності, наявності власних методичних розробок з інших предметів «Географія» чи «Охорона праці», викладачем яких є [PERSON], відсутнє. Як зазначалось раніше, атестаційна комісія [PERSON] коледжу культури і мистецтв порушила перед атестаційною комісією вищого рівня [PERSON] освіти і науки Закарпатської ОДА клопотання про невідповідність [PERSON] викладачу історії, географія та охорони праці, педагогічного звання «викладач-методист». Ознайомившись з атестаційним листом позивач подала начальнику управління культури Закарпатської ОДА заяву від 31.03.2017 року, в якій просила останнього посприяти у вирішені даного питання, а саме безпідставного зняття з неї звання «викладач-методист». Тобто, позивач мала право у десятиденний строк подати апеляцію на дане рішення атестаційній комісії вищого рівня,\~в порядку визначеному п. 6.4. Типового положення, але цього не зробила. Клопотання атестаційної комісії І рівня підтримала й атестаційна комісія ІІІ рівня [PERSON] освіти і науки Закарпатської ОДА та за результатами атестації одноголосно прийняла рішення, згідно з яким [PERSON] відповідає раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та не відповідає раніше присвоєному званню «викладач-методист». При цьому, як було встановлено судом, під час засідання атестаційної комісії ІІІ рівня позивачем було надано копії програм участі у різних заходах, однак жодних методичних розробок вона не представила. За таких обставин, суд приходить до переконання, що висновки атестаційних комісій І та ІІІ рівнів обґрунтовані та прийняті з урахуванням матеріалів, які розглядалися атестаційними комісіями під час проведення атестації позивача. Крім того, суд констатує, що у період з 26.06.2017 року по 06.07.2017 року Державною інспекцією навчальних закладів України проводилася перевірка [PERSON] коледжу культури і мистецтв, за результатами якої встановлено, що процедура атестації педагогічних працівників у коледжі відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Згідно зі ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За правилами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як розяснено у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. На підставі вищевикладеного, з урахуванням вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішення атестаційної комісії І рівня від 20.03.2017 року та рішення атестаційної комісії III рівня від 25.04.2017 року, наказів [PERSON] освіти і науки Закарпатської ОДА від 25.04.2017 року за № 37-к та [PERSON] коледжу культури і мистецтв від 27.04.2017 року за № 09-01/46, у частині невідповідності раніше присвоєному педагогічному званню «викладач-методист» [PERSON], є необґрунтовані й задоволенню не підлягають, оскільки атестація позивача здійснювалася відповідно до вимог Типового положення про атестацію педагогічних працівників (із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту № 1473 від 20.12.2011 року, наказом Міністерства освіти і науки № 1135 від 08.08.2013 року), і атестаційна комісія [PERSON] коледжу культури і мистецтв та атестаційна комісія [PERSON] освіти і науки Закарпатської ОДА під час проведення атестації діяли в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законом. Необєктивне та упереджене ставлення до позивача складу атестаційної комісії [PERSON] коледжу культури і мистецтв (голови, заступника голови, секретаря та членів атестаційної комісії), як про це вона зазначає, позивачем не доведено та судом не встановлено. Оскільки інші позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача [PERSON] коледжу культури і мистецтв встановити відповідність раніше присвоєному педагогічному званню та стягнення з останнього недонарахованої заробітної плати є похідними від позовних вимог про визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень і наказів відповідачів, у задоволенні яких судом відмовлено, то вони також до задоволення не підлягають. Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] коледжу культури і мистецтв та [PERSON] освіти і науки Закарпатської ОДА слід відмовити. На підставі ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України 03.11.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 08.11.2017 року.

Outcome: dismissed