Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], який підтримала в судовому засіданні та свої вимоги мотивувала тим, що між нею та ТОВ «Видавництво «Слобожанщина» було укладено договір про надання поліграфічних послуг, на виконання якого вона сплатила товариству кошти. Оскільки умови договору не було виконано, тому 23 лютого 2011 року судом на її користь в зв'язку з невиконанням цього договору було стягнуто кошти в сумі 11569 гривень. Це судове рішення перебуває на виконанні в ВДВС Сумського МУЮ. Проте в зв'язку з невиконанням цього рішення директором товариства [PERSON], а також вчиненням нею злочину (невиконання судового рішення), кошти на користь позивачки на теперішній момент не стягнуті. В зв'язку з вчиненням таких дій [PERSON], позивач зазначає, що їй завдано також і моральної шкоди, яка полягає в душевних та фізичних стражданнях. Тому просила стягнути 11911 гривень (кошти за договором та судові витрати) гривень з урахуванням інфляції, а також кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 гривень з [PERSON] (т. 1 а.с. 24). Відповідач та представники третіх осіб в судове засідання не з'явились. Заслухавши позивачку, яка підтримала позов та вважає можливим ухвалення заочного рішення, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 лютого 2011 року з ТОВ «Видавництво «Слобожанщина» на користь [PERSON] стягнуто кошти в сумі 11569 гривень за невиконання поліграфічних послуг та судові витрати (т. 1 а.с. 154), яке набрало законної сили та перебуває на виконанні в ВДВС Сумського МУЮ, що підтверджено відповідними матеріалами зведеного виконавчого провадження (т. 1 а.с. 126). Також сторонами не надано суду доказів та не заперечено того, що саме між позивачем та відповідачем відсутні договірні зобов'язання з приводу коштів та робіт, які були предметом розгляду наведеної цивільної справи. Такі договірні зобов'язання були між позивачем та товариством. Не заперечили сторони і тих обставин, що з приводу невиконання вказаного судового рішення кримінальне провадження відсутнє, як і не надано суду доказів тому, що рішення не виконується саме внаслідок винних дій [PERSON] Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 623 ЦК України закріплено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всупереч наведеним нормам закону позивачем не надано суду будь-якого доказу, який би доводив наявність правових підстав для стягнення зазначених позивачем коштів саме з відповідача [PERSON] Таких висновків суд дійшов тому, що судовим рішенням від 23 лютого 2011 року встановлено та підтверджено, що договірні зобов'язання були не між позивачем та відповідачем, а між позивачем та товариством, з якого ці кошти і стягнуті. Підстав же для повторного стягнення цих коштів, в тому числі з відповідачки, суду не наведено. Не доведено позивачем і тих обставин, що судове рішення не виконується саме з вини відповідачки, оскільки фактично такі твердження позивачки ґрунтуються на вчиненні певною особою злочину, що може бути підтверджено виключно наявністю відповідного рішення про притягнення відповідачки до відповідальності за це, а таких доказів суду не надано. Всі доводи [PERSON] щодо необхідності стягнення коштів в сумі 11911 гривень з урахуванням інфляції ґрунтуються на наданому суду листуванні позивачки з різними установами та правоохоронними органами, а також з самою відповідачкою [PERSON] Проте вони не можуть вважатись судом доказом на підтвердження вимог щодо стягнення коштів, оскільки по-перше вони жодним чином не доводять наявності саме між позивачем та відповідачем договірних зобов'язань чи наявності інших підстав для стягнення певних сум, а також ґрунтуються на припущеннях позивачки. Відсутні підстави для стягнення цих коштів і на відшкодування шкоди, в тому числі на підставі ст. 1177 ЦК України, оскільки також на обґрунтування і цих обставин суду не подано жодного належного доказу чи обґрунтування. За таких обставин позов в частині стягнення коштів з [PERSON] в сумі 11911 гривень з урахуванням інфляції задоволенню не підлягає, як і не підлягають задоволенню вимоги позивачки про відшкодування відповідачкою моральної шкоди в зв'язку з наступним. Ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода за приписами цивільно-правових норм відшкодовується за законом або якщо це передбачено договором. Суду також не надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про наявність правових підстав для відшкодування завданої моральної шкоди саме відповідачем або за договором або за законом. Фактично всі доводи [PERSON] і в цій частині вимог ґрунтуються на неналежному виконанні судового рішення як зі сторони ТОВ «Видавництво «Слобожанщина» так і зі сторони державних виконавців, а також на вчиненні [PERSON] злочину з приводу цього. Проте, як зазначалось вище, передумовою для визначення цих обставин підставою для відшкодування моральної шкоди, є притягнення конкретної особи до відповідальності за такі дії (бездіяльність), але доказів цьому суду надано не було. Що стосується належності виконання судового рішення, то в цій частині позивач не позбавлений можливості як стягувач скористатись своїми відповідними правами згідно Закону України «Про виконавче провадження» або оскаржувати дії (бездіяльність) державних виконавців за наявності для цього підстав в порядку визначеному ЦПК України в межах виконання вказаного судового рішення, як і не позбавлена права позивачка на оскарження дій чи бездіяльності службових осіб згідно приписів КПК України при наявності підстав для відкриття кримінального провадження щодо невиконання судового рішення. Відтак, позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст. 15, 16, 610, 611, 614, 623, 625, 1166, 1167, 1177 ЦК України,

Outcome: dismissed