Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Позов обґрунтовують тим, що вона є власниками зазначеного будинку. Відповідач є її невісткою, яка не проживає в будинку з 2015 року по теперішній час. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала та позивач не заперечують проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що 2002 року придбала зазначений будинок. Оскільки вона працювала в іншому місті, то у будинку проживали її батьки та доньки. Старший син [PERSON] одружився із [PERSON] . Вони продали свою власну квартиру та переїхали проживати до будинку, де проживала лише декілька місяців. З 2013 року вони виїхали до Турції. Спочатку син телефонував, а останні 4 роки зв`язку з сином не має. На даний час в будинку зареєстровані [PERSON] - дочка, [PERSON] - онука, [PERSON] - син та [PERSON] - невістка. Оскільки відповідач понад один рік не проживає в будинку, то просить задовольнити позов. Представник позивача - адвокат Ковальова Т.Ю. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і пояснила, що відповідач є невісткою позивача. Вона не проживає в будинку позивача понад один рік, що підтверджено актами. Просить задовольнити позовні вимоги та визнати [PERSON] такою, що втратила право користуванням будинком. Заслухавши вступне слово учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 22 травня 2002 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Квартальним комітетом №14 Олександрійської міської ради від 02 грудня 2020 року, витягу з погосподарської книги, відомостей про склад сім`ї, наданих Управлінням дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради, в зазначеному будинку зареєстровані: [PERSON] - син власника, [PERSON] - дочка власника, [PERSON] - онука власника, [PERSON] - невістка власника. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України), а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Наведене свідчить, що задоволення позову про позбавлення особи права користування жилим приміщенням можливе лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або члена сім`ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на те причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання понад встановлений законодавством термін. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16. Згідно з актом Квартального комітету №14 від 02 грудня 2020 року, складеного за участю сусідів встановлено, що відповідач [PERSON] , зареєстрована з 08 червня 2004 року за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає з 2015 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дуже давно знає позивача. Відповідача - невістку позивача, бачила лише декілька раз, понад 15 років тому. Син позивача з дружиною проживали в будинку недовго. Останні 10 років вона не бачила ні відповідача, ні сина позивача. Зараз в будинку проживає дочка позивача [PERSON] з дочкою [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою позивача і з 2015 року проживає в будинку зі своєю дочкою. З того часу як вона переїхала до будинку відповідач та її брат в будинку вже не проживали. В 2015 році вони виїхали за кордон і більше не поверталися. На даний час вона не спілкується ні з братом, ні з невісткою [PERSON] та місце їх перебування їй невідоме. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власниками житлового приміщення та відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідач визнанню таким, що втратив право користування житлом - будинком [ADDRESS] . На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягала. На підставі ст. ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved