Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом. Позивачка посилається на те, що проживає в [INFO]. 1 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно договору, відчужується квартира трикімнатна загальною площею 143,4 м.кв., житловою 59,4 м.кв. з підвалами та сараєм. Вважає даний договір недійсним з підстав, що підвали є спільною власністю власників квартир будинку і розпорядження майном здійснюється за згодою всіх співвласників, а вона такої згоди не давала. Крім цього районними судом 21 вересня 2017 року відкрито провадження в цивільній справі за її позовом до [PERSON] про припинення будівельних робіт та знесення самочинного будівництва. Після відкриття провадження, [PERSON] з метою уникнення цивільної відповідальності, продала квартиру двоюрідному братові [PERSON] Продаж вчинено за 49721 грн. При цьому [PERSON] попередньо придбала квартиру за 71090 грн. і її площа в результаті самочинного будівництва збільшилася на 82,9 м.кв., що також свідчить про фіктивність договору. Позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, зіслалися на обставини викладені в позові та додатково пояснили, що в результаті самочинного будівництва руйнується квартира №3, чим порушуються її права як власника. Також [PERSON] пояснила, що будівництво проводив [PERSON], який її при цьому ображав, оскільки вона виступала проти проведення робіт. Представник [PERSON] позову не визнав та пояснив, що власник майна розпоряджається ним на власний розсуд. [PERSON] на момент продажу квартири потребувала грошей, а тому ціна за якою відчужена квартира не може бути підставою для визнання договору недійсним. Відповідач [PERSON] та третя особа приватний нотаріус в судове засідання не з'явились. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Згідно ст.ст.368, 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого. Судом встановлено, що 1 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно договору, відчужується квартира трикімнатна загальною площею 143,4 м.кв., житловою 59,4 м.кв. з підвалами та сараєм. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном встановлено, що підвали в будинку №66 по вул. Шевченка в смт. Залізці Зборівського району є спільною власністю власників квартир. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином враховуючи, що під час продажу квартири №1 [PERSON] не отримувала письмової нотаріально посвідченої згоди [PERSON] на відчуження підвалів, договір купівлі продажу від 01 листопада 2017 року в цій частині слід визнати недійсним. Що стосується вимог про визнання договору недійсним в цілому, оскільки він не спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлюються ним, тобто фіктивний правочин то вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Зокрема ч.1 ст.215\~ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203\~ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 234\~ЦК України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. При чому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. При фіктивному правочині у сторін правочину відсутній намір створити ті правові наслідки, які задекларовані у правочині. Тобто волевиявлення учасників правочину не відповідає їх дійсній волі. Ознаками фіктивності договору є: наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує удавані наміри сторін; відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Тобто має місце лише імітація правочину. У діях сторін, що імітують правочин, відсутня головна ознака правочину спрямованість на встановлення, припинення або іншу видозміну цивільних правовідносин. Фіктивний правочин є нікчемний, оскільки особи, що вчиняють його, не мають на увазі і не бажають настання правових наслідків, які могли б виникнути внаслідок здійснення правочину такого типу. Відповідно до роз'яснень, які викладені у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Закон не встановлює обмежень для звернення до суду з позовом про визнання правочину фіктивним для інших заінтересованих осіб, які не є його сторонами. Між тим, сторона, яка вимагає визнання правочину недійсним, повинна довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення такого правочину. В даному випадку тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача, який не є стороною оспорюваного правочину. В постанові від 21.01.2015 року за №6-197цс14 прийнятої за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, Верховний Суд України зробив висновок, щодо застосування ст.234\~ЦК України та зазначив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Як видно з пояснення [PERSON] роботи з перепланування проводив [PERSON] який їй повідомив, що він є власником квартири, що свідчить про передачу майна на виконання правочину. Також суд не приймає до уваги, посилання позивачки, що договір купівлі - продажу укладений з метою уникнення цивільної відповідальності за самовільне будівництво, оскільки такі роботи проведені на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації виданого Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю у Тернопільській області. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони в присутності нотаріуса стверджують одна одній, що вони однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, волевиявлення кожного з них є вільним і відповідає внутрішній волі, договір укладається між ними без будь якого застосування фізичного чи психічного тиску, договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не є результатом впливу помилки, обману, насильства або інших тяжких обставин; вони не обмежені в праві укладати правочини: вони не визнані в установленому порядку недієздатними;вони не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті; вони володіють українською мовою, що дає їм змогу правильно зрозуміти зміст цього договору: договір сторонами прочитаний, зрозумілий і ними же схвалений. Таким чином, суд вважає, що оспорюваний договір укладений при повному усвідомленні сторонами значення своїх дій, розумінні всіх обставин, які мають істотне значення та такий договір був направлений на реальне настання наслідків його укладення, тому не може бути визнаний фіктивним. В силу ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом\~\~\~\~\~ Подані позивачем та долучені до справи докази не дають підстав для беззаперечного висновку про наявність умислу всіх сторін правочину та фіктивність укладеного відповідачами оспорюваного договору купівлі продажу. Ухвалою від 16 лютого 2018 року частково задоволено клопотання [PERSON] та відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, суд вважає, що судовий збір слід стягнути із сторін у рівних частинах, тобто по 235 грн.

Outcome: partial