Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що 01.10.2015 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 65000 гривень строком до 01.10.2016 року. Обов`язку з повернення позики відповідач в повній мірі не виконав, повернувши лише 4020,11 гривень, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 60979,89 гривень, інфляційні втрати 5501,1 гривень, 3% річних в сумі 5599 гривень. а також судовий збір. Ухвалою судді Жмерінського міськрайонного суду Вінницької області від 16.11.2018 року цивільну справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] від 19.12.2019 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У відповідності з розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у зв?язку із звільненням судді [PERSON] у відставку проведено повторний автоматизований розподіл справи та справу передано у провадження судді Дацюк О.І. Ухвалою суду від 11.10.2019 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позорвного провадження без виклику сторін. Відповідачеві двічі за адресою зареєстрованого місця проживання направлялись копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копіями позовної заяви та доданих документів. У встановлений судом строк та на дату розгляду справи відповідачем відзив на позовну заяву поданий не був. Будь-які клопотання чи заяви сторонами не заявлялись, судом не вирішувались. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Відповідно до копії розписки, складеної 01.10.2015 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 65000 гривень, зобов`язавшись повернути до 01.10.2016 року. Згідно із квитанціями від 26.10.2016 року, від 29.11.2016 року, від 17.01.2017 року [PERSON] перерахував [PERSON] відповідно 1005,03 гривні, 1005,03 гривні та 2010,05 гривень. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Виходячи з вищезазначеного, суд вбачає підстави для стягнення неповернутого залишку позики у сумі 60979,89 гривень. Статтею 625 ч. 2 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи таке, суд також вбачає підстав стягнути і інфляційні втрати за період з вересня 2017 року по серпень 2018 року, а також 3% річних за період з 01.10.2016 року по 26.09.2018 року у відповідності до наданих позивачем розрахунків, які відповідачем не оспорені та заперечень щодо їх правильності не надано. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved