Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтований наступними обставинами. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, після придбання вказаної квартири, їй стало відомо, що у ній зареєстрований син колишнього власника, який не мешкає у квартирі з 2015 року. Вказала, що реєстрація відповідача у належній їй квартирі, порушує її права користування, володіння та розпорядження як власника квартири, тому змушена звернутися до суду за захистом свої прав. Позивач подала до канцелярії суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Просила судове засідання провести за її відсутності. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив не подавав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, викладеної в\~письмовій заяві,\~суд ухвалює\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~матеріалах справи\~доказів,\~що відповідає\~вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. (а.с. 6). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №45803374 від 17 жовтня 2015 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 7). Із довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщені/будинку № С5-174633-ф/л від 24 жовтня 2019 року вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровано відповідача [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до Акту про не проживання від 05 березня 2020 року, складеного головою та членами правління ЖБК «Жовтневич-11» та вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2015 року (а.с. 10). Реєстрація відповідача в квартирі, яка належить позивачу на праві власності, істотно порушує її право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] , будучи зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , не проживає за зазначеною адресою, що надає позивачу право звертатися до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони\~\~виникли в зв`язку із припиненням права користуванням чужим майном, а тому регулюються\~Главою 32 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Ч. 1 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового засідання. Задовольняючи позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд зауважує на тому, що зняття з реєстрації місця проживання, в силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» проводиться відповідними органами реєстрації на підставі рішення суду, \~яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання є дискреційними повноваженнями відповідних органів реєстрації, а рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є безумовною підставою для цих органів щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved