Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Вінницької міської ради, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. про визнання недійсним договору дарування частки квартири та скасування державної реєстрації права власності на зазначену частку квартири. Свої вимоги мотивувала тим, що позивачці та її доньці [PERSON], яка є відповідачем по справі, на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS]. 03 жовтня 2017 року між відповідачами укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала належну її ? частку квартири [PERSON] При особистому спілкуванні із [PERSON] позивачці стало відомо, що за вищевказаним договором [PERSON] отримала грошові кошти (чи має отримати найближчим часом). 10 жовтня 2017 року за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частку квартири. Позивачка зазначає, що особовий рахунок по квартирі відкритий на її ім'я, у квартирі були зареєстровані [PERSON] та онука позивачки [PERSON], [INFO]. Після укладання договору дарування зазначені особи зняті з реєстрації у м. Вінниця та зареєстровані в м. Краматорськ Донецької області. Позивачка вважає, що фактично квартира не подарована, а продана, а тому порушено її переважне право на купівлю частки квартири. Договір дарування, на думку позивачки, має бути визнаний недійсним, оскільки вчинений з метою приховати іншу угоду, а саме договір купівлі-продажу. Крім того, позивачка вказує, що її донька та онука фактично стали безхатченками, а орган опіки та піклування не надавав згоди на відчуження житла, що є порушенням закону. Позивачка зазначає, що її донька помилялась щодо правової природи оскаржуваного правочину, а нотаріус не роз'яснив , що сторони, уклавши договір дарування, не мають права вимагати вчинення дій майнового характеру, внаслідок чого [PERSON] передала ключі від квартири, знялась з реєстрації по зазначеній адресі, а грошей може і не отримати. З посиланням на положення ст. 369 ЦК України, позивачка вказує, що розпорядження спільним майном здійснюється лише за згодою всіх співвласників. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно майнових прав дітей потрібна згода органу опіки та піклування. За наведених обставин просить визнати недійсним договір дарування ? частки [ADDRESS] від 03 жовтня 2017 року, скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену частку квартири проведену 03 жовтня 2017 року на підставі спірного договору та стягнути з відповідачів розмір сплаченого позивачкою судового збору. У відзиві на позовну заяву від 28 березня 2018 року представник відповідачки [PERSON] зазначила, що позов є необґрунтованим. Одночасно вказала, що відповідачка заперечує обставину удаваності правочину, адже грошових коштів не отримувала та не очікує отримати. Відповідачка бажала укласти саме договір дарування, не помилялась щодо правової природи правочину та не мала умислу укладати інший правочин. Посилання позивачки на положення ст. 369 ЦК України вважає безпідставним, адже правовідносини що виникли між сторонами не врегульовані вищезазначеною статтею. Крім того вказала, що [PERSON] та її донька на день вчинення оспорюваного правочину вже не були зареєстровані за зазначеною адресою, а відповідно нотаріус і не вимагав дозволу органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення. За наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а. с. 121-124). У відзиві на позовну заяву від 27 березня 2018 року представник відповідача [PERSON] зазначив, що позов задоволенню не підлягає. Також вказав, що за договором дарування відповідач [PERSON] жодних грошових коштів не сплачував та не має сплачувати в подальшому. Наполягає на тому, що між сторонами укладено саме договір дарування а не купівлі-продажу, як то стверджує позивачка. За наведеного просить відмовити у задоволенні позову (а. с. 131-133). Треті особи, правом наданим їм положеннями ст. 181 ЦПК України, щодо надання пояснень не скористались. 03 липня 2018 року позивачка надала до суду відповідь на відзив [PERSON] від 28 березня 2018 року в якій зазначила, що поясненням [PERSON] слід не довіряти, адже відповідач [PERSON] запевняв позивачку про те, що ним сплачено грошові кошти за частку квартири, і його не влаштовує позиція позивачки, що остання не бажає йому продати і свою частку. Крім того зазначила, що внаслідок укладання договору дарування порушені право дитини на користування житловим приміщенням. Одночасно вказала про те, що ймовірно [PERSON] продала частку квартири у зв'язку із скрутним матеріальним становищем (а. с. 164-166). 03 липня 2018 року позивачка надала до суду відповідь на відзив [PERSON] від 27 березня 2018 року в якій зазначила, що 08 жовтня 2017 року син відповідача [PERSON] , [PERSON] телефонував позивачці та повідомив про продаж частки квартири її донькою (а. с. 168-169). В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Крім того зазначила, що при укладанні договору дарування відповідачка [PERSON] перебувала у тяжкому матеріальному стані, адже борг за комунальні послуги станом на 01 жовтня 2017 року складав 8 457 грн. та наявна заборгованість за банківськими кредитами. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила щодо задоволення позову. Надала суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив щодо задоволення позову. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 12 червня 2018 року провадження у справі зупинено у зв'язку із розглядом заяви позивачки про відвід головуючому по справі (а. с. 100-101). Ухвалою суду від 13 червня 2018 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Гуменюку К.П. відмовлено (а. с. 144). Ухвалою суду від 13 червня 2018 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] (а. с. 145). Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 03 вересня 2003 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лавреновим І.А. посвідчено договір міни квартири на квартиру, відповідно до умов якого [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] в обмін на квартиру [ADDRESS] (а. с. 11). 04 вересня 2003 року КП «ВООБТІ» зареєстровано право власності по ? частки квартири [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] відповідно (а. с.11, зворот). Крім того, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 лютого 2014 року право приватної спільної часткової власності 04 лютого 2014 року на квартиру [ADDRESS] в м. Вінниця зареєстроване за [PERSON] та [PERSON], по ? частки відповідно (а. с. 18). Відповідно до ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, станом на день укладання оспорюваного правочину, позивачці [PERSON] та відповідачці [PERSON] квартира № 54 належала на праві спільної часткової власності, адже частка кожного з них була визначена та складала по ?. 03 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. посвідчено договір дарування частки квартири, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність безоплатно (подарувала) [PERSON] належну її на праві власності ? частку квартири [ADDRESS] (а. с. 15-17). Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 жовтня 2017 року, право приватної спільної часткової власності 03 жовтня 2017 року на ? частку квартири [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору дарування від 03 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Скутельник І.А. Інша ? частка зазначеної квартири належить [PERSON] (а. с. 19, зворот). Позивачка, вважаючи що у зв'язку із укладанням правочину порушені її права, стверджує про наявні підстави для визнання договору дарування частки квартири недійсним та пред'явила відповідний позов до відповідачів. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», (надалі Постанова) відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Правовими підставами для визнання договору дарування частки квартири від 03 жовтня 2017 року, укладеного між відповідачами недійсним, позивачка зазначає положення ст. 235 ЦК України в частині удаваності правочину, внаслідок чого порушено її переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, яке передбачене ст. 362 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Позивачка стверджує, що оспорюваний правочин укладений між відповідачами від 03 жовтня 2017 року є удаваним, адже насправді [PERSON] [PERSON] були сплачені грошові кошти (або мають бути сплачені) за ? частку належній її квартирі, а тому сторонами приховано договір - купівлі продажу нерухомого майна. Відповідно до п. 25 Постанови, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 655, 657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. В контексті заявлених позовних вимог та їх правових підстав, предметом доказування у даній цивільній справі є доведення обставин, що між відповідачами укладено договір купівлі-продажу частки квартири, а не договір дарування зазначеної частки, який в свою чергу вчинений для приховання договору купівлі-продажу, внаслідок чого порушені права позивачки на переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, що в свою чергу може бути підставою для визнання вже договору купівлі-продажу недійсним. З врахуванням положень ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719, 655, 657 ЦК України, доказуванню підлягає обставина оплати [PERSON] грошових коштів [PERSON] за ? частку квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження обставин оплати [PERSON] вартості ? частки квартири [PERSON], позивачкою письмових доказів не надано. Таке твердження позивачки ґрунтується лише на інформації отриманою останньою під час особистих розмов із відповідачем [PERSON] та його сином [PERSON] Наразі заяву про виклик свідків позивачка до суду не надала, а відповідно зазначені особи не були допитані в якості свідків. При цьому суд бере до уваги, що представники відповідачів категорично зазначили, що між сторонами було укладено саме договір дарування, а не купівлі-продажу, що в свою чергу підтверджується і письмовими доказами. За наведеного суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено удаваність договору дарування від 03 жовтня 2017 року, а відповідно і відсутні правові підстави для визнання зазначеного договору недійсним. Суд звертає увагу на те, що обставини наведені позивачкою щодо відсутності згоди органу опіки та піклування на продаж частки квартири, зняття дитини з реєстрації з порушенням закону, помилка [PERSON] щодо правової природи укладеного правочину, перебування останньої у важкому матеріальному становищі не є предметом доказування при доведеності удаваності договору дарування, а тому наявність чи відсутність вищезазначених обставин, не є підставою для визнання договору дарування удаваним. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed