Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], за період з 12 вересня 2013 року по 20 травня 2015 року в розмірі 63 380, 00 грн. Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 2008 року сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. В 2008 році шлюб між сторонами був розірваний. З того часу сторони припинили проживати однією сімєю та вести спільне господарство, і відповідач почав ухилятись від утримання дитини, її виховання, не піклується про здоровя доньки, її фізичний та духовний розвиток. Тому, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1\~000, 00 грн. щомісячно, починаючи з 12 вересня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач не виконує належним чином свої зобовязання щодо сплати вищевказаних аліментів, у звязку з чим в нього за період з 12 вересня 2013 року по 20 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 20\~000, 00 грн. Тому, позивачка просить стягнути пеню за невиконання відповідачем зобовязань по сплаті аліментів у розмірі 1% за кожен день прострочення. Представник [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, був сповіщений про розгляд справи належним чином за місцем його реєстрації згідно вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомляв. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. До суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідач до операторів поштового зв'язку не звертався. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків [PERSON], тому суд вважає, що останній про розгляд справи був сповіщений належним чином. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного Судом встановлено, що з 2008 року сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. В 2008 році шлюб між сторонами був розірваний. З того часу сторони припинили проживати однією сімєю та вести спільне господарство, і відповідач почав ухилятись від утримання дитини, її виховання, не піклується про здоровя доньки, її фізичний та духовний розвиток. Тому, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2014 року, що набрало чинності, з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1\~000, 00 грн. щомісячно, починаючи з 12 вересня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач не виконує належним чином свої зобовязання щодо сплати вищевказаних аліментів, у звязку з чим в нього за період з 12 вересня 2013 року по 20 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 20\~000, 00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості Другого Приморського ВДВС ОМУ. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому\~статтею 199\~цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому\~її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а\~здійснюються за кожен день прострочення\~по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості виходячи зі всієї суми. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-94цс-15, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для суду. Проте, позивачка [PERSON] розрахунок пені помилково здійснювала, виходячи не з кількості днів у кожному місяці, в якому допущено прострочення, а з загальної кількості днів прострочення виконання зобовязання. Перевіривши відповідність вказаного розрахунку вимогам закону суд вважає, що загальний розмір пені за прострочення виконання зобовязань по сплаті аліментів за період з 12 вересня 2013 року по 12 травня 2015 року становить 6\~150, 00 грн. (1\~000, 00 грн. * 1% * 18 днів = 180, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 31 день = 310, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 30 днів = 300, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 31 день = 310, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 31 день = 310, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 28 днів = 280, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 31 день = 310, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 30 днів = 300, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 31 день = 310, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 30 днів = 300, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 31 день = 310, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 31 день = 310, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 30 днів = 300, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 31 день = 310, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 30 днів = 300, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 31 день = 310, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 31 день = 310, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 28 днів = 280, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 31 день = 310, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 30 днів = 300, 00 грн.; 1\~000, 00 грн. * 1% * 20 днів = 200, 00 грн.). Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] вищевказаної суми пені по аліментам. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У звязку зі звільненням позивачки від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial