Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом та просить визнати недійсним заповіт [PERSON] від 02 березня 2017 року №442 на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлевою Ольгою Олександрівною посилаючись на те, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після того як, 08 лютого 2019 року [PERSON] звернулась до Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, їй стало відомо про те, що існує заповіт померлої, складений 03 березня 2017 року на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлевою О.М. Позивач вказує, що відповідний заповіт був посвідчений з істотним порушенням процедури його посвідчення, а тому вона вимушена звернутись до суду даним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Огренич І.В. від 24 січня 2020 року було відкрито провадження по зазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20 серпня 2020 року було витребувано у третьої особи належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких посвідчувався заповіт № [NUMBER] від 02 березня 2017 року, витягу/сторінки з реєстру вчинення нотаріальних дій, у якій міститься інформація щодо посвідчення спірного заповіту №442 від 02 березня 2017 року, витягу/сторінки з Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням, яке є робочим місцем нотаріуса, у якій міститься інформація про посвідчення спірного заповіту №442 від 02 березня 2017 року. Позивач та представник позивача адвокат Лукинюк В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача адвокат Яковенко О.В. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача з підстав, викладених у письмових поясненнях. 3-я особа: приватний нотаріус Яковлева О.М. у судовому засіданні призначеному на 09.02.2021 року пояснила, що під час посвідчення оспорюваного заповіту нею було перевірено дієздатність [PERSON] , встановлено волевиявлення заповідача, заповіт посвідчено при свідках відповідно до статі 1253 ЦК та підписаний іншою особою відповідно до статей 207, 1247 ЦК, будь-яких підстав для відмови у посвідченні правочину встановлено не було. В подальшому приватний нотаріус Яковлева О.М. до судового засідання не з`явилась, повідомлялась, про причини неявки не сповістила. Вислухавши сторони, вислухавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 02 березня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу було посвідчено за №442 заповіт [PERSON] . Відповідно до змісту заповіту, [PERSON] заповіла належну їй 1/3 частку у праві власності на квартиру під [ADDRESS] , а також все те, що буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого воно б не складалося відповідачу. Заповіт був складений у присутності двох свідків та підписаний іншою особою у зв`язку із похилим віком та хворобою рук заповідача. [INFO] заповідач померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 08 лютого 2019 року позивач звернулася до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини. 05 березня 2019 року відповідач звернулася до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини. Статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту прав та інтересів можу бути, серед іншого, визнання правочину недійсним. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК, під змістом позовних вимог необхідно розуміти спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Таким чином, суд розглядає справу виключно в межах заявлених позивачем вимог щодо визнання недійсним оспорюваного заповіту. Статтями 1216, 1217, 1218 ЦК встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Отже, недійсним заповіт може бути визнаний за позовом заінтересованої особи виключно у випадку, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Допитані під час судового засідання свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили наявність волевиявлення заповідача на передачу належної 1/3 частки у праві власності на квартиру під [ADDRESS] , на користь відповідача. Третя особа у судовому засіданні також надала пояснення, відповідно до змісту яких, розпорядження заповідача на передачу належної їй частки квартири на користь відповідача було вільним та відповідало внутрішній волі заповідача, під час посвідчення оспорюваного заповіту третьою особою було перевірено дієздатність [PERSON] , заповіт посвідчено при свідках відповідно до статі 1253 ЦК та підписаний іншою особою відповідно до статей 207, 1247 ЦК, будь-яких підстав для відмови у посвідченні правочину встановлено не було. При цьому, будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що посвідчення оспорюваного заповіту не відповідало вільному волевиявленню заповідача та на спростування презумпції правомірності правочину, встановленої статтею 204 ЦК, позивачем надано не було. Додані позивачем до позовної заяви докази (т. 1. а.с. 5-17) не спростовують вищезазначені висновки суду. Враховуючи викладене, позовна вимога позивача про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 02 березня 2017 року №442 на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою Ольгою Олександрівною, задоволенню не підлягає. Підстави позову, викладені у позовній заяві в частині порушення порядку посвідчення заповіту не відносяться до предмету спору у справі, оскільки у разі наявності відповідних порушень такий заповіт є недійсним в силу закону (є нікчемним). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зазначено, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону». До подібних висновків про те, що нікчемний заповіт не підлягає визнанню недійсним, дійшов Верховний суд України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2424цс16, Верховний Суд у постановах: від 19 червня 2019 року у справі № 398/3558/16-ц (провадження № 61-19671св18), від 03 липня 2019 року у справі № 725/2412/15-ц (провадження № 61-21521св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 323/3359/17 (провадження № 61-15028св19). Відповідно до пункту 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №378/596/16-ц, неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Враховуючи зміст позовних вимог позивача, суд відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 265 ЦПК не надає оцінки аргументам позивача щодо порушення порядку посвідчення правочину, оскільки відповідні обставини не входять до предмету доказування у справі про визнання недійсним заповіту. При таких обставинах суд вважає, позовна вимоги [PERSON] не обґрунтованим, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed