Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Поворської туберкульозної лікарні обласного територіального медичного протитуберкульозного об'єднання про визнання відмови в прийнятті на роботу неправомірною та укладення трудового договору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.05.2016 року позивач особисто звернулась до В.о. Головного лікаря Поворської тублікарні [PERSON] з метою працевлаштування на вакантну посаду завідувача відділення. Керівник погодився прийняти позивача на посаду та додаткового запропонував їй -0,25 вакантної ставки лікаря-фтизіатра. Також додала, що зважаючи на конфлікти генерального директора ОТМПО [PERSON] з чоловіком позивача [PERSON] він має погодити її призначення в м. Луцьку. 20.05.2016 року [PERSON] усно відмовив позивачу у прийомі на роботу, сказав, що це погоджено з відділом кадрів у м. Луцьку та відмовився надати письмову відмову. Лише після неодноразових наполягань [PERSON] погодився надати позивачу письмову відмову одразу після того, як вона напише заяву. Отримавши заяву, керівник заявив, що він протягом одного місяця надасть дану відмову. 25.05.2016 року позивач звернулась до [PERSON], яка в УОЗ Волинської облдержадміністрації відповідає за кадри. Після пояснення ситуації, вона сказала, що з відділом кадрів УОЗ та з нею особисто ніхто не погоджував відмову, а також додала, що до приходу молодого спеціаліста у лютому 2017 року позивач має право працювати та 26.05.2016 року повинна вийти на роботу. Того ж дня, позивач звернулась до генерального директора ОТМПО [PERSON] ( безпосереднього керівника [PERSON].), який сказав, що відмову він та відділ кадрів ОТМПО не погоджував. Також сказав пройти медогляд та одразу приступити до роботи. 26.05.2016 року позивач звернулась до [PERSON] з питанням працевлаштування, він погодився прийняти позивача на роботу, підписав їй направлення на попередній медичний огляд за професією завідувач відділенням, сказав написати заяву про прийняття на роботу з 01.06.2016 року та після прооходження медогляду 01.06.2016 року виходити на роботу. Однак, 01.06.2016 року [PERSON] не допускає позивача до роботи мотивуючи тим, що відсутня виробнича потреба. Дану відмову позивач вважає незаконною, так як позивач має відповіднк кваліфікацію та досвід роботи більше 10 років на посаді завідувача відділенням і в Поворській туберкульозній лікарні є вакантна посада завідувача відділенням та 0,25 посади лікаря -фтизіатра. Крім того, з письмової відмови в.о. головного лікаря Поворської тублікарні [PERSON] вбачається, що молоді спеціалісти зараховані на посаду лікаря -фтизіатра Поворської тублікарні, а не завідувача відділенням. Крім того, молоді спеціалісти прийдуть у заклад працювати не у поточному , а лише у наступному році- у лютому 2017 року. Також у відділенні , яке розраховане на 50 ліжок працює лише по сумісництву лікар-фтизіатр на 0,5 посади. Як зазначає позивач , вона також пройшла за свої кошти медичний огляд за направленням Поворської туберкульозної лікарні, за результатами якого придатна до роботи на посаді завідувача відділенням , тому такі дії [PERSON] вважає незаконними, оскільки згідно ст.169 Кодексу Законів про працю України та ст.17 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний за свої кошти забезпечити фінансування попереднього ( під час прийняття на роботу) медичного огляду та за час проходження огляду роботодавець зберігає за працівником на період проходження медогляду посаду. Позивач просить визнати відмову в прийнятті її на роботу незаконною та зобов'язати керівника Поворської туберкульозної лікарні обласного територіального медичного протитуберкульозного об'єднання прийняти позивача на роботу на посаду завідувача відділенням і укласти з нею трудовий договір. В судовому засіданні позивач [PERSON] подану позовну заяву підтримала повністю, з підстав виладених у заяві. Просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю, подавши суду письмове заперечення з якого вбачається, що ним відмовлено позивачу [PERSON] у працевлаштуванні на законних підставах. Так в період із 17.05.2016 року [PERSON] наполегливо наполягала на своєму працевлаштуванні в Поворську туберкульозну лікарню на посаду завідувача відділенням із 0,25 вакантної ставки лікаря-фтизіатра, вимагаючи від нього направлення на медичний огляд. Після їх співбесіди позивачу стало відомо ряд обставин за яких виникають сумніви щодо правомірності її працевлаштування на роботу (наявність наказів ВОДА Управління охорони здоров'я №268-ос від 31.07.2015 року та №288-ос від 08.08.2015 року, питання виробничої необхідності заповнення вакантної посади, професійне захворювання [PERSON] в період попередньої трудової діяльності, вихід на пільгову пенсію, досвід та навички, професійні якості кандидата на дану посаду). [PERSON] було роз'яснено, що в Поворській туберкульозній лікарні наявна вакансія посади лікаря , однак зважаючи на наказ ВОДА Управління охорони здоров'я про працевлаштування інтернів [PERSON], [PERSON], та інші причини (відсутність виробничої необхідності на момент її звернення), заповнення вакантних посад є недоцільним. Посилання позивача на ст.169 КЗпП України щодо зобов'язання роботодавця за свої кошти забезпечити фінансування попереднього ( під час прийняття на роботу) медичного огляду суперечить поспішним діям [PERSON] Дана особа на власний розсуд профінансувала проходження медичного огляду, не погодивши попередньо із бухгалтерією Поворської туберкульозної лікарні про здійснення фінансування за медичний огляд. Не переконливими є посилання позивача на ст.17 Закону України « Про охорону праці» щодо обов'язку по збереженню за працівником (позивачем) на період проходження медичного огляду посади. Із норм ст.17 ч. 6 Закону України «Про охорону праці» вбачається, що , «за час проходження медичного огляду зза працівниками зберігаються місце роботи (посада) і середній заробіток». Дана норма регламентує правовідносини роботодавця та працівника, які перебувають у трудових відносинах. На час проходження медичного огляду [PERSON] із Поворською туберкульозною лікарнею в трудових відносинах не перебувала. Після видачі направлення на медичний огляд від [PERSON] на адресу лікарні надійшла письмова заява з вимогою про її працевлаштування з 01.06.2016 року. На що [PERSON] було направлено офіційну відмову у працевлаштуванні, яку вона отримала 31.05.2016 року. Однак, 01.06.2016 року [PERSON] самовільно, при відсутності наказу про прийняття на роботу, проникла в Поворську туберкульозну лікарню, де проводила наради з медперсоналом. Зважаючи на поведінку [PERSON] вважає, що вона своїми моральними та професійними якостями не відповідає вимогам на зайняття посади завідувача відділенням Поворської туберкульозної лікарні, як того вимагає посадова інстукція. Тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав суду, пояснив, що відповідно до вимог ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі і оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Такиим чином, нормами КЗпП України передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу укласти трудовий договір з працівником в разі досягнення між працівником та роботодавцем згоди щодо працевлаштування на конкретному підприємстві, в установі чи організації за відповідною професією. Відмова власника або уповноваженого ним органу від укладення трудового договору в такому разі суперечить вимогам трудового законодавства. Разом з ти, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав по даній справі саме шляхом зобов'язання відповідача укласти з ним трудовий договір, не відповідає вимогам закону. Крім того, серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України , не зазначено такого способу захисту , як установлення правовідносин ( в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). Разом з тим, виходячи із засад цивільного законодавства та судочинства , права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обо'язків ( ст.ст. 3,6, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст.3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання власником або уповноваженим ним органом права працівника на укладення трудового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, але шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених діючим законодавством, а не шляхом зобов'зання до укладення трудового договору. Однак, з вимогами про визнання трудового договору укладеним позивач до суду не зверталась та не уточнювала свої позовні вимоги в цій частині під час розгляду справи. А тому просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши поснення позивача, представників відповідача та дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26.05.2016 року [PERSON] звернулась до в.о. головного лікаря Поворської туберкульозної лікарні [PERSON] з проханням прийняти її на роботу на посаду завідувача відділенням з 01.06.2016 року до виходу на роботу на цю посаду молодого спеціаліста. Як вбачається з повідомлення №0231/26 від 27.05.2016 року в.о. головного лікаря Поворської туберкульозної лікарні [PERSON], [PERSON], відмовлено в прийнятті на роботу на посаду завідувача відділенням у зв'язку з відсутністю виробничої потреби та необхідності в подального працевлаштування випускників навчальних закладів , підготовка яких здійснюється за державним замовленням. Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються також спори про відмову у прийнятті на роботу: вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину-інваліда, а одиноких матерів (батьків) - при наявності дитини віком до 14 років. Статтею 22 КЗпП України вказано, що забороняється необгрунтована відмова у прийнятті на роботу. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України. Згідно положення Поворської туберкульозної лікарні обласного територіального медичного протитуберкульозного об'єднання п.3.3. головний лікар лікарні створює необхідні умови для роботи лікарні, контролює і відповідає за якість роботи лікарні, призначає і звільняє працівників, визначає їх функціональні обов'язки. З посадової інструкції головного лікаря Поворської туберкульозної лікарні [PERSON] п.2.28 вбачається, що до його компетенції відноситься вирішення кадрових питань, розроблення штатного розпису та подання його на затвердження. Як слідує з штатних розписів Поворської тублікарні на 2016 рік ( на 50 ліжок) передбачені посади завідувача відділенням та неповні ставки лікарів - фтизіатрів. Факт необхідності працевлаштування в Поворську тублікарню інтернів [PERSON] та [PERSON] на посади лікарів- фтизіатрів підтверджується наказами Управлінні охорони здоров'я у Волинській облдержадміністрації від 31.07.2015 року та 03.08.2015 року. Як слідує з довідки за результатами перевірки звернення громадянки [PERSON] спільною комісією управління охорони здоров'я облдержадміністрації та обласного територіального медичного протитуберкульозного об'єднання було проведено перевірку обгрунтованості відмови у прийнятті на роботу на посаду завідувача- позивачки. За результатами перевірки було встановлено, що в даний час на стаціонарному лікуванні перебуває 26 пацієнтів. Вся медична документація ведеться належним чином, лікування проводиться відповідно до протоколу. Головний лікар [PERSON] виконує роботу лікаря-фтизіатра за сумісництвом на 0,5 ставки. Зроблено висновок, що виробничої потреби у прийнятті [PERSON] на посаду завідувача відділенням Поворської тублікарні комісія не вбачає. Крім того, як вбачається з листа Гендиректора ОТМПО Управління охорони здоров'я Волинської облдержадміністрації від 01.07.2016 року, тублікарням запропоновано надати до 05.07.2016 року розрахунок по штатній чисельності установ, зокрема Поворської тублікарні -40 ліжок, інформацію про графіки скорочення ліжкового фонду, очікуване скорочення особового складу працівників установ. Таким чином суд приходить до висновку, що відмова головного лікаря [PERSON] у прийнятті на роботу позивачки, зроблена в межах своєї компетенції згідно посадової інструкції, з врахуванням обгрунтованості у виробничій потребі посади завідувача тублікарні, а також необхідністю майбутнього скорочення ліжкового фонду та скорочення особового складу працівників установи. Дана відмова не пов'язана з наявністю у позивачки дитини віком до трьох років. Отже, відмова у прийнятті на роботу є правомірною, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed