Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частину від 1/3 квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог вона зазначила, що є донькою [PERSON] та [PERSON]. [INFO] її батько помер. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 1/3 ідеальної частки трикімнатної квартири за вищенаведеною адресою. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті її батька були: вона як дочка, син - відповідач у справі [PERSON], а також мати - [PERSON], і батько померлого - [PERSON]. Батьки її батька померли: [PERSON] померла [INFO], [PERSON] помер [INFO] ЇЇ рідний брат, відповідач у справі [PERSON], прийняв спадщину, отримавши у нотаріуса відповідне свідоцтво. На теперішній час 5/6 цієї квартири належить на праві власності брату їх батька [PERSON]. Позивач не прийняла спадщину, оскільки вважала, що її доля у спадку перейде до брата [PERSON], однак після отримання ним свідоцтва про право на спадщину вона зрозуміла, що її доля не була розподілена. Посилаючись на норми законодавства щодо прийняття спадщини і на ст.392 ЦК України, просить суд визнати з нею право власності на 1/4 частину від 1/3 квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Не змогла пояснити, хто і яким чином оспорює, не визнає або порушує її права як спадкоємиці отримати спадщину після свого батька. Посилаючись на відмову нотаріуса оформити спадщину, таку письмову відмову їй нотаріуса в оформленні спадщини суду не надала. Відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали повністю. Не оспорюють право позивачки на її безперечну долю у спадку. Ніхто з них права позивачки не порушував. Вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав: Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні не доведено перед судом, хто саме і яким чином порушує права позивачки [PERSON] на прийняття спадщини після смерті її батька. Відсутність перешкод чи посягань на спадкові права позивача підтвердили відповідачі у справі, які без будь-яких застережень визнали позов. Суд вважає, що в разі відсутності порушення права у [PERSON] не було й підстав звертатись до суду. Посилання на норми цивільного законодавства, зокрема на положення ст.392 ЦК України щодо порушення права власника суд вважає необґрунтованими, оскільки в розглядуваній ситуації ці норми не застосовуються. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» п.23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. За наявності умов ля одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження. Судом встановлено, що нотаріальної відмови у вчинення дій позивачці не вчинено, та належним чином в письмовій формі [PERSON] до нотаріальної контори для одержання спадщини не зверталась. Позивачка невірно визначила предмет позову. Спірні відносини є нічим іншим як пропуском строку для прийняття спадщини, і порядок визначення судом додаткового строку передбачене ст.ст.1270, 1272 Цивільного кодексу України. Отже, саме з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід було звертатись [PERSON] до суду. Між тим, суд згідно ст.11 ЦПК України розглядає справу в межах лише заявлених вимог. Тому враховуючи викладене, у задоволенні позову за приведених позивачкою доводів слід відмовити. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed