Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду, за яким просила визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що відповідачі, створюють позивачу, як власнику квартири, перешкоди у користуванні. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 14.06.2021 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзив на позов не надіслала, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власностіна житло від 23.02.1999р. квартира [ADDRESS] в рівних частках належить [PERSON] та [PERSON] .. В спірній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] .. Однак, відповідачі з 2015 року в спірній квартирі не проживають. Так, частина 2 статті 405 ЦК України не передбачає можливості позбавлення права користування квартирою особи, яка є її співвласником. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про припинення права власності [PERSON] на вказану квартиру. Згідно ч. 1, 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 346 ЦК України, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Ті обставини, що [PERSON] була відсутня за місцем своєї реєстрації понад 1 рік, не свідчить про її відмову від права власності на нерухоме майно та не є підставою для припинення права власності на нього. Крім того, у принц.4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2019 року у справі N 210/1857/15-ц провадження N 61-9505св18 дійшов правового висновку про те, що малолітня дитина не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. З урахуванням викладеного позов задоволенню не підлягає. Судові витрати за вказаного рішення перерозподілу не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed