Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований відповідач по справі, однак не проживає досить тривалий час. Враховуючи, що відповідач порушує її права, перешкоджає їй як власнику розпоряджатися та володіти майном, позивач і звернулася до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є сусідом позивача, повідомив, що відповідач не проживає у вказаній квартирі тривалий час (більше семи років), йому відомо, що він одружився і мешкає в іншому місці ( місце проживання йому не відомо), перешкод в користуванні квартирою №13 йому ніхто не чинить. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка, проаналізувавши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності. \~\~\~\~ Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 27.09.2001 року, виданим виконавчим комітетом Вінницької міської ради згідно рішення останнього від 27.09.2001 року №1655, зареєстрованим 08.10.2001 року КП «ВООБТІ» в реєстровій книзі №494 за реєстровим № 1708/45175 (а.с. 5). За вказаною\~адресою, зареєстрований відповідач [PERSON], який є сином позивача, що підтверджується довідкою та Привтаного підприємства «Бокуд» від 22.11.2013 року №2426 та адресною довідкою від 18.08.2015 року (а.с.7,16). З жовтня 2007 року відповідач не проживає в [INFO],\~нею не\~цікавиться,\~будь-яких перешкод в\~користуванні квартирою йому ніхто не чинить. Факт його не проживання підтверджується актом від 23.11.2010 року, складеними мешканцями цього будинку, а також показаннями свідка. Разом з тим, інші докази (а.с.8-11) суд оцінює критично, виходячи з принципів належності та допустимості доказів. Суд знаходить обґрунтованою вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею в належному позивачу на праві приватної власності помешканні. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] згідно ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сімї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сімї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сімї власника (у тому числі колишнім членом сімї власника) права на користування житлом власника, а саме відсутність члена сімї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Враховуючи, що судом не встановлено чинення перешкод в користуванні відповідачем квартирою, а також, те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації його постійного проживання більше року без поважних причин (протилежного судом не встановлено), суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на вказане положення суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved