Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2015 р. у справі № 335/4587/15-ц позивача було поновлено на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями, стягнуто з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 травня 2015 р. по 29 вересня 2015 р. Рішення набрало законної сили 12 листопада 2015 р. Проте, фактичне її поновлення на роботі відбулось у примусовому порядку лише 23 грудня 2015 р. Тому на підставі вимог ст.ст. 235, 236 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) позивачеві має бути доплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 вересня 2015 р. по 22 грудня 2015 р. включно. Вказала, що відповідач своїми діями умисно затягував виконання рішення суду, внаслідок чого вона була змушена звертатись до виконавчої служби, до кінця грудня 2015 р. вона не мала засобів для існування, що змусило її брати кошти у борг. Вона зазнала сильних душевних хвилювань та страждань, що негативно вплинуло на стосунки з оточуючими та її емоційний стан. Просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за вказаний вище період, який складає 72 робочих дні, у розмірі 6\~922,80 гривень, та компенсацію моральної шкоди у розмірі 2\~000 гривень. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідач всіляко затягував поновлення позивача на роботі, подав апеляційну скаргу на рішення суду, яка була залишена без задоволення, позивач була змушена звернутись до виконавчої служби, оскільки відповідач добровільно не виконував рішення суду. Тільки 23 грудня 2015 р. її було поновлено на роботі та виплачено суму середнього заробітку, внаслідок чого вона була змушена позичати кошти на прожиття, докладати значних зусиль для організації життя, хвилюватись, а також звертатись до засобів масової інформації. Керівництво МКП «Основаніє» продовжує чинити на неї тиск, що позбавило її можливості бути присутньою у судовому засіданні. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, а саме у частині, що стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розмір, визначений позивачем, не оспорював. Проте, не погодився із вимогами про стягнення моральної шкоди, оскільки звертатись до апеляційного суду це право сторони, рішення суду ними було виконане, сплачено позивачеві кошти за винятком суми утриманого податку. Позивач із заявою про поновлення її на роботі у безспірному порядку до відповідача не зверталась, а також не надавала жодних звернень про виплату їй середнього заробітку. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2015 р. задоволено частково позов [PERSON] до МКП «ОСНОВАНІЄ» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за фактично відпрацьований час та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внаслідок чого [PERSON], поновлено на роботі на посаді робітника з комплексного прибирання та обслуговування будинків з прилеглими територіями МКП «ОСНОВАНІЄ», стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 травня 2015 р. по 29 вересня 2015 р. (111 робочих днів) та частково задоволені її інші вимоги. При цьому в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць рішення було допущене до негайного виконання (арк. справи 78). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 листопада 2015 р. рішення суду першої інстанції залишене без змін (арк. справи 89). Отже, рішення суду першої інстанції набрало законної сили 12 листопада 2015 р. Фактичне поновлення позивача на роботі відбулось 23 грудня 2015 р., що визнано представником відповідача у судовому засіданні. Таким чином, період з 30 вересня 2015 р. по 22 грудня 2015 р. також є часом вимушеного прогулу позивача внаслідок затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. За вимогами статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Частинами першою, третьою статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Представником відповідача визнається час фактичного поновлення позивача на роботі, а також розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30 вересня 2015 р. по 22 грудня 2015 р., який позивачем обчислено виходячи з даних про її середньоденний заробіток, які містяться у рішенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2015 р., та який складає 6\~922,80 гривень (72 робочі дні х 96,15 гривень середньоденного заробітку = 6\~922,80 гривень (без вирахування податку та інших обовязкових платежів). Відтак, ці обставини в силу вимог статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Отже, в цій частині позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Як передбачено статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вказує позивач, моральна шкода, спричинена йому відповідачем, полягає у необхідності докладання певних зусиль (звернення до відповідача, до виконавчої служби) задля відновлення свого порушеного права, для чого знадобився тривалий час. Позивачу були спричинені моральні страждання, душевні та психічні хвилювання внаслідок того, що відповідач ухилявся від добровільного відновлення порушених прав позивача. При цьому, суд також враховує, що дійсно, подача відповідачем апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції є процесуальним правом сторони, проте, відповідачем не було враховано, що рішення було допущене до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 міс., проте, фактично рішення було виконане відповідачем значно пізніше, а саме наприкінці грудня 2015 р. Зазначені обставини також підтверджуються випискою з карткового рахунку позивача, з якої вбачається, що зарахування коштів позивачу відбулося 23 грудня 2015 р. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Однак, на переконання суду, при визначенні суми моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, позивач не в повній мірі врахувала положення пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. За таких обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає, що відповідною компенсацією позивачеві моральної шкоди буде сума у розмірі 500,00 гривень, яка визначена судом з урахуванням обсягу заподіяних моральних страждань, тривалості заподіяння моральної шкоди, необхідністю позивача докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, а також інших негативних наслідків. З огляду на викладене, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позов [PERSON] частково, а саме в частині стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30 вересня 2015 р. по 22 грудня 2015 року включно у розмірі 6\~922,80 гривень, компенсації заподіяння моральної шкоди у розмірі 500,00 гривень, а всього 7\~422, 80 гривні. На підставі вимог статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень (0,4 мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2016 р.).

Outcome: partial