Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просила визнати право власності на нежитлову будівлю літ. «В-1», загальною площею 50,6 кв.м., основною площею 41,6 кв.м., допоміжною площею 9,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], в обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до висновку №1181/06 Харківським міським управлінням земельних ресурсів погоджено розміщення на відповідній земельній ділянці малих архітектурних будівель з метою здійснення підприємницької діяльності (кіоск для побутових послуг). Рішенням господарського суду Харківської області від 02.11.2006 р. у справі №52/336-06, прокурору Ленінського району міста Харкова було відмовлено у задоволенні вимог про зобов'язання [PERSON] звільнити земельну ділянку за адресою [ADDRESS] в зв'язку із необґрунтованістю заявлених вимог та відсутністю підстав для їх задоволення. Законність та обґрунтованість даного рішення було підтверджено в апеляційній та касаційній інстанції суду. В своїй позовній заяві позивач зазначила,що вона за власні кошти виконала будівництво нежитлової будівлі літ. «В-1»,2013 року побудови. З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації нежитлової будівлі позивачем було замовлено у ТОВ «НТК ЕНЕРГО-ТАЙМ» технічний висновок про стан будівельних конструкцій нежитлової будівлі літ. «В-1». Відповідно до розділу «Висновки та рекомендації» зазначеного технічного висновку, стан будівельних конструкцій на момент огляду забезпечує несучу здатність, достатню для експлуатації будівлі. Експлуатація не суперечить будівельно технічним, санітарним та протипожежним нормам. Відповідно до технічного паспорту від 28.02.2014 року загальна площа нежитлової будівлі складає: «В-1» - 50,6 кв.м, та розташована за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явилась, до його початку звернулась до суду із заявою, в якій просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві, розглядати справу за її відсутності. Відповідач, Харківська міська рада, в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду був сповіщений належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого позивач не заперечував, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлено, що позивач протягом 2013 року за власні кошти виконала будівництво нежитлової будівлі літ. «В-1» загальною площею 50,6 кв.м., основною площею 41,6 кв.м., допоміжною площею 9,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації нежитлових будівель позивачем було замовлено технічний висновок про стан будівельних конструкцій нежитлових будівель літ. «В-1». Відповідно до розділу «Висновки та рекомендації» технічного висновку про стан будівельних конструкцій на момент огляду забезпечує несучу здатність, достатньою для експлуатації будівлі. Експлуатація не суперечить будівельно-технічним, санітарним та протипожежним нормам. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є не порушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону. Згідно із статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Всупереч викладеним вище нормам, позивач не може в повній мірі здійснити своє право щодо зазначених нежитлових будівель, а саме позивач обмежений у своєму праві розпоряджатися своїм майном, оскільки право власності на нього не зареєстроване належним чином. Частиною 2 статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не встановлено із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа я кА виготовила ( створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визначене за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст. 16 Цивільного кодексу України забезпечують можливість захисту порушених прав та охоронюваних інтересів, зокрема, шляхом визнання відповідного права. Відповідно до ч. 3 ст. 375 Цивільного кодексу України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до пункту 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 р. є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved