Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2004 року, від шлюбу трьох неповнолітніх дітей. Позивач вказує, що подружнє життя не склалося через різні погляди на життя, розбіжності в інтересах, у зв`язку з чим [PERSON] просить шлюб розірвати та залишити проживати дітей з нею. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вказала, що, що в останні роки між ними з чоловіком зникло порозуміння, почуття любові та підтримки; відповідач іноді застосовує щодо неї фізичну силу, ображає її, зраджує. Протягом наданого строку для примирення, стосунки з чоловіком не покращились, а тому вона наполягає на розіованні шлюбу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що між ними не існує суперечностей, які б перешкоджали збереженню шлюбу, вважає, що саме поведінка дружини призводить до сварок між ними. Заперечив проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей із дружиною. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 11.06.2019 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі. 28.08.2019 року сторонам у справі, за заявою [PERSON] надано строк для примирення. 01.10.2019 року поновлено провадження у даній справі. 03.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Відповідно до положень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 10.06.2019 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2004 року. Сторони по справі є батьками неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 30.08.2018 року), сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 02.01.2008 року), сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 07.07.2010 року). Згідно положень ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторонам у справі було надано строк для примирення, однак після його завершення позивач наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що примирення з чоловіком не відбулося; між подружжям склались відносини, які унеможливлюють подальше збереження шлюбу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення рішення про розірвання шлюбу. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про визначення після розірвання шлюбу місця проживання дітей з нею, то вона не підлягає до задоволення, так як позовна заява не містить будь-якого обґрунтування даної вимоги, суду не були представлені будь-які докази щодо необхідності визначення місця проживання дітей саме з позивачем, дана вимога відображена лише у прохальній частині позовної заяви. З урахуванням даної обставини суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці її право звернутись з вказаною вимогою згідно до положень ст.161 Сімейного кодексу України. Крім того, суд звертає увагу, що згідно положень ст.160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Outcome: partial