Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 серпня 2014 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 61. З відповідачем проживають окремо з січня 2017 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося по причині несумісності характерів. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, тому змушена звернутись до суду і просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить прізвище залишити «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 09 серпня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 61, сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2014 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 15 серпня 2015 року, актовий запис №57 (а.с. 4). Шлюбні відносини між сторонами припинені у зв'язку із непорозумінням, а також внаслідок різних поглядів на життя. Майнового спору між сторонами немає. Неповнолітня дитина після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю . Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя являється непорозуміння, а також різні погляди на життя. Судом надавався строк сторонам для примирення, однак його досягнуто не було. Враховуючи, що примирення між сторонами з вересня 2017 року не настало, позивач наполягає на розірванні шлюбу, таким чином, шлюб між сторонами має бути розірвано. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінювала прізвище, однак не просить суд відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права неповнолітньої дитини, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги.

Outcome: approved