Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 20 листопада 2003 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у відділі РАГСу Стрийського МУЮ Львівської області, актовий запис № 560. Від даного шлюбу у них народилося два сина: [PERSON] 27.02.2008р.н. та [PERSON] 04.01.2013р.н.. Подружнє життя зруйнувалось, причиною стало те, що відповідач почав зловживати спиртними напоями, внаслідок чого часто влаштовує в домі сварки, скандали з нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, ображає її як жінку. Все це в сукупності важко впливає на неї та дітей, особливо в нервово-психологічному стані, вона живе в постійному страху за себе та дітей. Старший син [PERSON] є дитина-інвалід з дитинства, йому категорично заборонено знервуватись, це негативно впливає на його здоров»я. Відповідач не цікавиться сім»єю, не забезпечує матеріально. Вона неодноразово просила відповідача змінити свою поведінку,намагалася зберегти сім»ю, оскільки в них ростуть неповнолітні діти, однак відповідач і надалі продовжує вести такий аморальний спосіб життя. За наведених обставин їхній шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення не можливі, а тому в неї виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, а відповідач [PERSON] позов визнав. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про одруження виданого Відділом реєстрації актів громадського стану Стрийського міського управління юстиції Львівської області, серії І-СГ № 167952, вбачається, що 20 листопада 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Кух». Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам \~сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved