Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що 01 вересня 2007 року вона уклала шлюб з гр. [PERSON], який вони зареєстрували у виконкомі Чопської міської ради, актовий запис № 56 від 01.09.2007 року. Вказує, що від шлюбу вони з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO]. Пояснює, що основною причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є тривала відсутність між ними сімейних стосунків, а також бажання їх відновити. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини. Вказує, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач не надає матеріальну допомогу їхній дитині, не зважаючи на те, що він працездатний і має реальну можливість виплачувати аліменти. Вважає, що так як стан здоровя і матеріальне становище відповідача на даний час відмінне, інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина у відповідача немає, він має змогу утримувати їхню дитину шляхом сплати аліментів на її користь. На підставі викладеного просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини дочки [PERSON] у сумі 1/3 частини з усіх видів заробітку [PERSON], але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Так, як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2007 року між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON]) було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, про що 01 вересня 2007 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 56, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ № 032347, виданим виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області 01 вересня 2007 року. У позивача з відповідачем є спільна дитина: дочка [PERSON], яка народилася 15 квітня 2009 року, про що 22.04.2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 39, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 129187, виданого 22 квітня 2009 року виконавчим комітетом Чопської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, про що свідчить зміст позовної заяви. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їхньої дитини, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дочки [PERSON], 15 квітня 2009 народження, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 129187. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається із позовної заяви позивача [PERSON], відповідач є працездатним, стан здоровя його та матеріальне становище на даний час відмінне, інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина у відповідача немає, він має реальну змогу утримувати їхню дитину шляхом сплати аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII у 2016 році установлено прожитковий мінімум щодо дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень та щодо дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень. За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII у 2017 році установлено прожитковий мінімум щодо дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні та щодо дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладене, визнання позовних вимог відповідачем, а також враховуючи рівність обовязку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх дочки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку [PERSON], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір в розмірі 551,20 грн., а також 551,20 грн. на користь держави. На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 16 січня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 19 січня 2017 року.

Outcome: approved