Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути із відповідача, [PERSON] , на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 758188,31 грн., три відсотки річних від простроченої суми за період з 12.09.2015 по день ухвалення рішення, станом на день звернення позивача до суду складали 3489,74 грн., а також судові витрати у розмірі 7616,78 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що 13.06.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 731120 грн., що було еквівалентом 28120 доларів США станом на 13.06.2017. Термін повернення позики визначено у строк до 01.09.2017. Про отримання відповідачем коштів свідчать договір позики та відповідна розписка. Представником відповідача подано звідзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти заявлених вимог. Відзив також містить клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо визначення справжності підпису відповідача на розписці. Ухвалою від 20\~травня 2019\~року призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу. 31.05.2019 відповдіачем подано заяву про визнання позову. 27.06.2019 судді передано матеріали справи із клопотанням експерта про надання матеріалів. 19.11.2019 представником позивача адвокатом Ребініним С.В. подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом статей 12, 81 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 13 червня 2017 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповдіно до якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 731120 гривень, що на момент укладення договору позики складало 28120 доларів США. Згідно п.3 Договору, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у термін до 01 вересня 2017 року. Факт отримання відповдіачем коштів підтверджується його розпискою від 13.06.2017 року. Розписка також містить рукописний напис про зобов`язання повернути отримані кошти у строк до 11.09.2017 року. Приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Надані позивачем в борг відповідачу грошові кошти, на підтвердження чого суду надано оригінали розписок, відповідач не повернув, доказів на підтвердження виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів позивачу, суду не надав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. 3% річних становлять 758188,31 грн. * 809 днів * 0,03 /365 = 50 414,31 грн. Долю судових витрат суд вирішує в порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь держави стягуються витрати по оплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved