Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]; третя особа: ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 06 серпня 1977 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Під час подружнього життя ними було придбано наступне майно: -«CITROEN JUMPY», тип кузова легковий пасажирський - В, номер кузова [NUMBER], 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], свідцтво [NUMBER], дата видачі 22.12.2005 року; -«CHEVROLET LACETTI», тип кузова легковий седан-В, номер кузова [NUMBER], 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво [NUMBER], датавидачі 09.04.2005 року. На вказане рухоме майно, ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було накладено арешт, у зв'язку з відкриттям виконавчого провадження, за яким відповідач виступає боржником. На підставі наведеного, позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача та просить ухвалити рішення, яким зняти арешт з вищевказаних транспортних засобів. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності останнього. Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази в сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході судового розгляду встановлено, що 06 серпня 1977 року у Жовтеному Палаці одруження м. Києва між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовийзапис за №2234. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища [PERSON] (а.с.4 - копія свідоцтва про укладення шлюбу). Як пояснила представник позивачки в судовому засіданні, під час подружнього життя сторонамиу справі було придбано наступне рухоме майно: -«CITROEN JUMPY», тип кузова легковий пасажирський - В, номер кузова [NUMBER], 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], свідцтво [NUMBER], дата видачі 22.12.2005 року; -«CHEVROLET LACETTI», тип кузова легковий седан-В, номер кузова [NUMBER], 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво [NUMBER], датавидачі 09.04.2005 року. Як встановлено в ході судового розгляду та вбачається з матеріалів даної справи, на виконанні ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого 23.03.2011 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь КФ АТ «Український інноваційний банк» заборгованості в розмірі 629 786 грн. 48 коп. Як вбачається з матеріалів справи, на вищевказані транспортні засоби ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було накладено арешт, що підтверджується Актом опису й арешту майна від 23 квітня 2012 року та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 22 квітня 2011 року, копії яких містяться в матеріалах даної справи (а.с.6-7 - копія Акту, а.с.) Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з наступного. Виходячи зі змісту ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Виходячи зі змісту ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною другою вказаної статті визначено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Частиною п'ятою вказаної статті передбачено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У відповідності до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійногозаробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.73 СК України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у справі спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Отже, як встановлено в ході судового розгляду та не заперечувалось відповідачем у справі, на виконанні ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві дійсно перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 23.03.2011 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь КФ АТ «Український інноваційний банк» заборгованості в розмірі 629 786 грн. 48 коп. КФ АТ «Український іноваційний банк» як стягувач, отримавши виконавчий лист про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 629 786 грн. 48 коп., звернувся до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання рішення суду. Тобто, суд дійшов до висновку, що [PERSON], як боржник у вищевказаному виконавчому провадженні, є неналежним відповідачем у даній справі. Частина перша ст.33 ЦПК України передбачає, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Однак, в ході судового розгляду ні позивачка, ні її представник не заявляли клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, у зв'язку з чим суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed