Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та виселення його з даного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначила, що 05.01.1990 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який, розірвано 09.10.2020 року рішенням Красноградського районного суду Харківської області по цивільній справі №626/1730/20. Відповідно Договору купівлі-продажу від 26.11.1987 року [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , площа якого складає 27,20 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 295,60 кв.м. Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 листопада 1991 року позивач прийняла спадщину від [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. Позивач є одноосібним власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Між сторонами протягом тривалого часу склалися неприязні стосунки, постійні сварки з боку відповідача. Через постійні конфлікти, суперечки, вживання відповідачем алкоголю, життя в одному житловому будинку стало неможливим та нестерпним. Невмотивована агресія зі сторони відповідача може бути виплеснута на позивача в будь-яку мить та з будь-яких підстав. Відповідач не поважає позивача, нецензурно лається, здійснює моральний тиск, постійно шкодить майно позивача (вибиває вікна, двері), крім того, відмовляється від сплати за комунальні послуги, навмисно здійснює перевитрату води та електричної енергії, рахунки за які сплачує позивач. На даний час сварки тривають, неприязні стосунки поглиблюються. Причиною наведеного, є не усвідомлення відповідача про припинення шлюбно-сімейних відносин, бажання подальшого з`ясування особистих відносин. Постійними сварками відповідач створює триваючу напружену обстановку та нестерпну психологічну атмосферу: до позивача відмовляються приїжджати та відвідувати діти, позивач вимушено не може приймати гостей та інших родичів, позивач не почуває себе власником у власному будинку. Добровільно змінити реєстрацію та покинути приміщення позивача відповідач не бажає. Позивач здійснювала заходи впливу, у зв`язку із чим, неодноразово зверталася до органів національної поліції із відповідними заявами від 24.07.2020, 31.08.2020, 08.11.2020 року, проте, вказані превентивні дії не сприяли виправленню відповідача та спонуканню до приведення власної поведінки до загальновизнаних меж. Так, до позову додається адвокатський запит, щодо витребування заяв та відомостей відносно звернень позивача до Красноградського ВП ГУНП. Відповідач проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві особистої приватної власності позивачу, безоплатно користується наданим житлом, однак робить неможливим проживання поряд в одному приміщенні позивача, б`є вікна, псує меблі, вчиняє безлад, зриває пломби з приборів обліку, руйнує будинок з середини та ззовні. Так, підставою для реєстрації відповідача в приміщені, що належить позивачеві були родинні відносини, проте, шлюб між сторонами розірвано та шлюбно-сімейні відносини припинено, позивач заперечує проти спільного проживання з відповідачем у житловому приміщенні. На поточну дату, реєстрація відповідача у приміщенні, позбавляє позивача можливості вільно проживати у власному будинку, використовувати його на власний розсуд, втручається, своїми діями, в особисте життя позивача. Відповідач є офіційно працевлаштованою особою та займає посаду охоронника у ТОВ «Констебль», має постійний щомісячний заробіток, крім того, є пенсіонером за віком, у зв`язку із чим отримує щомісячні пенсійні виплати. Враховуючи викладене, відповідач має фінансову спроможність орендувати окреме приміщення та використовувати його в якості особистого житла, але відповідач надає перевагу користуватися житловим приміщенням позивача та порушувати його майнове право користуватися та розпоряджатися власним майном. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, відповідно до поданої представником позивача [PERSON] заяви, просить розглядати справу без їх участі, позов підтримує в повному обсязі. Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоводенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно Договору купівлі-продажу від 26.11.1987 року [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , площа якого складає 27,20 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 295,60 кв.м. Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 листопада 1991 року позивач прийняла спадщину від [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. Позивач є одноосібним власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . 05.01.1990 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який, розірвано 09.10.2020 року рішенням Красноградського районного суду Харківської області по цивільній справі №626/1730/20. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення особи померлою. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Виходячи з вимог ст. 157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За правилами ст. 116 ч. 1 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном шляхом виселення колишніх членів сім`ї та інших громадян із належного йому на праві власності жилого приміщення, але за наявності умов, які передбачені ст. 116 ч. 1 ЖК України. З цього приводу у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 02 квітня 1985 року, з послідуючими змінами, зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Так в матеріалах справи є рапорти Красноградського ВП ГУНП в Харківській області та заяви [PERSON] до Красноградського ВП ГУНП в Харківській області про те, що її чоловік [PERSON] в нетверезому стані пошкоджував майно [PERSON] , вчиняв з нею сварки, виражався в її адресу нецензурною лайкою Тому зібраними доказами підтверджується систематичне порушення [PERSON] правил співжиття, що робить неможливим для [PERSON] проживання з ним в одному будинку. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та виселити його з даного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved