Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Львівська міська рада, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю. З врахування поданої заяви про уточнення та зміну позовних вимог, просить суд зобов'язати [PERSON] усунути позивачу перешкоди у користуванні горищем над квартирою [ADDRESS], яке є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, та не чинити перешкоди і надати доступ позивачу та іншим мешканцям житлового будинку до горища над квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]; над квартирою №6 у вказаному будинку, яка належить відповідачу на праві власності, знаходиться горище, яке відповідно до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є спільним майном багатоквартирного будинку та спільною сумісною власністю співвласників квартир у цьому будинку; відповідачем [PERSON] у вересні 2016 року розпочато проведення будівельних робіт з розширення квартири №6 у зазначеному будинку за рахунок горища, яке знаходиться над вказаною квартирою, без дотримання встановленого законом порядку щодо проведення перепланування та переобладнання жилих приміщень у багатоквартирних будинках, зокрема, в частині отримання дозволу компетентного державного органу та згоди співвласників житлового будинку, що є порушенням, в тому числі, вимог ст.ст.368, 369, 382, 383 ЦК України та ст.152 ЖК України; наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради від 07.04.2011 року №А-109 «Про затвердження [PERSON], [PERSON] вимог до архітектурно-планувальної частини проекту об'єднання квартир №5 і №5а та їх реконструкції та квартири [ADDRESS] з розширенням за рахунок горища з частковою надбудовою з боку дворового фасаду та заміною пічного опалення на двоконтурний котел в об'єднаних квартирах№5 і №5а» з додатком - Вимогами до архітектурно-планувальної частини проекту, втратив свою чинність як індивідуальний акт 07.04.2016 року у зв'язку із закінченням строку його дії, а зареєстрована на підставі наказу декларація про початок виконання будівельних робіт, подана [PERSON] та зареєстрована Інспекцією 24.10.2011 року за №ЛВ08211063108, втратила свою чинність у зв'язку з реєстрацією 03.10.2012 року поданої [PERSON] декларації про готовність об'єкта до експлуатації за №ЛВ14212179870; постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2016 року у справі №813/5708/15, яка набрала законної сили 22.02.2017 року, скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації за №ЛВ14212179870 у зв'язку з наявністю підстав вважати об'єкт самочинним будівництвом, оскільки проведені [PERSON] роботи з реконструкції не відповідають вимогам ДБН України, виконані всупереч затвердженому проекту та є незакінченими; висновком судової будівельно-технічної експертизи №7738/7739/13-42 від 24.06.2014 року по цивільній справі №1304/8739/12 встановлено факт неусунення [PERSON] аварійності даху над квартирою [ADDRESS]. З врахування вказаних мотивів позивач [PERSON] вважає, що з боку відповідача [PERSON] має місце порушення її прав щодо використання приміщення загального користування - горища над квартирою [ADDRESS], яке є спільним майно співвласників багатоквартирного будинку, та позбавлення позивача, як і інших мешканців будинку, на користування ним та доступу до горища, яке є необхідним позивачу для вчинення дій щодо забезпечення належного утримання даху житлового будинку; просить суд позов задоволити повністю. Відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про приведення будинку до попереднього стану, який ухвалою суду від 12.09.2017 року прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. З врахуванням уточнень позовних вимог, [PERSON] просить суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні спільним горищем і надати їй доступ до приміщень, які були частиною горища і які [PERSON] долучила до своєї квартири відповідно до наказу №А-109 департаменту містобудування Львівської міської ради від 07.04.2011 року щодо об'єднання квартир №5 і №5-а та реконструкції їх та квартири [ADDRESS] з розширенням за рахунок горища з частковою надбудовою з боку дворового фасаду та заміною пічного опалення на двоконтурний котел в об'єднаних квартирах №5 і №5-а. В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] і нею у встановленому законом порядку отримано дозвіл на проведення реконструкції її квартири з приєднання до неї горища; реконструкція була фактично проведена і об'єкт після реконструкції був зданий в експлуатацію, однак за позовом [PERSON] судом прийнято рішення про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації; родина Луць-Пласконь обманним шляхом отримала згоду [PERSON] на реконструкцію належних їм квартир та заволоділа частиною спільного горища у будинку. При поданні зустрічного позову [PERSON] вважає, що нею не пропущено строк позовної давності, просить зустрічний позов задоволити повністю. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, заяві про уточнення та зміну позовних вимог та додаткових письмових поясненнях; зустрічний позов заперечив в повному обсязі з підстав, викладених у запереченні на позов, в тому числі, зазначивши про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON], відсутності доказів про порушення права, яке [PERSON] просить суд захистити. У запереченні на позов [PERSON] також зроблено заяву про застосування строку позовної давності до вимог зустрічного позову [PERSON] за умови встановлення судом факту порушення прав позивача за зустрічним позовом. Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні проти первісного позову заперечив з підстав, викладених у запереченнях на позов, вважає, що права [PERSON] жодним чином не порушено; [PERSON] діяла відповідно до вимог закону та вчинила дії на збереження будинку і усунення аварійності даху, зустрічний позов підтримав у повному обсязі з мотивів, наведених у ньому. Просить у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні первісний позов [PERSON] підтримав, проти зустрічного позову заперечив з підстав, викладених у запереченні на позов. Зокрема зазначив, що зустрічний позов є необґрунтованим та таким, який спрямований на порушення конституційних прав [PERSON] як єдиного власника квартири [ADDRESS], яка набута нею у встановленому законом порядку з технічними характеристиками, що мали місце станом на 09.08.2012 року та з цього часу не змінювались; [PERSON] жодних дій щодо порушення прав позивача за зустрічним позовом [PERSON] не вчиняла; у зв'язку з цим просить у задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю, а за умови встановлення судом факту порушення прав [PERSON] - у зв'язку з спливом строку позовної давності. Представник третьої особи за первісним позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради у судових засіданнях первісний позов [PERSON] підтримав у повному обсязі, щодо зустрічного позову покладається на розсуд суду, оскільки не є його учасником. Інші особи, які беруть участь у справі: третя особа за первісним позовом Львівська міська рада, відповідач за зустрічним позовом [PERSON], у судове засідання не з'явились, явки уповноважених представників не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні первісного позову [PERSON] та у задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити, з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України закріплено право приватної власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України є спільною сумісною власністю. Частиною 1 ст.369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Cтаттею 1, ч.1 ст.5, ч.1 ст.6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», зокрема врегульовано особливості здійснення права власності у багатоквартирному, визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є, зокрема, приміщення загального користування, у тому числі допоміжні, до яких належать приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, воно не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Згідно ч.2 ст.382 ЦК України приміщення загального користування, опорні конструкції багатоквартирного житлового будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у такому будинку, є спільним майном багатоквартирного житлового будинку, що належить на праві спільної сумісної власності усім власникам квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному житловому будинку Власник квартири, відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України, має право на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому у користування як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ст.152 ЖК України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин - до набрання чинності редакції Закону України №191-VIII від 12.02.2015 року) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Відповідно змін, внесених Законом України №191-VIII від 12.02.2015 року, згідно ст.152 ЖК України, власник зобов'язаний отримати документи на виконання робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за №927/11207, відповідно до яких переобладнанням вважається влаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів, влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Відповідно до п.п.1.4.1, 1.4.5, 1.4.6 п.1.4 вказаних Правил, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Проведення вказаних будівельних робіт власником житла без отримання дозволу вважається самовільним переобладнанням або переплануванням. Додатковий порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках у місті Львові визначено рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №442 від 06.07.2007 року «Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території міста Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду», яким затверджено Положення про порядок підготовки, погодження документів для оформлення дозволів на проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках з метою ремонту дахів та збільшення житлової площі на території міста Львова. Пунктом 1.14 вказаного Положення передбачалось, що проведення реконструкції горищ під мансардні поверхи або надбудов погоджується з власниками (повнолітніми наймачами) всіх квартир будинку, крім випадку, визначеного п.1.15, відповідно до якого у випадку аварійного стану даху згода мешканців будинку не вимагалась. Вказане рішення №442 від 06.07.2007 року є нормативно-правовим актом, обов'язковим до виконання для органів місцевого самоврядування та мешканцями міста Львова. Пункт 1.15 додатку 1 вказаного Положення діяв у вказаній редакції до 26.09.2016 року - дати прийняття Львівським апеляційним адміністративним судом постанови від 26.09.2016 у справі № 876/2518/16, якою передбачено, що у випадку аварійного стану даху, а також при здійсненні надбудов у житлових будинках з плоскими покрівлями згода мешканців будинку не вимагається. Згідно п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності. Відповідно до ч.2 вказаної статті, документи, які надають дозвіл на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Аналогічна вимога міститься і в п.6 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженому постановою КМ України від 13.04.2011 року №466 (в редакції постанови КМ України від 26.08.2015 року №747), у якому зазначено, що документи, які надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Відповідно до ч.5 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженому постановою КМ України від 13.04.2011 року №461 (в редакції постанови КМ України від 08.09.2015 року №750), датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката, в залежності до категорії складності об'єктів. Частинами 2 та 3 ст.39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що замовник будівництва після скасування права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, або декларації про готовність об'єкта до експлуатації може повторно надіслати повідомлення або подати декларацію згідно з вимогами, встановленими законодавством. З врахуванням сукупного аналізу вказаних правових норм, для проведення власником приватного житлового фонду переобладнання і перепланування житлових приміщень, зокрема тих, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідний дозвіл власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування. На підставі дозволу на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень власник житлового фонду подає на реєстрацію декларацію на початок будівельних робіт. Законодавець визначає період чинності документів, які надають право на виконання будівельних робіт - до завершення будівництва, тобто до прийняття об'єкта в експлуатацію - дати реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Відповідно до ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Питання набуття права власності на перероблену річ врегульовано ст.332 ЦК України, відповідно до якої об'єкт, на який набувається право власності в результаті переробки, визнається новою річчю. Виникнення права власності на нову річ (новостворене нерухоме майно) урегульовано ч.2 ст.331 ЦК України, в якій зазначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будівлі, споруди) виникає у момент завершення будівництва цього об'єкта. У разі, якщо законом або договором передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію або державної реєстрації, право власності на це майно виникає з моменту прийняття в експлуатацію або державної реєстрації. Аналогічне положення міститься у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV, у якому зазначено, що право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації та виникає саме з моменту державної реєстрації. Судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] є власниками квартир у будинку [ADDRESS]. [PERSON] разом з відповідачами за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] є співвласником квартири №3, а [PERSON] власником квартири №6. До 31.07.2012 року [PERSON] була власником квартир №5, №5а у вказаному будинку. Будинок [ADDRESS] побудований у 1898 році. 31.03.2010 року Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради визнано аварійним стан окремих ділянок даху будинку [ADDRESS], про що видано наказ №126 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії при виконкомі щодо визначення технічного стану даху в будинку [ADDRESS]». 07.04.2011 року Департаментом містобудування Львівської міської ради видано наказ №А-109 «Про затвердження [PERSON], [PERSON] вимог до архітектурно-планувальної частини проекту об'єднання квартир №5 і №5а та їх реконструкції та квартири [ADDRESS] з розширенням за рахунок горища з частковою надбудовою з боку дворового фасаду та заміною пічного опалення на двоконтурний котел в об'єднаних квартирах №5 і №5а» (надалі - Наказ №А-109 від 07.04.2011 року), пунктом 1 якого [PERSON] та [PERSON], як власниками квартир, розташованих на верхньому поверсі будинку, затверджено вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту. Додатком до вказаного наказу №А-109 є Вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту, термін дії яких визначався до завершення реконструкції, але не менше, як два роки та не більше п'яти років, тобто до 07.04.2016 року. Позивач за первісним позовом [PERSON] в межах дії наданого їй дозволу на реконструкцію квартир №№5, 5а у будинку [ADDRESS] здійснила об'єднання квартир №5 і №5а та їх реконструкцію з розширенням за рахунок горища з частковою надбудовою з боку дворового фасаду та заміною пічного опалення на двоконтурний котел в об'єднаних квартирах №5 і №5а, з одночасним ремонтом над належною їй квартирою елементів системи крокв, заміною покрівлі, влаштуванням металевих елементів підсилення, заміни системи водовідведення. У результаті проведеної [PERSON] реконструкції горище над квартирами №5, №5а припинило своє існування, було приєднано у встановленому законом порядку до квартири №5 та набуло статусу житлового приміщення у складі вказаної квартири. 31.07.2012 року Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради згідно з наказом №1793-Ж видано [PERSON] Свідоцтво про право власності [NUMBER] на квартиру [ADDRESS], яка складається з шести житлових кімнат та кухні, загальною площею 189,3 кв.м, житлова площа 124,1 кв.м. Вказане свідоцтво зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.08.2012 року, тобто [PERSON] набуто право власності на нову річ (новостворене нерухоме майно) - квартиру [ADDRESS], після проведеної реконструкції відповідно до вимог ст.331 ЦК України. 09.08.2012 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири відчужила вказану квартиру №5 [PERSON], який на підставі нотаріально посвідченого договору дарування квартири 05.10.2012 року подарував вказану квартиру відповідачу за зустрічним позовом [PERSON], яка на даний час є єдиним власником квартири. Судом встановлено, що перепланування та переобладнання у квартирі [ADDRESS] після 31.07.2012 року не проводилось, в тому числі і відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] Позивач за зустрічним позовом [PERSON] для проведення реконструкції квартири №6 на підставі, в тому числі, вказаного наказу №А-109 подав для реєстрації декларацію про початок виконання будівельних робіт, яка зареєстрована в Інспекції ДАБК у Львівській області 17.10.2011 року за №ЛВ00821106316. 03.10.2012 року Інспекції ДБАК у Львівській області зареєстровано подану [PERSON] декларацію про готовність об'єкта до експлуатації №ЛВ14212179870, що з врахуванням вимог чинного законодавства свідчило про завершення будівництва на об'єкті за адресою: [ADDRESS], та припинення чинності документів, які надавали право [PERSON] на проведення будівельних робіт, в тому числі і декларації на початок будівельних робіт, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Львівській області 17.10.2011 року за №ЛВ00821106316. Судом не встановлено вчинення з боку відповідачів за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перешкод [PERSON] у проведенні ремонтно-будівельних робіт з реконструкції квартири [ADDRESS] у період з 27.02.2012 року по 02.10.2012 року . Ухвала Галицького районного суду міста Львова від 28.09.2017 року у справі №1304/8739/12 про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони [PERSON] проводити будь-які будівельні роботи по переобладнанню та розширенню вказаної квартири №6, що суперечать робочому проекту, була виконана у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» після 03.10.2012 року, тобто після подання позивачем за зустрічним позовом на реєстрацію декларації про готовність об'єкту до експлуатації. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2016 року у справі №813/5708/15 за позовом [PERSON] до ДАБІ у Львівській області за участю третьої особи [PERSON], яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації за №ЛВ14212179870, яка подавалась відповідачем [PERSON] та зареєстрована Інспекцією ДБАК у Львівській області 03.10.2012 року, на підставі абз.22 п.7 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, тобто у зв'язку з виявленням недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, зазначена в ній, не відповідала дійсності та/або виявлено розбіжності між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом. При розгляді даної справи адміністративним судом встановлено, що недостовірними є, зокрема, дані щодо закінчення будівництва, оскільки будівництво здійснювалось не у відповідності до вимог ДБН України і дослідженими судом доказами стверджується незавершений процес реконструкції об'єкта нерухомості. У процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] з дати скасування судом реєстрації декларації про готовність об'єкту до експлуатації - 22.02.2017 року, не зверталась у встановленому законом порядку за отримання дозволу на проведення реконструкції належної їй квартири [ADDRESS] з приєднанням горища, яке знаходиться над квартирою. Як підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, декларація про початок виконання будівельних робіт, яка подавалась [PERSON] та зареєстрована в Інспекції ДАБК у Львівській області 17.10.2011 року за №ЛВ00821106316, реєструвалась, в тому числі, на підставі наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради видано наказ №А-109 від 07.04.2011 року, додатком до якого були вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту, термін дії яких закінчився 07.04.2016 року. З врахуванням його змісту, наказ № Ф-109 від 07.04.2011 згідно Закону України «Про місцеве самоврядування» є індивідуальним правовим актом, який закріплює права та обов'язки для конкретних суб'єктів. Конституційний Суд України у Рішенні від 23 червня 1997 року у справі №2-зп, з приводу дії індивідуальних правових актів зазначив, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово і вичерпують свою дію. При вирішенні спору судом враховано, що починаючи з 2012 року у провадженні Галицького районного суду міста Львова неодноразово перебували справи щодо законності проведення реконструкції квартир №5 та №6 з розширенням за рахунок горища у будинку [ADDRESS]. Зокрема, справа №1304/8739/12 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб про зобов'язання приведення приміщення квартири до затвердженого проекту, провадження у якій відкрито ухвалою суду від 28.09.2012 року, у межах якої [PERSON] подавався зустрічний позов до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про зобов'язання до вчинення дій (привести будинок до попереднього стану) та визнання договорів фіктивними, який був прийнятий до розгляду з первісним позовом ухвалою від 29.09.2015 року та залишений без розгляду ухвалою суду від 26.08.2016 року за заявою [PERSON]; справа №461/8065/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про зобов'язання приведення будинку до автентичного стану, провадження у якій відкрито ухвалою суду від 12.04.2013 року, яка залишена без розгляду ухвалою суду від 12.04.2014 року у зв'язку з неодноразовою неявкою позивача у судові засідання. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наслідками пропущення строку позовної давності відповідно до ст.267 ЦК України є відмова у задоволенні позову. Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю три роки. Частиною 1 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Факт неодноразового звернення [PERSON] з позовами до [PERSON] та [PERSON] у 2013 році та у 2015 році з вимогами про приведення будинку до попереднього стану, з якими [PERSON] також звернулась при поданні зустрічного позову у 2017 році у даній справі, свідчить, що їй було відомо про проведення [PERSON] реконструкції квартири №5 з 2012 року і з позовами про приведення будинку до попереднього стану [PERSON] почала звертатись з 2013 року. Таким чином, [PERSON] при зверненні до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] у даній справі, який надійшов до суду 07.09.2017 року, пропущено встановлений ст.256 ЦК України строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 21.11.2012 року у справі № 6-101цс12, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції. Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеної у листі від 28.01.2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», суди вирішуючи питання застосування строків позовної давності, мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що право позивача за зустрічним позовом, про захист якого він просить, не порушено, а заявлені позовні вимоги є безпідставними, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для відмови у задоволенні зустрічного позову з підстав пропуску [PERSON] строку позовної давності. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її порушеного, невизнаного або оспорюваного права в суді встановленими законодавством способами. Згідно п.3 та п.4 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно зі ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В той же час, на підставі ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. З врахуванням вказаних обставин, суд дійшов висновку про наявність спору у даній справі саме між [PERSON] та [PERSON] з приводу проведення реконструкції належних їм у 2011 році квартир з розширенням за рахунок горища і не пов'язано з порушенням їх прав як співвласників багатоквартирного будинку на користування спільною сумісною власністю співвласників квартир у цьому будинку, до якої відноситься горище, відтак такі вимоги позивачів не направлені на відновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного права чи законного інтересу. Тому у суду відсутні підстави для задоволення як первісного, так і зустрічного позову. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовити. Оскільки у задоволенні первісного позову та зустрічної позовної заяви відмовлено, відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати необхідно залишити за позивачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed