Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У позовній заяві позивач посилається на те, що 11.11.2006 року був укладений шлюб між нею та [PERSON] Від даного шлюбу вони мають спільних неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13.05.2015 року, що набрало 26.05.2015 року законної сили, у цивільній справі № 298/385/15-ц шлюб між нею та відповідачем розірвано. Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18.04.2018 року, що набрало 22.05.2015 року законної сили, у цивільній справі № 298/381/18 визначено місце проживання їх спільних з відповідачем дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Проте, станом на сьогодні вона разом з доньками зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач в добровільному порядку не виконує своїх обов`язків по утриманню спільних доньок, не сплачує аліментів на утримання дітей. Отже, на підставі вищенаведеного вбачається, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню спільних дітей, хоча і має таку можливість. Відповідач своїми діями порушує ч. 2 ст. 141 СК України. Відтак, вбачається, що відповідач закріплені в законодавстві обов`язки по утриманню дітей не виконує, що суперечить ст. 180 СК України. Однак, всі встановлені в законодавстві обов`язки по вихованню та утриманню спільних дітей після припинення спільного проживання з відповідачем і на даний час виконує вона самостійно. Відповідач в добровільному порядку не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, що безумовно є підставою для стягнення аліментів в примусовому порядку. Після припинення їх подружжям шлюбних відносин вона неодноразово зверталася до відповідача про добровільну сплату аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей, оскільки вони підростають, ведуть активний спосіб життя, і як кожна малолітня дитина мають певні захоплення, які потребують відповідних грошових затрат. Однак, відповідач відмовляється від надання будь-якої допомоги по утриманню спільних дітей, звертаючи увагу на те, що отримуваний ним дохід є незначний і не дає йому можливості сплачувати аліменти. У зв`язку з ситуацією, що склалася, у неї виникла необхідність звернутися до суду з проханням стягнути з відповідача аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідача з дня подачі позову до суду до досягнення їх спільними дітьми повноліття. Вказує, що істотних обставин, які б могли б унеможливити виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків немає, оскільки [PERSON] є працездатним та таким, що немає ні інших неповнолітніх дітей, ні непрацездатних батьків, які б перебували на його утриманні. Відсутність даних обставин дає можливість відповідачу в повній мірі виконувати покладенні на нього законодавством зобов`язання, а саме сплачувати аліменти на утримання спільних від шлюбу дітей до досягнення ними повноліття. Також зазначає, що відповідач має фінансову можливість сплачувати вищезазначену суму аліментів у частці від заробітку, оскільки перебуваючи з [PERSON] у шлюбі останній працював на території Словацької Республіки в Arthur WELTER Slovakia s.r.o., Prievozska 14/A, SK-821 09 Bratislava, tel. +421-2-402020, fax +421-2-402020 19, www.awelter.com, на посаді водія-далекобійника та отримував відповідний дохід, який значно перевищує суму, яку позивач просить сплачувати щомісячно на утримання спільних дітей. Виходячи з вищезазначеного, вважає, що у відповідача є можливість сплачувати аліментів на утримання дітей у частці від заробітку щомісячно до досягнення ними повноліття. Відповідач в добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання спільних з позивачкою дітей, хоча його матеріальний стан дає можливість сплачувати такі аліменти щомісячно, а спільні діти потребують отримання таких аліментів. На підставі наведеного позивача просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання спільних неповнолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] і стягувати 1/2 частини від заробітку (доходу) [PERSON] з дня пред`явлення позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.02.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому її представник - адвокат [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі позивача та її представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав, про причини неявки не повідомлено та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13.05.2015 року (справа № 298/385/15-ц), що набрало законної сили, розірвано шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 11.11.2006 року у відділі ДРАЦС РС Великоберезнянського РУЮ Закарпатської області за актовим записом № 46. Малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено на утриманні та вихованні з [PERSON] Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. щомісяця на двох дітей, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18.04.2018 року (справа № 298/381/18), що набрало законної сили, визначено місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, їх спільні діти проживають з позивачем та потребують матеріального забезпечення. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за малолітніми доньками, вік та стан здоров`я дітей, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою молодого та працездатного віку, за твердженням позивача працював на території Словацької Республіки на посаді водія-далекобійника та отримував відповідний (сталий) дохід, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у відповідача аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільних дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення ними повноліття. При цьому, при визначенні розміру аліментівсуд бере до уваги, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року установлено прожитковий мінімум 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня - 2218 грн. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. За приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини від його заробітку (доходу) щомісячно на спільних дітей, позивач суду не надала, а відтак, суд вважає, що у решті позовних вимог щодо стягнення аліментів слід відмовити. Таким чином, з огляду на викладені обставини суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення повністю. При цьому, оскільки позов пред`явлений 31.01.2019 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6, ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то такий слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial