Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON]\~звернулась до\~суду з\~позовом до\~Ріпкинського районного\~відділу ДВС\~ГТУЮ у\~Чернігівській області,\~про зняття\~арешту з\~майна, зазначивши, що під час оформлення спадщини після смерті чоловіка - [PERSON], якому за життя належала 1/2 частина жилого будинку, а саме квартира [ADDRESS] (Леніна) в смт.Любеч Ріпкинського району Чернігівської області, було встановлено, що постановами Державної виконавчої служби Ріпкинського району від 23.11.2003 року та 27.11.2003 року, накладено арешт на вказане нерухоме майно. \~ \~ \~ \~20.12.2018 року, після звернення позивача до Ріпкинського районного відділу ДВС [PERSON] дізналася, що архівні записи та виконавчі провадження, котрі б стосувалися спадкодавця, у відділі ДВС не перебувають, оскільки вони знищені за строком давності. У звязку цим відповідач рекомендував позивачеві звернутися до суду. \~ \~ \~ \~Таким чином [PERSON], посилаючись на ст.41 Конституції України, ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», просила зняти арешт, накладений постановами від 23.11.2003 року так 27.11.2003 року на житловий будинок по вул.Перемоги, 27-а/2 в смт.Любеч Ріпкинського району, з реєстраційними номерами обтяження 3732316 та 3737888. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, пояснивши, що в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] вона перебувала з 11.07.1981 року і до дня смерті спадкодавця. Вказаний шлюб був єдиним для обох сторін і зобовязань по сплаті аліментів у [PERSON] не було. Позивачеві не відомо, чи малися у її чоловіка невиконані зобовязання перед фінансовими установами, чи передавав спадкодавець нерухоме майно в іпотеку, чи виникали з приводу цього майна інші цивільно-правові зобовязання. Крім того, [PERSON] вказала, що її чоловік за життя не притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі з призначенням покарання у виді конфіскації майна, відносно нього не існувало рішень суду про відшкодування шкоди чи стягнення коштів на користь юридичних чи фізичних осіб за завдану шкоду. Квартира на спадкування якої претендує позивач, була виділена її чоловікові в якості службового житла в період його роботи у колгоспі ім.Тельмана (КСП Маяк), а згодом була викуплена подружжям. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що на момент розгляду справи відділ ДВС, у звязку із закінченням строку зберігання та знищенням, не володіє інформацією про виконавчі провадження щодо [PERSON], на підставі яких було накладено арешт на житло, а внесення даних до Єдиного реєстру заборон відчуження було здійснено Ріпкинською районною державною нотаріальною конторою. \~ \~ \~ \~Крім того, згідно правових позицій, викладених у Постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року, належним відповідачем у справах даної категорії є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та правлінням колгоспу ім.Тельмана, посвідченого виконкомом Любецької селищної ради Ріпкинського району 14.10.1993 року і зареєстрованого в Чернігівському МБТІ 09.11.1993 року за реєстровим № 1146, належить Ѕ частина будинку (квартира № 2) по вул.Леніна, 27-а в смт.Любеч Ріпкинського району Чернігівської області. \~ \~ \~ \~Довідкою Любецької селищної ради від 28.12.2018 року та відміткою в паспорті позивача підтверджується, що [PERSON] одноособово зареєстрована і проживає [INFO]. \~ \~ \~ \~Із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕЛ № 417005, виданого Холминською селищною радою Корюківського району Чернігівської області 11.07.1981 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. \~ \~ \~ \~Свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 310177 підтверджується, що [PERSON] помер 10.10.2017 року в смт.Любеч Ріпкинського району. \~ \~ \~ \~Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач являється спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка. \~ \~ \~ \~Після відкриття спадщини за заявою позивача була заведена спадкова справа № 42/2018, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.05.2018 року, згідно якого [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка право на земельну частку (пай) у землях, які перебували в колективній власності КСП «Придніпровє». \~ \~ \~ \~В той же час, позивач позбавлена можливості реалізувати право на спадкування житлового приміщення у звязку з наявністю постанови, винесеної відповідачем про накладення арешту на квартиру. \~ \~ \~ \~Факт накладення обтяження на вказане нерухоме майно підтверджується витягом з Реєстру заборон відчуження. \~ \~ \~ \~За змістом вказаного документа, підставою для обтяження були постанови Державної виконавчої служби Ріпкинського району від 23.11.2003 року та 27.11.2003 року. \~ \~ \~ \~Реєстратором накладення арешту на житлове приміщення та заборони його відчуження являлася Ріпкинська районна державна нотаріальна контора. 30.10.2018 року позивач звернулась із заявою до Ріпкинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області про зняття арешту з нерухомого майна, яке належало померлому чоловіку заявниці, а саме житлового приміщення по вул.Перемоги, 27-а/2 в смт.Любеч Ріпкинського району Чернігівської області. 10.12.2018\~року Ріпкинським\~районним відділом\~ДВС ГТУЮ\~у Чернігівській\~області позивачеві було\~повідомлено,\~що виконавчі провадження стосовно [PERSON] станом на 10.12.2018 року у відповідача не перебувають та знищені у звязку із закінченням строків зберігання. У відповідності до п.1.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом МЮ України № 31/5 від 09.06.1999 року, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, Єдиний реєстр заборон відчуження - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони, арешти; видані витяги з Реєстру заборон. Згідно п.2.1.3 вказаного вище Положення, підставою для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна може бути постанова органів державної виконавчої служби про арешт (звільнення з-під арешту) майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Як слідує з пояснень представника державного виконавця, їй невідомо на яких правових підставах було накладено арешт на майно [PERSON], а також хто саме був стягувачем у виконавчому провадженні. Крім того, державний виконавець не змогла пояснити, чи була досягнута мета, з якою накладався арешт на майно [PERSON] та з яких підстав цей арешт не було знято. \~ \~ \~ \~Витребованою судом інформацією з Державного нотаріального архіву Чернігівської області підтверджується, що накладення арешту на нерухоме майна [PERSON] та заборона відчуження цього майна, були здійснені згідно постанови державного виконавця ВДВС Ріпкинського РУЮ від 21.11.2003 року, у звязку з чим, Ріпкинською РДНК 27.11.2003 року за реєстровим № 13 була накладена заборона відчуження Ѕ частини житлового будинку по вул.Перемоги, 27-а/2 в смт.Любеч Ріпкинського району. \~ \~ \~ \~Доданою до вказаного повідомлення постановою державного виконавця ВДВС Ріпкинського РУЮ від 23.11.2003 року підтверджено, що арешт на майно накладався з метою примусового виконання постанови Ріпкинського районного суду № 3-2191 від 23.09.2003 року, про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу, в розмірі 350 грн. З повідомлення Ріпкинського районного відділу ДВС ГТУЮ № 19-11/743 від 26.02.2019 року вбачається, що Ріпкинський районний відділ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області не має можливості надати акти знищення виконавчих проваджень за 2003 рік. Таким чином державний виконавець, вказуючи що Ріпкинський районний відділ ДВС є неналежним відповідачем по справі, та обґрунтовуючи свої твердження в цій частині правовою позицією висловленою у Постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року, взагалі не змогла пояснити, чи було виконане судове рішення про стягнення штрафу з [PERSON] у розмірі 350 грн., та чи було співмірним накладення арешту на нерухоме майно сумі боргу. Крім того, державний виконавець ускладнилася пояснити, який орган необхідно залучити до участі у справі в якості належного співвідповідача та яким чином перевірити факт примусового стягнення штрафу. Твердження державного виконавця про те, що позивачеві [PERSON] необхідно особисто сплатити штраф, який був накладений на її чоловіка понад 14 років тому, суд вважає хибними та спрямованими на перекладення на інших осіб відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обовязків працівниками державної виконавчої служби, в тому числі з огляду на те, що встановити результати примусового виконання судового рішення не виявляється можливим. Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача про те, що арешт нерухомого майна і заборона його відчуження були здійснені з ініціативи органу нотаріату, оскільки з постанови державного виконавця від 21.11.2003 року та супровідного листа адресованого Ріпкинській РДНК від 25.11.2003 року № 4250 однозначно вбачається, що постанова про накладення арешту на майно і заборону його відчуження була направлена органу нотаріату лише для виконання, що останній і зробив, внісши 14 і 15 вересня 2006 року відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. Суд також вважає, що на спірні правовідносини не можуть поширюватися положення ст.1281-1282 ЦК України, оскільки достовірно не встановлено наявності кредитора спадкодавця, а шестимісячний строк для предявлення відповідної вимоги сплинув з огляду на те, що 16.05.2018 року [PERSON] вже отримала свідоцтво про право на спадкування частини нерухомого майна після померлого чоловіка. З отриманого в архіві суду алфавітного покажчика осіб, притягнутих до відповідальності за адміністративні правопорушення Ріпкинським районним судом в 2003 році, вбачається, що [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.41 КУпАП по справі № 3-2191. Санкцією ч.1 ст.41 КУпАП, в редакції яка була чинною станом на листопад 2003 року, передбачалося застосування адміністративного стягнення у виді штрафу, в розмірі від 15 до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 255 до 850 грн. Таким чином, розмір штрафу застосованого судом відносно [PERSON], узгоджується з розміром стягнення за вчинення правопорушення щодо якого судом розглядалася справа, а номер судової справи 3-2191, є ідентичним номеру, зазначеному в постанові державного виконавця про накладення арешту на майно боржника. \~ \~ \~ \~Частиною 1\~ст.4\~ЦПК України передбачено,що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Звернувшись до суду з позовом, [PERSON], в порядку передбаченому ст.16 ЦК України, реалізує своє невизнане право, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення. Таким чином, суд вбачає невідповідність заходу втручання держави у право власності спадкодавця і спадкоємця, критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. Способом такого захисту, в даному випадку, може бути скасування заборони на нерухоме майно. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для зняття арешту з майна в порядку, визначеному ч.5\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». \~ \~ \~ \~

Outcome: approved