Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася 14.03.2017 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 10.09.2005 року було укладено шлюб. У шлюбу є донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. За період перебування у шлюбі позивач та відповідач придбали квартиру, що є предметом спору. Вказує, що оскільки донька проживає разом з матірю, то можна відступити від рівності часток подружжя та виділити [PERSON] саме 2/3 частини квартири. Справа надійшла до провадження судді Ільченко Н.А. та ухвалою від 23.03.2017 року провадження у справі відкрите. До суду 19.04.2017 року надійшли заперечення на позов, згідно яких відповідач заперечує щодо поділу квартири не в рівних частках та зазначає, що позивачка вводить суд в оману щодо місця свого проживання та намагається очорнити [PERSON] Також 19.04.2017 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] та просив визнати за ним право власності на Ѕ частку квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS]; Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Skoda Superb; Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Nissan Almera Classic; Стягнути з [PERSON] компенсацію Ѕ частки боргових зобовязань, які виникли із договору позики та розписки. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що крім квартири, у сторін є дві машини та боргові зобовязання за розпискою, згідно якої сімя взяла у борг у [PERSON] 46 тис. доларів. Таке спільне сумісне майно сторін також варто поділити порівну між сторонами. Ухвалою суду від 30.05.2017 року зустрічну позову заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Згідно заперечень [PERSON] від 27.09.2017 року проти зустрічної позовної заяви, позивач відзначає, що поділ машин є несправедливим, адже їх вартість є неоднаковою. Щодо розподілу боргових зобовязань вказала, що відсутні докази, щоб підтверджували витрати коштів за розпискою на інтереси сімї. На підставі розпорядження керівника апарату суду №1916/18 від 18.04.2018 року по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа надійшла до провадження судді Бондаря В.Я. Ухвалою суду від 23.04.2018 року справа прийнята до провадження судді та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 11.06.2018 року. В результаті проведено підготовчого засідання 11.06.2018 року розгляд справи було відкладено на 03.08.2018 року. З метою належного сповіщення [PERSON] розгляд справи було відкладено на 15.08.2018 року. До суду 14.08.2018 року надійшли пояснення [PERSON], згідно яких вказав, що він надав [PERSON] у борг 46\~000 доларів США, за даними борговими зобовязаннями має відповідати обоє з подружжя. У підготовчому засіданні 15.08.2018 року суд постановив продовжити строк підготовчого провадження до 26.09.2018 року. Протокольною ухвалою в результаті проведено підготовчого засідання 26.09.2018 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до розгляду по суті на 29.11.2018 року. У судовому засіданні суд задовольнив клопотання представника позивача [PERSON] та оголосив перерву до 21.01.2019 року для підготовки клопотання. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити її позов. Представник [PERSON] [PERSON] також просила задовольнити позов [PERSON], поділивши квартиру не в рівних частках між позивачем та відповідачем. Представник відповідача [PERSON] підтримав зустрічний позов, просив поділити квартиру в рівних частках, також поділити машини та боргові зобовязання колишнього подружжя. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.09.2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що вбачається з Рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/18877/16-ц від 12.01.2017 року. 11 січня 2011 року у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №254125, видане Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 18.01.2011 року. Рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/18877/16-ц від 12.01.2017 року шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] залишино дошлюбне прізвище [PERSON]. Під час спільного проживання за [PERSON] було зареєстроване право власності на квартиру №98, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Говорова, буд. 10/б, корп. 2, що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомості №80735533. Комісія у складі керуючого дільницею [PERSON], паспортиста [PERSON] ТОВ «Фірма «[PERSON]», сусідів [PERSON] та [PERSON] склали акт огляду квартири від 07.03.2017 року про те, що в квартирі №98, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Говорова, буд. 10/б, корп. 2 проживає [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] в квартирі не проживають. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об'єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Оскільки квартира набута під час шлюбу вона є спільною власністю [PERSON] та [PERSON] Докази, щоб спростовували такі висновки суду відсутні. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. На теперішній час між подружжям не існує домовленості щодо розміру часток на квартиру, а суд не вбачає підстав для відходу від принципу рівності часток, адже не проживання [PERSON] на даний час в спірній квартирі не свідчить про відсутність у неї прав на квартиру, в той час як сама [PERSON] просила виділити їй у власність третину квартиру, посилаючись на те, що вона проживає з донькою, не доказавши такі твердження жодними доказами. З договору позики від 14.01.2014 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №17 вбачається, що [PERSON] позичив [PERSON] 380\~000 грн. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четвертої статті 65 СК України). Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Матеріалами справи підтверджується наявність боргових зобовязань у [PERSON], в той час як докази використання таких коштів на благо та в інтересах сімї, відсутні. У звязку з вищевикладеним суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог [PERSON] про поділ між подружжям боргових зобовязань за розпискою. З фотокопії договору №6049/16/000012 купівлі-продажу транспортного засобу від 20 серпня 2016 року вбачається, що ТОВ «Сігнал-Авто» продало автомобіль Nissan Almera 2006 року випуску, проте імя покупця авто з поданої фотокопії не встановлено (а.с.55). Також відсутні дані про підписання даного договору його сторонами. Так само і з довідки-рахунка не вбачається власник автомобіля Skoda SuperB Classik (а.с.56). У суду відсутні докази належності вищевказаних автомобілів комусь з подружжя, що позбавляє суд можливості поділити між [PERSON] та [PERSON] транспортні засоби. Згідно із ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відступу від рівності частин подружжя на спільне майно, тому квартиру сторін варто поділити порівно, в той час як у поділу автомобілів та боргових зобовязання слід відмовити, у звязку з відсутністю доказів належності авто сторонам та використання коштів за розпискою [PERSON] на користь сімї.

Outcome: partial