Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що на прохання керівника та засновника підприємства [PERSON] за власні кошти сплатила заборгованість за договорами оренди, укладеними між підприємством та Фондом комунального майна Севастопольської міської Ради в загальній сумі 18110,16 грн., сподіваючись, що керівник [PERSON] виконає свою обіцянку та поверне позивачу сплачені грошові кошти, але керівник повертати кошті позивачу відмовилась, внаслідок чого позивач була вимушена звертатися до суду з позовом. В судовому засіданні відповідач - керівник та засновник МЧП «СПЛ» [PERSON] вимоги позову не визнала, пояснила суду, що позивач розплатилася за оренду коштами, що були нею взяти з каси підприємства без відома [PERSON] та внесені за оренду, сама [PERSON] в цей час була в м. Севастополі відсутня, про наявність внесених коштів їй стало відомо згодом, тому підприємство не зобов'язано повертати кошти позивачу. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, та оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог. Судом встановлено, та не заперечувалося відповідачем, що позивач працювала на підприємстві відповідача у період з 01.10.2007 року по 02.02.2012 року на посаді бухгалтера. Також не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні, що у грудні 2011 року підприємству МЧП «СПЛ» була нарахована орендна плата згідно договору оренди № 412-11 від 10.11.2011 року з серпня по грудень 2011 року в сумі 8350,21 грн., згідно договору оренди № 416-11 від 10.11.2011 року з серпня по грудень 2011 року в сумі 9759,95 грн.. Згідно наданих суду квитанцій, особисто позивачем [PERSON] 29.12.2011 року сплачено за оренду майнових комплексів та іншого майна що є у комунальній власності 18110,16 грн., та комісія з платежу за послуги банку в сумі 181,10 грн. Зазначені кошти були сплачені позивачем з особистого рахунку через касу ПАТ «ПриватБанк», що підтверджується випискою по особовому рахунку, копія якої долучена позивачем до матеріалів справи. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також їх дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи із сукупності наведених вище доказів та аналізу змісту ст. 1212 ЦК України, суд приходить до висновку що МЧП «СПЛ» отримало від позивача грошові кошти у вигляді сплаченої орендної плати в сумі 18110,16 гривень без достатньої правової підстави, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні щодо сплати позивачем заборгованості за орендну плату з каси підприємства, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначено відповідачем суду надано не було. Витрати по сплаті комісії банківських послуг в сумі 181,10 грн. задоволенню не підлягають, оскільки не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. На підставі ст. 11, 16, 22, 509, 1212, 1213 ЦК України,

Outcome: partial