Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що з 30.01.2010 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Мають двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Проте [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, а тому відповідно до положень ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України просить стягувати з відповідача аліменти: на утримання сина [PERSON] у розмірі 1777 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; на утримання сина [PERSON] у розмірі 1426 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, приймаючи до уваги, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку утримувати дій, просить стягувати з відповідача аліменти за минулий час згідно ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України - з 01.01.2017 року. Доказами вжиття позивачем заходів до стягнення аліментів є позови про стягнення аліментів, що були нею подані 01.07.2016 року та 07.09.2016 року. Позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги щодо стягнення аліментів з підстав, що викладені у заяві, і, зменшивши їх розмір, просять стягувати з відповідачів аліменти у розмірі: на утримання [PERSON] - 900 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; на утримання [PERSON] - 800 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просять стягнути з відповідачів судові витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 3000 грн. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали частково, а саме, не заперечили щодо стягнення аліментів на утримання синів (онуків) у розмірі по 800 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, просили суд прийняти до уваги, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, його єдиний дохід становлять пенсійні виплати, а відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON], батько якої добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання та не сплачує аліменти. Також представник відповідача [PERSON] адвокат Удод В.Ф. вказав, що аліменти підлягають стягненню з 20.06.2017 року, тобто з дня звернення позивача до суду. Щодо вимог про стягнення аліментів за минулий час за період з 01.01.2017 року і по 20.06.2017 року, вважає, що вимоги не підлягають до задоволення в зв'язку з тим, що [PERSON] подала до суду дві позовні заяви про стягнення аліментів з [PERSON], однак за її заявою один позов було повернуто, а другий - залишено без розгляду, тобто позивачем не було доведено, що вона вживала заходів для одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позовні вимоги щодо стягнення судових витрат по оплаті правової допомоги відповідачі визнали у розмірі 500 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.01.2010 року. Сторони є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER]), та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER]). Свідок [PERSON] дала показання про те, що після припинення спільного проживання з [PERSON], відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання обов'язку утримувати синів, а тому з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей, які має право на утримання від своїх батьків, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів. При вирішення питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання дітей, суд приймає до уваги наступні обставини. Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія АВ №0747528 [PERSON] є інвалідом ІІ групи. За станом здоров'я особі протипоказана робота, що пов'язана з ходьбою, з тривалим перебуванням на ногах. Із довідки управління праці та соціального захисту населення Березнівської РДА встановлено, що [PERSON] знаходиться на обліку в УПСЗ та отримує державну соціальну допомогу як інвалід ІІ групи в розмірі 1312 грн. Як встановлено в судовому засіданні інших доходів відповідач не має. В зв'язку із станом здоров'я, особа обмежена у можливості працевлаштування. Положення ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачають, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» із 01 травня 2017 року прожитковий мінімум для дітей віком до шести років становить 1426 грн.; для дітей віком від шести до вісімнадцяти років - 1777 грн. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у урахуванням стану його здоров'я та отримуваного доходу не має змоги самостійно надати малолітнім дітям належного утримання та забезпечити сплату аліментних платежів у мінімальному розмірі, що визначений законом. Відповідно до положень ст.265 Сімейного кодексу України баба, дід зобов'язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до довідки КЗ КОР «Трипільська СЗШ І-ІІ ступенів» [PERSON] працює на посаді помічника вихователя і її заробітна плата з 01.02.2017 року по 31.07.2017 року становить - 21 097,32 грн. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Із довідки ДНЗ «Ржищенський професійний ліцей» №246 від 01.08.2017 року [PERSON] навчається на третьому курсі денної форми навчання, строк закінчення навчання - червень 2018 року. Відповідно до довідки Зірненської сільської ради Березнівського району Рівненської області №995 від 02.08.2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Із довідки Березнівського районного відділу державної виконавчої служби управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області вбачається, що [PERSON] має заборгованість по аліментах на користь [PERSON] у розмірі 33273,48 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу на утримання онуків. На підставі досліджених доказів, з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища відповідачів, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідачів підлягають аліменти у розмірі: на утримання [PERSON] - 900 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; на утримання [PERSON] - 800 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ч.2 ст.191 СК України). Аналіз вказаної правової норми дозволяє дійти до висновку, що умовами для стягнення аліментів за минулий час є дві взаємопов'язані обставини, а саме: 1) особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів та 2) вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Судом встановлено, що до моменту звернення із вказаним позовом до суду [PERSON] двічі заявляла позовні вимоги про стягнення з відповідача аліменти. Згідно ухвали судді Березнівського районного суду Рівненської області від 04.07.2016 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] була повернута позивачу у зв'язку із поданням [PERSON] заяви відповідно до положень п.1 ч.3 ст.121 ЦПК України про повернення позову. За заявою позивача [PERSON] було залишено без розгляду її позов до [PERSON] про стягнення аліментів, що вбачається із ухвали Березнівського районного суду Рівненської області від 18.01.2017 року. Як пояснила в судовому засіданні позивач, заяви про повернення позову та залишення без розгляду були нею подані у зв'язку з тим, що 03.07.2016 року відповідач потратив у дорожньо-транспортну пригоду. Як пояснив судовому засіданні відповідач [PERSON] після ДТП він не працював, будь-якого доходу не отримував, так як тривалий час проходив лікування, і лише з квітня 2017 року він перебуває на обліку в УПСЗ та отримує соціальну допомогу. Дані обставини позивачем не заперечувались. На підставі досліджених доказів, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів за минулий час, так як стороною позивача не було надано доказів, які б свідчили про те, що вона не змогла одержати аліменти раніше у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати Згідно квитанції від 03.08.2017 року позивачем [PERSON] було оплачено витрати на правову допомогу адвокату Боротюку О.О. у розмірі 3 000 грн. Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті ( ч.2 ст.8). З урахуванням наведених положень закону, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат у розмірі 1 000 грн.

Outcome: partial