Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09 квітня 2009 року між ними був укладений шлюб, від якого в них народились дочки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2013 року відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям, здоров`ям та успіхами дітей, не приймає участі в їх вихованні та утриманні. Рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання дітей, проте відповідач його не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 лютого 2019 року становить 117 000,00 грн. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Представник третьої особи - Виконавчий комітет Олександрійської міської ради як орган опіки та піклування, в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач є батьком трьох її дітей. Починаючи з 2013 року він не приймає участі в їх вихованні та утриманні. В 2015 році шлюб між ними розірвано та стягнуто аліменти на утримання дітей, але жодного разу він аліменти на утримання дітей не сплатив. Відповідач поїхав на заробітки у 2013 році та з того часу участі у житті дітей не приймав. У 2016 році відповідач приїздив, обіцяв сплатити аліменти, але жодних дій не вчинив. Позивач не чинила перешкод у спілкуванні дітей з батьком, він з 2013 року жодного разу дітям навіть не зателефонував. Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносини. З 2009 року по 2015 рік позивач і відповідач перебували у шлюбі. Сторони є батьками трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Згідно з довідкою ПП Вектор-Житло» від 22.04.2019 року №171 до складу сім`ї позивача входять, зокрема, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 13 червня 2019 року діти постійно проживають з відповідачем, яка самостійно займається їх вихованням та навчанням, для розвитку дітей позивачем створено всі необхідні умови. З характеристик дітей, складених за місцем навчання діти вважають своєю сім`єю - мати, братів та сестер. Ставлення до батька байдуже, оскільки він не спілкується з дітьми протягом тривалого часу. Згідно з довідкою Олександрійського МРВ ДВС станом на 01 червня 2019 року відповідач перед позивачем має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 129 000,00 грн.. В судовому засіданні позивач пояснила, що й на даний момент жодних коштів на виконання рішення про сплату аліментів відповідач не надав. Виконавчий комітет Олександрійської міської ради, як опіки та піклування, враховуючи ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а саме: не надає достатньої уваги, любові та розвитку, не спілкується з дітьми, не приймає участі у їх житті та вихованні, матеріально належним чином не утримує, самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітніх доньок. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї, є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати - юність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 51 Конституції України передбачений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З наданих суду доказів та пояснень учасників справи вбачається, що з 2013 року відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, не спілкується з доньками, не проявляє до їх батьківської турботи, не цікавиться їх життям, станом здоров`я, не відвідує, не турбується про фізичний і духовний розвиток дітей, не надавав та не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Відповідно до п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виховання та утримання своїх малолітніх доньок та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд не вирішує питання щодо стягнення аліментів, оскільки з відповідача вже стягуються аліменти на утримання дитини на підставі рішення суду. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн., сплачений позивачем при подачі позову (а. с. 2).

Outcome: approved