Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з уточненим позовом до відповідача в якому просила розірвати договори оренди земельних ділянок укладених між нею та ПП «Міловське». В обґрунтування позову зазначила, що на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії Р2 № 754240 від 27.12.2002 року вона є власником земельних ділянок площею 1,4222 га. та 4,2665 га. Реалізовуючи своє право власності у спосіб, передбачений законодавством, 18.05.2007 року вона уклала з ПП «Міловське» два договори оренди земельних ділянок, на підставі яких в оренду на 10 років передані вищезазначені земельні ділянки. Також 18.05.2007 року були підписані акти визначення меж земельних ділянок в натурі та акт прийому-передачі земельних ділянок. Право оренди було зареєстровано у встановленому порядку. Ці договіри є діючим на цей час. Відповідачем умови договорів не виконувались, останній ніколи своєчасно та повністю не розраховувався з нею, загальна плата за земельну ділянку площею 1,4222 га. з 2007 року становить 300 гривень, замість 1857,28 грн., у звязку з чим просить зазначені договори оренди з відповідачем розірвати. У судовому засіданні позивач та представник позивача уточнений позов підтримали та просили його задовольнити. Представники відповідача позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Як зазначили в письмових запереченнях та пояснили у судовому засіданні, всі умови передбачені договорами оренди земельних ділянок б/н від 18.05.2007 виконуються сторонами в повному обсязі. Так, в 2007 році відповідач приступив до використання земельних ділянок лише після державної реєстрації договорів, а оскільки врожай в 2007 році ними отримано не було, позивач отримала орендну плату за неповний 2007 рік у 2008 році. Орендна плата позивачу видавалась по її бажанню зерном відповідно до встановлених норм і цін. Жодних скарг та заперечень від позивача протягом 2007-2013 років не надходило. У 2014 році на адресу позивача був направлений лист з повідомленням про необхідність зявитися для отримання орендної плати, проте позивач не зявилася. Вважають, що будь-яких порушень умов договорів з їх боку допущено не було. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 754240 від 27.12.2002 року [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка, загальною площею 7,0087 га., з яких 5,6887 га. ріллі та 1,3200 га. кормових угідь, яка розташована на території Міловської сільської ради (а.с. 7). 18.05.2007 року між [PERSON] та ПП «Міловське» були укладені два договори про оренду земельних ділянок без номерів, площею 1,4222 га. та 4,2665 га., про що у Державному реєстрі земель 19.09.2007 року були вчинені записи № 040768300026 та № 040768300027 (а.с. 13-16, 235-236). З вказаних договорів вбачається, що орендна плата за користування земельними ділянками вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 1,5 % від грошової нормативної оцінки земельної ділянки, і становить 232,16 грн. та 696,48 грн. відповідно. Як пояснила допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON], вона за оренду належних їй земельних ділянок отримувала зерно, але в значно меншій кількості ніж це було передбачено договорами. Загалом з 2007 по 2013 роки вона отримала зерна не більше 1 тони на суму близько 300 грн. Орендну плату грошима вона жодного разу не отримувала. Відповідачем в судовому засіданні були надані розрахунково-платіжні відомості за 2008-2013 роки відповідно до яких [PERSON] отримувала орендну плату в розмірі: за 2008 рік 793,34 грн., за 2009 рік 935,16 грн., за 2010 рік 941,00 грн., за 2011 рік 1165,00 грн., за 2012 рік 1745,05 грн., за 2013 рік 4533,34 грн. Позивач заперечувала факт підписання нею платіжних відомостей, наголошувала на тому, що з оригіналами відомостей ознайомитись їй не надавали змоги, у звязку з чим було заявлене клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 3971 від 09.06.2015 року підписи в розрахунково-платіжних відомостях за грудень 2008 року, жовтень 2009 року, за 2010 рік, від 21.12.2011 року, за 2012 рік, за листопад 2013 року виконані не [PERSON], а виконані іншою особою (а.с. 179-206). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»). Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. У разі систематичного невиконання орендарем обовязків, передбачених статтями 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору оренди земельної ділянки, несплати орендної плати в установлений договором строк позовні вимоги в частині розірвання договору оренди земельної ділянки підлягають задоволенню. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 червня 2011 року по справі за № 6-17цс11. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Враховуючи висновки вищевказаної судово-почеркознавчої експертизи, суд зазначає, що представниками відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували сплату відповідачем орендної плати [PERSON] за використання належних їй земельних ділянок. Покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] про нібито отримання [PERSON] орендної плати зерном в розмірах, що відповідають зазначеним у відомостях сумам, а також про те, що у розрахунково-платіжних відомостях нібито розписувався її чоловік, судом, виходячи з принципу допустимості доказів, при ухваленні рішення не враховуються, оскільки факт виплати орендної плати має бути підтверджений відповідною відомістю або квитанцією (чеком) з підписом одержувача. Крім того, до даних показів свідка [PERSON] суд відноситься критично, т.я. останній з впевненістю вказав, що [PERSON] отримувала у 2014 році орендну плату зерном біля 2 тонн, а в судовому засіданні представники відповідача визнали, що [PERSON] орендну плату за 2014 рік не отримувала. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання договорів оренди земельних ділянок від 18.05.2007 року, укладений між [PERSON] та ПП «Міловське», про що в державному реєстрі земель вчинено записи від 19.09.2007 року за № 040768300026 та № 040768300027. Понесені позивачем судові витрати, а саме: судовий збір 243,60 грн. та вартість експертизи 5636,40 грн., відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved