Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини- [PERSON], [INFO], з нею як матір»ю за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи вимоги тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2007 року, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 вересня 2014 року розірваний, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], який прожаває з нею та перебуває на її утриманні. З відповідачем вони проживають за різними адресами. Вона не довіряє відповідачу у вихованні дитини, вважає його поведінку недостойною, такою, що стає підставою хвилювання за сина, оскільки той вчиняє сварки, вдається до нанесення їй тілесних ушкоджень, погрожує щодо викрадення сина, не повідомляє про місце його перебування тощо, тобто його поведінка у повній мірі підриває авторитер батька. Відповідач не повною мірою виявляє інтерес до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання ним освіти, не цікавиться його щоденним життям, не забезпечує матеріально. Наразі вона одноособово утримує дитину, піклується про нього на належному рівні, забезпечує житлом, харчування, освітою тощо. Тому, на її думку, задля забезпечення належним умов розвитку дитини наразі й в подальшому є підстави визначити місце проживання саме з нею як матір»ю. Окрім того, захищаючи матеріальні права дитини, просить стягнути з батька дитини аліменти на утримання сина. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON]., діюча на підставі довіреності від 08 червня 2017 року (а.с.125), позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у редакції вимог від 09 листопада 2016 року (а.с.59-60): визначити місце проживання малолітньої дитини з матір»ю та стягнути аліменти на утримання дити у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. 00 коп. щомісячно до його повноліття. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розпискою (а.с.123). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Третя особа в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. Звернулась до суду із заявою про розгляд справи за відсутності його представника з підтриманням Висновку комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-1552/03 від 17.02.2017 року. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, думку дитини який висловив своє бажання щодо його місця проживання з матір»ю, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов»язальних правовідносинах. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2007 року, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 вересня 2014 року розірваний, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], який прожаває з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.10). Позивачка з дитиною та відповідач проживають за різними адресами. Дитина має позитивний стан здоров»я, зареєстрована за місцем реєстрації позивачки/матері/ (а.с.10). Сторони проживають порізно, позивачка з дитиниою: за адресою: [ADDRESS] (а.с.10), відповідач: [ADDRESS] (а.с.61) Протягом останнього часу у сторін виникли неприязні відносини, що ставало підставою для сімейних конфліктів та за їх наслідками звернення до судових й правоохоронних органів, служби у справах дітей; вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 161 СК України визначено правила вирішення спору між матір»ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Малолітній син сторін на час розгляду справи має повних десять роки, проживає з матір»ю. Як вбачається із висновку комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-1552/03 від 17.02.2017 року, вказаний орган дійшов до висновку про необхідність визначення місця проживання дитини разом з мітір»ю (а.с.103-104). Місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я, в якому вона проживає. Після досягнення дитиною чотирнадцяти років, відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини визначається нею самою, а тому суд при вирішення даного спору враховує дану норму. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони мають позитивне ставлення до дитини, проявляють турботу до неї, проте повноцінно виконує батьківські обов»язки щодо її щоденного утримання та виховання лише мама дитини. Суд, зважаючи на встановлені спірні правовідносини, положення ч.1 ст.161 СК України, те, що позивач одноособово утримує сина, піклується про нього на належному рівні, забезпечує житлом, харчування, освітою тощо, а батько дитини сомоусунувався від вказаних обов»язків, зважаючи на особисту думку дитини, який в судовому засіданні висловив свою позицію щодо його місця проживання саме з матір»ю, вважає за необхідне визначити місце проживання малолітнього сина сторін з матір»ю. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі - 5 000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення ним повноліття. Ставлячи вимогу про стягнення аліментів у твердій грошові сумі, позивач не довела підставу такої вимоги як усними доводами, так і документально - не надано доказів про те, що відповідач має мінливий та нерегулярний дохід або одержує частину доходу в натурі, й може надавати допомогу у такому розмірі, а також інші обставини, що мають істотне значення, а тому підстави для застосування частини першої статті 184 СК України відсутні. Якщо платник аліментів, відповідно до частин 1, 2 статті 184 СК України, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, працює, та на утриманні якої знахидяться малолітня дитина, їх стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює, інших утриманців крім сина [PERSON] не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на його утримання. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дісної участі батьків у її утриманні, стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку/доходу відповідача до повноліття дитини. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 23 вересня 2017 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 141, 150, 157, 159, 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial