Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі від якого в них народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . 23.05.2018 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що призвело до окремого проживання. Не бажання відповідачем виконувати свої батьківські обов`язки, ухиляння від утримання дітей, в результаті чого діти проживають разом з позивачем, яка є працездатною особою та забезпечує дітей достатнім рівнем життя. Крім того, позивач з 01.09.2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] від якого у пари народився син [PERSON] 09.12.2020 року, просить суд визначити місце проживання дітей з матір`ю та стягнути з відповідача судовий збір по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.05.2021 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Службою у справах дітей виконавчого комітету Луцької міської ради подано висновок органу опіки та піклування № 234 від 30.08.2021 року, у якому вказано, що служба у справах дітей вважає за доцільне просити суд визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подав заяву в якій зазначає, що позов визнає не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, проте подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов підтримує, просить його задовольнити. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі від якого в них народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . 23.05.2018 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що призвело до окремого проживання та припинення проживати разом, вести спільний бюджет. Після того як сторони припинили своє спільне проживання, діти залишилася проживати з матір`ю. Не бажання відповідачем виконувати свої батьківські обов`язки, ухиляння від утримання дітей, станом на сьогодні діти проживають разом з позивачем, тому просить суд визначити місце проживання дітей з матір`ю. Судом встановлено, що малолітня діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , зареєстровані та проживають з позивачем, що також підтверджується відомостями про реєстрацію місця проживання особи, а тому суд дійшов висновку, що малолітніх дітей слід і надалі залишити проживати з матір`ю, відповідно позов підлягає задоволенню (а.с 17). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьками та дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 СК України). На час подання позову дітям не було чотирнадцяти років. Частинами 1, 2 ст. 161 СК України, передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей, беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Згідно ст. 11 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. ст. 8, 11, 15 того ж Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Виходячи з аналізу вказаних правових норм, для розлучення малолітньої дитини з матір`ю мають бути встановлені виняткові обставини, які визначені у ч. 2 ст. 161 СК України. Наявні у справі докази дозволяють встановити, що малолітніх дітей [PERSON] має постійне місце проживання, працездатна та має джерела існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Даних і доказів про умови і місце проживання батька дітей, наявності за його місцем проживання належним умов для проживання і розвитку дітей, суду не надано. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Луцької міської ради Волинської області від 30.08.2021 року, орган опіки та піклування вважає на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання малолітніх дітей, враховуючи їх інтереси, не заперечує щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] та [PERSON] , разом з матір`ю [PERSON] .

Outcome: approved