Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року позов задоволено, яким, стягнуто з [PERSON] ([ADDRESS], ІПН [NUMBER]) на користь [PERSON] ([ADDRESS], ІПН [NUMBER]) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 8 396 грн. 47 коп. Заява мотивована тим, що вирішивши справу по суті позовних вимог, судом у рішенні не відображено питання про судові витрати. Позивачем здійснено оплату правової допомоги адвоката, що відповідно до ст. 133 ЦПК України є судовими витратами та відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вказані витрати підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: копією договору про надання правової допомоги « 25цп-р-18 від 06.09.2018 р. та додатковий договір № 1; копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; розрахунком використаного часу, гонорару та поточних витрат; квитанцією про оплату гонорару за договором про надання правової допомоги. У зв'язку із викладеним [PERSON] просить ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу адвоката в сумі 6 000,00 грн. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Як вбачається із матеріалів справи, остання була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі письмових доказів, що наявні в матеріалах. Із мотивувальної частини рішення суду від 27 грудня 2018 року вбачається, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу була заявлена [PERSON] та розглянута, однак дана вимога не відображена в резулятивній частині рішення суду. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Оскільки справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути питання про ухвалення додаткового рішення без виклику учасників справи. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» роз'яснив: додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що рішення щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу вирішувалась судом, зважаючи на мотивувальну частину рішення, проте не знайшло свого відображення у його резулятивній частині. Приписами ст. 13 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Беручи до уваги викладене, зважаючи на висновки, викладені в рішенні, суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved