Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Управління ДСНС у Черкаській області про відшкодування шкоди. Свій позов обґрунтовує тим, що 6 квітня 2015 року о 12 год. 55 хв. [PERSON] виявлено пожежу у квартирі [ADDRESS], яка належить йому на праві власності. Прямі збитки від пожежі згідно акту про пожежу від 6 квітня 2015 року установлено у розмірі 800000 грн., а побічні збитки у сумі 894500 грн. Ймовірною причиною визначено як коротке замкнення електромережі. З матеріалів перевірки від 11 квітня 2015 року, затвердженої начальником Придніпровського РВ у м. Черкаси стало відомо, що пожежа виникла в житловій кімнаті, де були підєднані електропобутові прилади. У її квартирі, що знаходиться поверхом нижче, при застосуванні сил та засобів для гасіння пожежі відбулося використання води у значному обсязі, чим було пошкоджено коридор, кухню, ванну кімнату, туалет та 4 кімнати: на стінах та стелях є видимі ознаки помокріння та вздуття шпалер. Підлога, на момент обстеження представниками КП «Придніпровська СУБ», внаслідок помокріння стала деформованою; на стелі після залиття відпала штукатурка. У ванній кімнаті та туалеті керамічна плитка та пластикова вагонка, двері та дверні коробки зазнали пошкоджень. За висновками комісії у складі представників КП «Придніпровська СУБ», які відображені у акті про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого/холодного водопостачання, водовідведення від 7 квітня 2015 року мешканцям квартир № 10 та 7 рекомендовано знайти компромісне рішення в питанні відшкодуванні збитків власнику квартири № 7. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. «Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, та є вина зазначеної особи або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини» (Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Пожежу, у розумінні п. 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року, варто вважати діяльність, яка повязана із зберіганням механізмів та обладнання, які створюють підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини та інших осіб. Беручи до уваги ст. 1187 ЦК України про те, що норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, враховуючи особливі властивості предметів, речовин або інших обєктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.п.4,5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 1 березня 2013 року). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав: договору оренди, довіреності тощо (ч. 2 абз. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Для здійснення заходів спрямованих на відновлення свого права на проживання у відремонтованій квартирі вона зробила наступні витрати: придбала клей монтажний у кількості 2 штук на суму 380 грн., саморізи 45 одиниць на суму 80 грн; будматеріали OSB 8 Egger у кількості 5 штук на суму 1125 грн., що підтверджується товарними чеками № 78, № 15; підложка під ламінат та клей вініловий на суму 316 грн. 50 коп., клей монтажний акриловий «Сома Фикс» на суму 41 грн; фарбу, грунт Primer G, клей флізеліновий, лампа світлодіодну, світильник точковий CR, вартістю 1481, 30 коп., шпалери Status 929 - 25 у кількості 3 одиниці, шпалери AZ у кількості 1 шт., вартістю 1765 грн; колода клемена, ручка гелева, вартістю 40 грн. 25 коп. та 93 грн. 90 коп. 28 липня 2015 року ФОП [PERSON], інженером [PERSON], інженером [PERSON] було проведено огляд та діагностику її майна, про що був складений акт технічного обстеження № 27. Так, у моніторі TFT «Samsung» Syncmaster 173 Р виявлено електричне пошкодження плати живлення внаслідок замикання контактів плати при потрапляння на неї рідини (води). Також пошкодження матриця. Пристрій відновленню не підлягає, оскільки для його ремонту необхідно повністю замінити усі його компоненти. У багатофункціонувальному пристрої «Samsung» CLX-2160 вийшов з ладу термоелемент, плата керування, лапа сканера.; у системному блоку «Amadey» Elite 370256 вийшла з ладу материнська плата, блок живлення, жорсткий диск та відео карта. Пристрій відновленню не підлягає, оскільки для його ремонту необхідно повністю замінити усі його компоненти. Вартість робіт перевищує ринкову вартість нового пристрою. У ноутбуці Acer Aspire 5553 G - N 936 Gmm пошкоджена матриця екрану, жорсткий диск, клавіатура. У телевізоры LGСЕ -25Q26ET012КТ01361, пошкоджена матриця екрану, а у ігровому пристрою Saitek R 440 Force Wheel зафіксована відмова робота кнопок керування. За п. 8 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування майнової шкоди. Чинне цивільне законодавство «реальними збитками» називає втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Необхідність в облаштуванні віконних конструкцій у кімнатах потребувала замовлення у суб'єкта господарювання «АРКА» віконних конструкцій на суму 13424 грн. 04 коп., які були сплачені 22 червня 2015 року. Окремо цього, вона зробила додаткові витрати на відновлення належного технічного стану квартири в сумі 1072 грн., що підтверджується чеками № 4, 5 (85 +328+ 324+190 +145 =1072 грн.), а також вона понесла збитки, повязані з оцінкою визначення збитків на сумі 2400 грн. На момент її звернення із заявою про забезпечення позову [PERSON] у досудовому порядку здійснив часткове відшкодування збитків шляхом надання деяких будівельних матеріалів, що є неспіврозмірним завданим збиткам квартирі. За даними експертного висновку № В-488 DSL від 25 вересня 2015 року загальна вартість матеріальних збитків, заподіяних їй, як власнику квартири 7, розташованої за адресою: м. Черкаси, вул. Піонерська, буд. 46 від замокання, яке сталося внаслідок гасіння пожежі в квартирі № 10 з урахування стану до затоплення за станом цін до затоплення склала 114668 грн. 60 коп. Просила суд стягнути з відповідачів на її користь завдані матеріальні збитки в сумі 147075 грн. 44 коп. та судові витрати. Ухвалою суду від 18 листопада 2015 року, занесеною до журналу судового засідання до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено Управління ДСНС у Черкаській області. Ухвалою суду від 9 грудня 2015 року, занесеною до журналу судового засідання до участі в справі в якості співвідповідачів було залучено [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ухвалою суду від 20 січня 2016 року було внесені зміни щодо прізвища відповідачки з [PERSON] на [PERSON] В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити повністю. Відповідачі в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його недоведеність. Представник третьої особи в судовому засіданні при розгляді справи поклалася на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається з довідки КП «ЧООБТІ» від 30 листопада 2015 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після укладання шлюбу 11 грудня 2004 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтво про одруження серії І-ЖД № 131546. Квартира №7, що знаходиться поверхом нижче належить на праві власності [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 7 травня 2015 року. 6 квітня 2015 року у квартирі відповідачів № 10 виникла пожежа, яка була погашена працівниками МНС. Актом про пожежу від 6 квітня 2014 року року встановлено, що причиною виникнення пожежі є коротке замикання електромережі. 6 квітня 2015 року головним інспектором Черкаського МРВ УДСНС України у Черкаські області Березневич О.О. був складений звіт про причини виникнення пожежі 6 квітня 2015 року в квартирі [ADDRESS], з якого вбачається, що ймовірною причиною пожежі стало коротке замкнення електромережі. Цей факт також встановлений проведеною перевіркою працівниками Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області (матеріали перевірки ЄО № 4374). Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суди повиннім ати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони, як вже зазначалося вище. Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності потрібен повний склад правопорушення, що складається з чотирьох елементів (протиправність, шкода, причинний зв'язок, вина). За відсутності хоч би одного з цих елементів (крім випадків безвинної відповідальності) цивільна відповідальність не настає. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних ) зобов'язань. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору , тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала,\~\~при якому протиправність є причиною , а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Акт про пожежу від 6 квітня 2015 року не містить достеменних даних (вказана ймовірна причина) про причини пожежі та не встановлює винних осіб, що є необхідною умовою при покладенні відповідальності на певну особу . Згідно ч. 4\~ст. 2 Закону України «Про пожежну безпеку», забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників, а в жилих будинках приватного житлового фонду та інших спорудах, на дачах і садових ділянках - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. Статтею 6 даного закону передбачено, що громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які перебувають на території України, зобов'язані: виконувати правила пожежної безпеки, забезпечувати будівлі, які їм належать на праві особистої власності, первинними засобами гасіння пожеж і протипожежним інвентарем, виховувати у дітей обережність у поводженні з вогнем; повідомляти пожежну охорону про виникнення пожежі та вживати заходів до її ліквідації, рятування людей і майна. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~- кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Всупереч зазначеним вимогам закону позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності вини відповідачів у виникненні пожежі, яка сталася 6 квітня 2015 року, тобто не доведено обставину, на яку посилалася позивач як на підставу своїх вимог. Крім того, позивачка стверджує, що її майно було пошкоджено не пожежою, а залиттям водою, яка була використана під час гасіння пожежі, що підтверджується актом про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого/холодного водопостачання, водовідведення від 7 квітня 2015 року, який затверджений директором КП «Придніпровська СУБ» [PERSON] З акта вбачається, що комісією у складі: представників КП «Придніпровська СУБ» [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] складено цей акт про те, що 6 квітня 2015 року в будинку 46 по вул. Піонерська в м. Черкаси трапилося залиття квартири №7 внаслідок усунення пожежі в квартирі №10. Причиною залиття є усунення пожежі в квартирі № 10 (розташованої поверхом вище), тобто при гасінні пожежі пожежними застосовувалася вода у значному розмірі. В цьому ж акті зазначений й обсяг пошкодженого майна. Відповідно до п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (форма якого затверджено в додатку №4). Відповідно до листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року N 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» вбачається, що присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою. Акт обов'язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої та з боку винної сторони не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім'я, по батькові) підписувати складений акт відмовились з таких-то причин). В акті залиття житлового приміщення від 7 квітня 2015 року не зазначено, що під час огляду місця події були присутні відповідачі, або їх представники. Окрім цього, в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. У разі, якщо присутні не усі члени комісії, або якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. З матеріалів справи вбачається, що акт залиття 7 квітня 2015 року вказаним вище вимогам не відповідає. Крім того вказаний акт підписаний лише двома членами комісії. А тому, з вищенаведених підстав, даний доказ (акт комісії від 7 квітня 2015 року ) не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ вини відповідачів у завданні шкоди позивачці. Разом з цим, в своїй позовній заяві та в судовому засіданні позивачка просила суд стягнути завдану їй шкоду, на підставі ст. 1187 ЦК України, яка регулює порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Так, відповідно ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Пунктом 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року передбачено, що відповідно до частини першої статті 1187\~ЦК\~джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не здійснювали діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У звязку з цим суд приходить до висновку, що позивачці не була завдана шкода джерелом підвищеної небезпеки, яке на відповідній правовій підставі належить відповідачам, атому й відсутні підстави для відшкодування такої шкоди відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не вправі самостійно змінювати підстави та предмет позову, збільшити або зменшувати позовні вимоги, або виходити за їх межі. А тому в задоволенні позову слід відмовити у звязку з його безпідставністю та недоведеністю. На підставі наведеного, ст. 1166, 1187 ЦК України,

Outcome: dismissed