Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Центрально-Міського районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою, в порядку окремого провадження, про встановлення факту родинних відносин, обґрунтовуючи її тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який за життя був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У свідоцтві про шлюб її дошлюбне прізвище зазначено « [PERSON] », після реєстрації шлюбу вона прийняла прізвище чоловіка « [PERSON] ». У свідоцтві про народження, яке було видане 22.07.1962 сільською радою сел. Шумбар, В. Дедеркальського району Тернопільської області на ім`я [PERSON] , в якому помилково зазначено її батьком « [PERSON] », замість « [PERSON] ». Після смерті її батька [PERSON] залишилася спадщина, а саме: домоволодіння з господарчими спорудами та земельна ділянка по [ADDRESS] . Заявник є спадкоємцем першої черги, своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але постановою нотаріуса від 17.09.2018 їй було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом, так як у свідоцтві про її народження допущена помилка, а саме: невірно зазначено ім`я батька « [PERSON] », замість « [PERSON] ». У зв`язку з чим вона просить задовольнити заяву та встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON] , а саме, що вона є його рідною донькою. Заявник у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні наполягала. Представник заінтересованої особи територіальної громади Центрально-Міського району у м. Кривому Розі в особі Центрально-Міської районної у місті ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Матеріалами справи встановлено наступне. У свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с. 8) зазначено, що « [PERSON] народилась [INFO] в с. Шумбар В-Дедеркальського району Тернопільської області». Батьком зазначений « [PERSON] », а матір`ю « [PERSON] ». Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 7) вбачається, що заявник при укладанні шлюбу змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Крім того, у вказаному свідоцтві по-батькові заявника вказано « [PERSON] ». Паспорт серії [NUMBER] (а.с. 5) було видано на ім`я « [PERSON] ». [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №128/2017 (а.с. 29-62) постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Н.І. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що неможливо встановити факт родинних відносин донька-батько. Зокрема, у свідоцтві про народження [PERSON] припущена помилка: невірно зазначене ім`я батька « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Той факт, що заявник [PERSON] та [PERSON] є донькою та батьком, підтверджується обсягом наданих заявником документів, проаналізованих судом, з яких вбачається наявність між ними близьких родинних стосунків. Сам факт наявності у заявника свідоцтва про його смерть, свідоцтва про шлюб батьків, зазначення спадкодавця в свідоцтві про її народження як батька, в своїй сукупності слугують підтвердженням факту родинних відносин між померлим та заявником. Відмінність у зазначенні ім`я батька « [PERSON] » та « [PERSON] », дійсно має місце в документах, що стосуються особи заявника (свідоцтво про народження та паспорт). Разом з цим, дослідивши повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00026358142 (а.с. 64), вбачається, що батьком [PERSON] зазначено [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним, приймаючи до уваги, що встановлення вказаного факту необхідно заявнику для реалізації своїх спадкових прав після смерті батька на належне йому за життя майно, а встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч. 7 ст. 294 ЦПК України, п. 51 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved