Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій вказує, що 02.02.2015р. помер її чоловік [PERSON] Вона- його спадкоємиця за законом. Спадщину після смерті чоловіка прийняла, подавши в установлені законом строки відповідну заяву до Тиврівської держнотконтори. Крім неї спадкоємицею також є відповідачка - дочка [PERSON] На день смерті [PERSON] залишилось майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області, по вул.Андрійчука, 23; земельні ділянки в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області: по вул. Андрійчука, б/н, площею 0,2849га для ведення особистого селянського господарства; по вул.Андрійчука, б/н, площею 0,4695 га для ведення особистого селянського господарства; по вул.Андрійчука, 23, площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, автомобіля марки ВАЗ 2121, білого кольору, 1989 року випуску, VIN ХТА 212100L075335, номерний знак П97-11ВИ; акції ВАТ Запоріжсталь». Дане майно набуте під час шлюбу з [PERSON], а відтак вона має право на 1/ 2 даного майна, як пережила дружина та ? частину як його спадкоємиця. На все зазначене майно претендує і відповідачка, а тому між ними виник спір щодо оформлення спадщини. Просить визнати за нею право власності на ? частини вищевказаного майна. В ході судового розгляду представник позивачки [PERSON] позов уточнив, просить визнати за [PERSON] право власності на ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області, по вул.Андрійчука, 23; земельної ділянки в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області, по вул. Андрійчука Кесаря, 23, площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та автомобіля марки ВАЗ 2121, білого кольору, 1989року випуску, VIN ХТА 212100L075335, номерний знак П97-11ВИ та на 1/2 частини земельної ділянки в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області, по вул. Андрійчука, б/н, площею 0,2849га для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області, по вул.Андрійчука, б/н, площею 0,4695 га для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Позивачка [PERSON] просить справу розглядати у її відсутність. [PERSON] надала письмові заперечення, згідно з якими вважає позов необґрунтованим. Заяви про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. 02.02.2015р. помер [PERSON], який на час смерті постійно проживав та був зареєстрований в [INFO], що стверджується довідкою виконкому Тростянецької сільської ради від 13.02.2015р. №168 (а.с. 53). 29.03.1984р. між [PERSON] та позивачкою Печорським міським відділом РАГС Комі АССР було зареєстровано шлюб (а.с. 6). За життя 18.04.1988року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу, за яким купив житловий будинок з господарською будівлею в с.Тростянець Тиврівського району. Договір посвідчено секретарем Тростянецької сільської ради 18.04.1988року, зареєстровано в реєстрі за №19 (а.с.8). Даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходиться в с.Тростянець Тиврівського району, по вул. К.Андрійчука, 23, та складається: житловий будинок «А», 1991року забудови, вартістю 144621грн., прибудова «а», вартістю 28578грн., загальною площею приміщень ( підрахованою за формулою розрахунку площ) 60,3 кв.м., житловою площею 17, 4 кв.м., ганок, вартістю 927грн., сарай, гараж «Б», вартістю 31870грн., літня кухня «В», вартістю 11398 грн., сарай «Г», вартістю 8250 грн., огорожа №1, вартістю 5038грн., ворота №2, вартістю 2051грн., хвіртка№3, вартістю 1287грн., огорожа №4, вартістю 1263грн., колодязь №5, вартістю 11636грн., загальною вартістю 274265 грн., що стверджується технічним паспортом КП «ВООБТІ» від 11.02.2016р., будівельним паспортом на дане домоволодіння (а.с. 140-149). Крім того, відповідно до облікової картки ТЗ від 01.10.2015р. 24.03.1992р. за [PERSON] В Немирівському МРЕВ зареєстрований автомобіль марки ВАЗ 2121, білого кольору , 1989року випуску , VIN ХТА 212100L075335, номерний знак П97-11ВИ, (техталон АГА 359350, свід-во ГБ724933). Вартість даного автомобіля 39460грн., що стверджується звітом про оцінку від 15.04.2016р. 02.08.2013р. [PERSON] було отримано та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в порядку приватизації свідоцтва про право власності на земельні ділянки в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області: по вул.Андрійчука Кесаря, б/н, площею 0,2849га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0524586800:02:006:0070, вартістю 37984грн; по вул.Андрійчука Кесаря, б/н, площею 0,4695 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0524586800:02:006:0040, вартістю 60221 грн.; по вул..Андрійчука Кесаря, 23, площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0524586800:02:006:0039, вартістю 44242 грн., що стверджується рішенням Тростянецької сільської ради від 29.12.2002р. про передачу [PERSON] земельних ділянок у приватну власність (а.с. 131); інформаційними довідками з Державного реєстру речових права на нерухоме майно від 25.02.2016р.(а.с.132-138), звітами з експертної грошової оцінки земельних ділянок від 15.04.2016р. Згідно чинної на час придбання житлового будинку та автомобіля ч.1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, вищевказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю позивачки та [PERSON] Згідно чинної на час виникнення права спільної сумісної власності подружжя ст. 28 КпШС України частки кожного із подружжя у спільній сумісній власності є рівними. Так само, згідно чинної ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Іншої домовленості щодо часток в спільному сумісному майні між сторонами не має, шлюбний договір вони не укладали. Отже, позивачка є власником ? частини вказаного майна, як частки в спільному майні подружжя. Разом з тим, суд зауважує, що згідно ч. 5 ст. 61 СК України, що була доповнена ЗУ «Про внесення зміни до статті щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя» ( 2913-17 ) від 11 січня 2011 року ( набрав чинності 08.02.2011р. та виключена на підставі Закону\~№ 4766-VI від 17.05.2012, що набрав чинності 13.06.2012р. земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації була визначена законом як об»єкт права спільної сумісної власності подружжя в період 8 лютого 2011 року по 13.06.2012р. Згідно з п.5 ч.1 ст. 57 СК України ( в редакції Закону\~№ 4766-VI від 17.05.2012) земельна ділянка, набута дружиною, чоловіком за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України є її ( його) особистою приватною власністю. Відповідно до статті 58 Конституції України, статті 5 Цивільного Кодексу України дані зміни застосовуються до відносин, які виникли після набрання ними чинності. Отже, так як спірні земельні ділянки набуті [PERSON] у власність в результаті реалізації права на безоплатну приватизацію після вступу в силу змін до Сімейного кодексу України згідно Закону\~№ 4766-VI від 17.05.2012, дане майно не є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою приватною власністю. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 \~«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) в п. 18-2 відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. \~Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 3К, 377 ЦК. Чинною редакцією ст.120 ЗК передбачено, що з 01.01.2010р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ст.377 ЦК і ст.120 ЗК в редакції закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» від 5.11.2009 №1702-VІ). Проте позивачка не ставить питання про поділ житлового будинку та господарських будівель, споруд та виділ конкретної частини будинку, будівлі, споруд та виділ їй земельних ділянок в порядку ст.120 ЗК України, ст. 377 ЦК України і нею не доведено, що частина земельної ділянки, яка зайнята ? частиною спірного житлового будинку, господарських будівель та споруд, як її частиною спільного майна подружжя, становить ? частину спірних земельних ділянок. Питання про призначення відповідної експертизи для з»ясування даних обставин позивачка не ставила. Таким чином, згідно ст. 1218 ЦК України після смерті [PERSON]відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області, по вул.Андрійчука Кесаря, 23; на 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 2121, білого кольору, 1989року випуску, VIN ХТА 212100L075335, номерний знак П97-11ВИ; на земельні ділянки в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області по вул. Андрійчука Кесаря, б/н, площею 0,2849га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0524586800:02:006:0070; по вул.Андрійчука Кесаря, б/н, площею 0,4695 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0524586800:02:006:0040; по вул.Андрійчука Кесаря, 23, площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0524586800:02:006:0039. Слід також зазначити, що до складу господарських будівель, на частку яких претендує позивачка входять самочинні будівлі: літня кухня «В» вартістю 14248грн. та сарай «Г», вартістю 10313грн. Згідно з вимогами ч.3 ст. 375, 376 ЦК України позивачка не довела позову в частині визнання права власності на дані будівлі. Заповіту [PERSON] не залишив, що вбачається із інформаційної довідки з спадкового реєстру (заповітів /спадкових договорів) (а.с. 73). Позивачка як дружина [PERSON] - його спадкоємиця за законом першої черги ( ст.. 1261 ЦК України). Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадщину після його смерті вона прийняла, подавши в установлені законом строки заяву про прийняття спадщини до Тиврівської держнотконтори (а.с. 65). Постановою нотаріуса Тиврівської державної нотаріальної контори від 22.04.2016р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на вказане майно. Крім неї, заяву про прийняття спадщини в установлені строки також подала його дочка відповідачка [PERSON] (а.с. 67). Інших заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Тиврівської держнотконтори не надходило, що вбачається з матеріалів спадкової справи. Згідно ч.1 ст .1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, позивачка має право на ? частини спірних житлового будинку, господарських будівель, що ввійшли до складу спадщини та автомобіля та ? частину спірних земельних ділянок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Суд зауважує, що позивачка- громадянка Росії (а.с. 7) . Згідно ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом є підставю припинення права власності на земельну ділянку (п.е ст. 140 ЗК України). Згідно ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Особа, до якої переходить право власності на земельну ділянку і яка не може набути право власності на землю, має право отримати її в оренду. Отже, чинне законодавство не забороняє набуття іноземними громадянами права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, проте встановлює обмеження щодо здійснення такого права. Таким чином, позивачка має право на ? частини спірних житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (за винятком самовільних будівель) та автомобіля та на ? частину спірних земельних ділянок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача складають 3270,77 грн. сплаченого судового збору , що стверджується квитанціями. Ціна позову становить: 307712,75 грн. (205698,75грн. (? спірного домоволодіння) + 19730грн. (? спірного автомобіля) +18992грн. ( ? земельної ділянки, площею 0,2849га) + 30110,5грн. ( ? земельної ділянки, площею 0,4695га) +33181,50грн. ( ? частини земельної ділянки, площею 0,25га). Відтак сплаті підлягали 3077,12грн. судового збору (1% ціни позову ) ( п.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. ( з наступними змінами та доповненнями)). Розмір задоволених позовних вимог складає 278231,50 грн. (187278грн. (? спірного домоволодіння (за винятком самовільних будівель: літньої кухні «В» та сараю «Г») + 19730грн. (? спірного автомобіля) +18992грн. (? земельної ділянки, площею 0,2849га) + 30110,5грн. (? земельної ділянки , площею 0,4695га) +22121грн. ( ? частини земельної ділянки, площею 0,25га). Таким чином до стягнення з відповідачки на користь позивачки підлягають 2782,31грн. Витрати на виготовлення технічного паспорта на спірне домоволодіння в КП «ВООБТІ» в сумі 2027,95грн. (а.с. 152,153) в розумінні ст. 79 ЦПК України не входять до складу судових витрат, а тому відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved