Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що після смерті батька [PERSON] Деанозієвича, який помер 20.11.2002 року, відкрилась спадщина, що складається з трьох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,0119 га., розташованих на території [PERSON] сільської ради Буського району Львівської області. Позивач, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, фактично прийняла спадщину після смерті батька. Однак не може юридично оформити прийняття такої, оскільки відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на земельні ділянки. У відділі Держгеокадастру у Буському районі у видачі дублікату такого відмовлено, мотивуючи що згідно чинного законодавства, не передбачено видачі дублікату державного акту на право приватної власності на землю. [PERSON], до початку судового засідання, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Буського району Львівської області, представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Буському районі, в судове засідання не зявилися, подали листи з проханням справу слухати у їх відсутності, заперечень проти позову не мають. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представника третьої особи, суд у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свідоцтвом серії І-СГ № 286147, виданим [PERSON] сільською радою Буського району Львівської області 21.11.2002 року, підтверджується факт смерті [PERSON] Деанозієвича, про що зроблено актовий запис № 24. Після його смерті, відкрилась спадщина, що складається з земельних ділянок № 1 площею 0,1547 га., № 2 площею 0,1405 га., № 3 площею 0,7167 га., загальною площею 1,0119 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території [PERSON] сільської ради, та належали спадкодавцю згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії І-ЛВ № 054076 від 17.03.2000 року, реєстровий № 5503, виданого на підставі розпорядження голови Буської райдержадміністрації від 06.03.2000 року № 111. Судом встановлено, що спадкодавець заповіту не залишив. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування визначається в порядку черговості, згідно ст. 1258 ЦК України. Позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Інших першочергових спадкоємців до даного майна, немає. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Кодексом УРСР. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач фактично вступила у володіння і розпорядження спадковим майном, несе витрати по його утриманню. Згідно ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Оскільки земельні ділянки належали батькові позивачки [PERSON], після його смерті переходять до позивача, спадкоємця померлого, яка фактично прийняла спадщину. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач набула права власності на земельні ділянки після смерті батька на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved