Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 01 липня 2000 року між нею - [PERSON] (на момент укладення шлюбу - [PERSON]) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що внесено актовий запис під № 269. Вказує, що під час шлюбу, 12.07.2006 р., вона змінила прізвище, ім'я та по батькові з [PERSON] на [PERSON], а 18.07.2006 р. із [PERSON] на [PERSON]. Так як свідоцтво про шлюб між нею та [PERSON] видано повторно 22.12.2017 року, в ньому зазначено її нове ім'я згідно вищевказаного свідоцтва про зміну імені, а саме: [PERSON]. Також зазначає, що під час шлюбу в них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Пояснює, що причиною розпаду сім'ї стало те, що вони з чоловіком - [PERSON] перестали розуміти один одного. Вона неодноразово намагалася змінити їхнє взаємне ставлення, але позитивних наслідків це не дало. Через постійні конфлікти та суперечки спільне життя стало неможливим. В результаті таких взаємовідносин, ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Вони з [PERSON] вже тривалий час (декілька років) проживають окремо. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя втрачено почуття любові та поваги один до одного. Подальше існування шлюбу шкодить їхнім інтересам та інтересам дітей, так як останній існує лише формально. З підстав наведених вище, вони з відповідачем прийшли до висновку, що збереження сім'ї є неможливим, а розлучення - єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти адекватне сприйняття дітьми сімейних цінностей. Також зазначає, що за їхньою спільною з відповідачем згодою, діти проживають та будуть проживати разом з нею в будинку, який належить їй особисто на праві приватної власності, за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак, її представник [PERSON] подав 08.01.2019 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. 05.10.2018 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 29.11.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до судового розгляду по суті. Так, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON]), уклали шлюб 01.07.2000 року в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що 01 липня 2000 року складено відповідний актовий запис за № 269, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 22.12.2017 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. З копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 12.07.2006 року вбачається, що [PERSON], [INFO], 12.07.2006 року змінила ім'я на [PERSON]. З копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 18.07.2006 року вбачається, що [PERSON], [INFO], 18.07.2006 року змінила ім'я на [PERSON]. Зі змісту позовної заяви встановлено, що сторони мають двох повнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.12.2017 року та сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.06.2017 року. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно з якою позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем та не бажає з ним проживати. Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved