Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до КП «Облводоканал» ЗОР, про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги при звільненні, стягнення компенсації за невикористану відпустку,стягнення компенсації в зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з березня 2017 року вона обіймала посаду провідного економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності планово-економічного відділу КП «Облводоканал» ЗОР, у березні 2018 року була переведена на посаду економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності відділу економічного планування та фінансового аналізу. 02.07.2018 року позивачка написала заяву на звільнення з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП, у зв`язку з тим, що на підприємстві постійно затримували виплату заробітної плати, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачкою. Жодних дій з боку відповідача на заяву позивачки про звільнення, здійснено не було, а тому позивачка була змушена 03.07.2018 року вийти на роботу та відпрацювати повний робочий день. В реєстрації повторної заяви про звільнення з 04.07.2018 року, як і в реєстрації першої заяви, позивачці було відмовлено. Заяву про звільнення позивачка направила поштою, голові Запорізької обласної ради було направлено колективне звернення, про порушення відповідачем трудового законодавства. 04.07.2018 року до КП «Облводоканал» ЗОР позивачка потрапити не змогла, оскільки їй повідомили, що її звільнено 03.07.2018 року, наказ про звільнення або інші документи позивачці надані не були. Разом з іншими працівниками, позивачка склала Акт про недопущення на робоче місце від 04.07.2019 року. 11.07.2018 року позивачці було надано для ознайомлення наказ про звільнення за власним бажанням, копію наказу видати відмовили, трудову книжку позивачка отримала того ж дня. Не погоджуючись з формулюванням причини звільнення та розрахунком нарахувань при звільненні, позивачка була змушена звернутись до суду з позовом. У відзиві на позовну заяву № 12/1273 від 26.10.2018 р. відповідач не погодився із позовними вимогами [PERSON] та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що позивачка працювала в КП «Облводоканал» ЗОР з березня 2017 року, звільнена згідно наказу №64К 03.07.2018 року за ч. 1 ст. 38 КЗпП. 02.07.2018 р. підприємство отримало заяву позивачки про звільнення у період подачі квартальної, місячної та піврічної звітності. Керівництво намагалося вирішити дане питання мирним шляхом, а саме була проведена бесіда з позивачкою, де їй було запропоновано залишитись на підприємстві для того, щоб доробити звітність за відповідну додаткову винагороду (премію). Крім того, позивачка у своїй позовній заяви вимагає від відповідача сплати компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь період затримки по день судового засідання, проте усі належні позивачу кошти перераховані на її розрахунковий рахунок у день звільнення, а саме 03.07.2018 р. у сумі 21489,33 грн. На переконання відповідача до вихідної допомоги компенсація за несвоєчасний розрахунок не застосовується. Також, відповідач зазначає, що з 26.07.2016 року по 28.02.2017 року позивачка працювала у ТД «Срібний вік», чому компенсацію за невикористану соціальну відпустку за 2017 р. позивачці ТД «Срібний вік» виплачено не було, відповідачу невідомо. Довідка щодо несплати позивачці компенсації за невикористану соціальну відпустку за 2017 року, позивачкою була надана вже після її звільнення та повного розрахунку. Крім того, відповідач вважає, що розповідь позивачки щодо залякування і погрожування з боку керівництва КП «Облводоканал» ЗОР дуже перебільшена та немає жодного підтвердження. Відповідно до вищенаведеного вбачається, що відповідач не порушував трудового законодавства зі своє сторони та намагався вирішити конфліктну ситуацію мирним шляхом. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача - Прохоров Р.С. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилався на доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою, але такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Наказом № 10К від 01.03.2017 р. [PERSON] була прийнята на роботу з 02.03.2017 р. на посаду провідного економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради. Відповідний запис за № 17 міститься у трудовій книжці позивачки. 01.03.2018 року позивачку переведено на посаду економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності до відділу економічного планування та фінансового аналізу, про що свідчить відповідний запис №18 у трудовій книжці позивачки. 02.07.2018 р. [PERSON] засобами поштового зв`язку направила на адресу КП «Облводоканал» ЗОР заяву від 02.07.2018 р. у якій просила звільнити її з обійманої посади з 04.07.2018 р. за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного договору зі сплатою їй тримісячного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України. За змістом даної заяви необхідність її подання засобами поштового зв`язку була обумовлена тим, що роботодавцем було відмовлено у прийнятті та реєстрації у неї заяви про звільнення 02.07.2018 р. Матеріали справи також містять заяву [PERSON] від 02.07.2018 р., на якій міститься вхідний №940 та дата реєстрації - 03.07.2018 р. На цій же заяві міститься вказівка керівника звільнити [PERSON] за власним бажанням з 03.07.2018 р. Дана вказівка датована 03.07.2018 р. Наказом № 64К [PERSON] 03.07.2018 р. звільнена з роботи у КП «Облводоканал» ЗОР за власним бажанням на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України. Відповідний запис про звільнення за № 19 міститься у трудовій книжці позивачки, копія якої знаходиться у матеріалах справи. З наказом позивачка була ознайомлена 11.07.2018 року, з причиною звільнення не згодна. З аналогічних підстав заяви про звільнення засобами поштового зв`язку подали й інші працівники КП «Облводоканал» ЗОР - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Копії даних заяв містяться у матеріалах справи. Постановою № 165 від 24.04.2017 р. уповноваженою особою Головного управління Держпраці у Запорізькій області на КП «Облводоканал» ЗОР накладено штраф у розмірі 9600,00 грн. за порушення ч.ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Актом № ЗП 1430/561/АВ від 27.07.2018 р. уповноваженою особою Головного управління Держпраці у Запорізькій області на КП «Облводоканал» ЗОР виявлено порушення, яке полягає у тому, що [PERSON] була звільнена згідно наказу № 64К від 03.07.2018 р. за власним бажанням за відсутності письмового попередження власника або уповноваженого ним органу про бажання розірвання трудового договору саме з цих підстав. 03.07.2018 р. п`ятьма працівниками КП «Облводоканал» ЗОР, зокрема й [PERSON] , голові Запорізької обласної ради направлено колективне звернення, в якому працівники поскаржились на те, що канцелярія КП «Облводоканал» ЗОР за вказівкою директора відмовляється приймати та реєструвати їх заяви про звільнення від 02.06.2018 р. у зв`язку з чим їм довелось направити такі заяви засобами поштового зв`язку. Відповідні колективні звернення із докладним висвітленням подальших подій направлені голові Запорізької обласної ради також 04.07.2018 р. та 05.07.2018 р. Аналогічні колективні звернення також були направлені керівнику Запорізької обласної організації робітників ЖКГ, керівнику Запорізького обласного союзу профспілок та до Головного управління Держпраці у Запорізькій області. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона працювала бухгалтером на КП «Облводоканал» ЗОР, яка підтвердила обставини, зазначені у позовній заяві. Пояснила суду, що 02.07.2018 р. позивачка [PERSON] написала заяву про звільнення із займаної посади з 02.07.2018 р. за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та надала заяву генеральному директору КП «Облводоканал» ЗОР [PERSON] та копію для реєстрації до канцелярії підприємства. За розпорядженням директора їй було відмовлено в офіційній реєстрації заяви. 03.07.2018 р. позивачка прийшла на роботу, де відпрацювала цілий день. 03.07.2018 року позивачка повторно написала заяву про звільнення з 04.07.2018 р. Заява зареєстрована не була, а тому зазначена заява була направлена нею засобами поштового зв`язку. 04.07.2018 року позивачку на територію підприємства не допустили та повідомили, що вона була звільнена 03.07.2018 року. Свідок вважає, що ставлення керівництва підприємства до позивачки було негативне та образливе. Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Приписи статті 115 КЗпП України визначають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Відповідно до п. 3.11 розділу 3 Колективного договору КП «Облводоканал» ЗОР на період 2017-2018 р.р., зареєстрованого за № 6 від 11.01.2017 року Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району, роботодавцю слід здійснювати виплату заробітної плати в першочерговому порядку та не допускати її заборгованості, виплачувати заробітну плату з використанням пластикових карток. Виплата заробітної плати здійснюється в строки відповідно до вимог чинного законодавства в робочі дні двічі на місяць: заробітна плата за першу половину місяця до 22 числа, остаточний розрахунок до 7 числа наступного місяця». Як видно з довідки КП «Облводоканал» ЗОР № 13/5 від 02.07.2018 р., заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] станом на 02.07.2018 р. складала: за травень 2018 року - 5930,09 грн., за червень 2018 року - 7694,32 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Оскільки у судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо порушення відповідачем законодавства про працю, умови колективного договору, то [PERSON] мала підстави просити роботодавця звільнити її саме на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. За таких умов як у наказі про звільнення, так і у записі в трудовій книжці мала бути зазначена інша підстава - ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Згідно диспозиції ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Враховуючи той факт, що трудовий договір припинено за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, позивач має право на отримання вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. З наданої Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них видно, що [PERSON] отримала трудову книжку у КП «Облводоканал» ЗОР 11.07.2018 р., що визнається сторонами. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно роз`яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до п. 8 р. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на 03.07.2019 р., на день розгляду справи кількість робочих днів з 05.07.2018 р. по 03.07.2019 р. становить 250 робочих днів, середньоденна заробітна плата складає 502,04 грн., таким чином з відповідача підлягає стягненню 125510,00 грн. Перевіривши даний розрахунок, суд вважає його обґрунтованим, та стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь період затримки з 03.07.2018 р. по 03.07.2019 р. у сумі 125510,00 грн. Також, позивачка має двох дітей віком до п`ятнадцяти років, що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Згідно довідки №5 від 09.07.2018 року, виданої ТОВ «Торгівельний дім «Срібний Вік», позивачка працювала в ТОВ «Торгівельний дім «Срібний Вік» на посаді бухгалтера з 26.07.2016 р. по 28.02.2017 р., за 2017 рік соціальна додаткова відпустка на дітей працівнику не надавалась, та при звільненні компенсація за 10 днів вказаної відпустки не виплачувалась. Згідно ст. 182-1 КЗпП України та ст. 19 Закону України «Про відпустки», жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Згідно ст. 24 Закону України «Про відпустки», в разі звільнення роботодавець зобов`язаний виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума компенсації за невикористану соціальну відпустку становить 5 020,42 грн., що складається з середньоденного заробітку 502,41 грн. х 10 календарних днів = 5 020,42 грн. Перевіривши даний розрахунок, суд вважає його обґрунтованим та стягує з відповідача на користь позивачки компенсацію при звільненні за невикористані дні соціальної відпустки в сумі 5 020,42 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Статтю 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Оскільки позов не містить жодних відомостей про те у чому саме полягає моральна шкода позивача, заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди позивач лише посилається на наявність порушень трудового законодавства щодо неї, тому у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з недоведеністю такої моральної шкоди. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial