Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення, вселення, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. На даний час у квартирі зареєстрований відповідач. У позивача відсутня можливість самостійно потрапити до квартири, оскільки вхідні двері заблоковані. За інформацією сусідів, у квартирі час від часу знаходяться декілька людей. Квартира використовується під офісне приміщення. Позивачем на адресу відповідача 13.01.2017 було направлено претензію про усунення перешкод у користуванні квартирою, яка залишилася без реагування. Посилаючись на ст. 47 Конституції України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, позивач (з урахуванням уточнення позовних вимог) просила усунути їй перешкоди в користуванні зазначеної квартири шляхом виселення відповідача, звільнення квартири від речей та будь-яких інших осіб, що там знаходяться, зняття з реєстраційного обліку відповідача, вселення позивача до вказаної квартири. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленнями за адресою його реєстрації, а також повідомлявся шляхом розміщення оголошення у газеті «Запорізька правда» у випуску за 30 березня 2017 р. № 13 (23748). Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток, конверти були повернуті на адресу суду із відмітками «за зазначеною адресою не проживає», «за закінченням терміну зберігання». В цей же час, суд перевіряв дані стосовно зареєстрованого місця проживання відповідача, за якими останній зареєстрований за адресою, зазначеній у позовній заяві, тобто у спірній квартирі, з місця реєстрації його знято у встановленому порядку не було. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України сторони зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З урахуванням викладеного, а також зважаючи на те, що відповідача додатково було повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення у пресі, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.01.2017 № 78055257, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо торги не відбулися № 12 від 12.01.2017, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (арк. справи 3). За інформацією Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, наданій у листі від 14.03.2017 № 04-10/3/4906 на виконання ухвали суду про витребування доказів від 13.03.2017, за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], [INFO] (арк. справи 24). Позивач [PERSON] на даний час не має змоги використовувати належну їй квартиру через те, що у ній зареєстрований [PERSON] Крім того, з наданих суду фотографій випливає, що двері квартири зачинені ролетами, на вікнах також встановлені ролети, через що доступ до квартири відсутній. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України,\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ст. ст.\~16,\~386 ЦК України\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права. За правилами\~ст. 150 ЖК України\~власник має право використовувати житло для власного проживання. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України\~власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. За змістом зазначених норм права власник майна має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час. Верховний Суд України в своїй постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зазначена постанова є обовязковою для суду з огляду на положення частини 1 статті 360-7 ЦПК України. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач позбавляє позивача права користуватись спірною квартирою, позивач в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, що підтверджується письмовою претензією від 13.01.2017 на адресу відповідача, яка залишилася без реагування, а тому суд доходить висновку, що такі перешкоди підлягають усуненню в судовому порядку. Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що позивач у позовній заяві визначила, що просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача, звільнення квартири від речей та будь-яких інших осіб, що там знаходяться, зняття з реєстраційного обліку відповідача, вселення позивача до вказаної квартири. Водночас, з позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається те, що у квартирі знаходяться будь-які речі та будь-які інші особи (крім відповідача). Ці обставини також не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи відповідними належними та допустимими доказами. Відповідно до частин першої та другої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки позивачем не надано доказів того, що у квартирі знаходяться будь-які речі та будь-які інші особи, а також враховуючи, що позов [PERSON] предявлений саме до [PERSON], а не до будь-яких інших осіб, що можуть знаходитись у квартирі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині. Суд звертає увагу, що ці позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях позивача, та є такими, що заявлені передчасно. Позивач не позбавлена права звернутися до суду із позовом у разі, якщо в подальшому нею буде встановлено наявність певних речей та конкретних осіб, які користуються квартирою без її згоди. Тому, суд вважає за можливе поновити порушене право позивача шляхом усунення їй перешкод у здійсненні права користування, виселивши відповідача та знявши його з реєстраційного обліку, вселивши позивача у вищезазначену квартиру. Отже, позовні вимоги [PERSON] суд задовольняє частково. На підставі статті 88 ЦПК України, враховуючи немайновий характер позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: partial