Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із указаним позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в сумі по 2 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що із 09.08.2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 12.10.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, натомість відповідач не вважає за потрібне здійснювати допомогу у фінансовому забезпеченні дітей з дати розлучення. Зі змісту позову слідує, що [PERSON] працює за кордоном, аліменти нікому не платить, інших утриманців не має. Позивач зазначає, що розмір її нерегулярного заробітку не дозволяє самостійно нести всі витрати по утриманню доньки та сина, у зв`язку із чим [PERSON] просить встановити між сторонами розмір аліментів, які будуть сплачуватися відповідачем на утримання дітей. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 05.11.2021 року позовну заяву у даній справі прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому останній просив задовольнити позов частково та стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання дітей в сумі по 1 309,00 грн. на кожну дитину, а разом 2 618,00 грн. до досягнення ними повноліття. Також просив зменшити розмір відшкодування витрат на правову допомогу до 600 грн. та у зв`язку з частковим визнанням позову відшкодувати позивачу 50% судового збору з державного бюджету. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що розмір аліментів є необґрунтовано завищеним, а його доведення базується на надуманих фактах, які не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Додаткові витрати на розвиток здібностей, дозвілля, відпочинок, оздоровлення та лікування дітей позивачем також не підтверджені. До того ж останні перебувають поза предметом спору, так як стягуються на підставі ст. 185 СК України. Водночас, як вказує відповідач, він офіційно не працює, не має постійного доходу, а лише нерегулярні підробітки, рухомим та нерухомим майном не володіє. Окремо відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем не доведено достатності його доходу для стягнення аліментів у заявленому нею розмірі, що відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів станом на день подання позову, а суд не може виходити з відповідних припущень, тому, на думку [PERSON] , аліменти слід стягувати у визнаній ним частині - 1 309,00 грн. на кожну дитину, що складає 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, який з 01.12.2021 року становить 2 618,00 грн. Представник позивача - адвокат Кудіна М.Г. в судовому засіданні 15.12.2021 року позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила їх задовольнити. Додала, що єдиним аргументом відповідача у відзиві на позовну заяву є відсутність коштів, проте він нічого не зазначив з приводу витрат на дітей. За словами представника позивача, відповідач пересилав кошти в сумі 5 000 грн. на операцію дитині та ще 2 000 грн. - на оформлення закордонних паспортів. На думку представника позивача, ніякого визнання позову по суті немає, а сума аліментів у 5 тисяч гривень на двох дітей є виваженою. Додала, що витрати в розмірі 3 000 грн. на правову допомогу є фіксованою сумою, яка передбачена п. 3 договору про надання правової допомоги. Позивач та її представник в судове засідання 16.12.2021 року не з`явилися, від представника позивача - адвоката Кудіної М.Г. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити у визнаній ним у відзиві частині. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , а [INFO] народилася [PERSON] , батьками яких є сторони по справі, що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 12.10.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] залишено на подальше проживання з матір`ю. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положенням ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом частин першої, третьої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 1 статті 184 згаданого закону встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, з урахуванням зазначених норм, визначаючи розмір аліментів, які має сплачувати відповідач на утримання своєї малолітньої дитини у твердій грошовій сумі, суд враховує стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, зважує на часткове визнання відповідачем позовних вимог, відсутність даних про конкретний розмір отримуваного платником аліментів щомісячного доходу та даних щодо перебування на утриманні останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, передбачені статтею 182 СК України. Разом з тим, з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення на її користь аліментів на утримання дітей в розмірі по 1 800 грн. щомісячно на кожну дитину до їх повноліття. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Встановлено, що 30.09.2021 року між [PERSON] та адвокатом Кудіною М.Г., яка діє на підставі свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю №270 від 10.01.2000 року, був укладений договір про надання правової допомоги. Пунктом 3.4 договору про надання правової допомоги встановлено, що оплата послуг адвоката здійснюється в твердій грошовій сумі незалежно від обсягу роботи, кількості годин судових засідань, кількості, об`єму підготовлених адвокатом процесуальних документів і дій та становить 3 000,00 грн. На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн. надано копію платіжного доручення №Р24АР24А1584271522С6500 від 05.10.2021 року. Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 4 - 6 указаної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19. Зважаючи на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання адвокатом позовної заяви в інтересах позивача, участь у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. є реальними та їх понесення підтверджено матеріалами справи. Разом з тим з огляду на часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 2 160,00 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду, в сумі 653,76 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На переконання суду, до спірних відносин не підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки зміст указаної норми не допускає часткове визнання позову.

Outcome: partial