Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Юлія Арсенівна, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності у порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 серпня 2004 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , з яким фактично перебувала в шлюбних відносинах з 2000 року. В шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу вони з [PERSON] придбали по 2/5 частин квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 24.01.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О., реєстровий № 108. Вони разом з чоловіком з 2000 року проживали в квартирі [ADDRESS] . У цій же квартирі після свого народження став проживати їх син [PERSON] . Але зареєстрований чоловік був у квартирі своїх батьків в квартирі [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті чоловіка вона разом із сином продовжувала проживати в квартирі [ADDRESS] . Весь цей час вони підтримували дружні та родинні відносини із матір`ю покійного чоловіка [PERSON] , яка завжди підтримувала їх, допомагала по господарству та грошима. Завіряла, що ближче онука [PERSON] у неї нікого не залишилось, та усім майном, яке належить їй, розпорядиться на його користь. Але у серпні 2017 року вона раптово змінила своє ставлення до їх родини, що стало великою несподіванкою та спонукало позивачку звернутися до приватного нотаріуса Якіб`юк Ю.А. для подання заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Нотаріусом позивачці були роз`яснені вимоги ЦК України згідно з якими, оскільки у неї з покійним спадкодавцем було різне місце реєстрації на час відкриття спадщини, вона вважається такою, що пропустила строк для прийняття спадщини. Усі ці роки позивачка вважала себе такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом з ним у належній їм на праві часткової приватної власності квартирі [ADDRESS] . Їхній син прийняв спадщину згідно вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України, оскільки вони всі разом проживали в квартирі, та на день смерті батька син був малолітнім. Його право на прийняття спадщини відповідачем [PERSON] не заперечується. [PERSON] відмовилась надати згоду на включення її у коло спадкоємців, відповідно до вимог ч.2 ст.1272 ЦК України, у зв`язку з чим позивач змушена звертатись до суду та просить встановити факт прийняття спадщини шляхом її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду справи представником позивача адвокатом Зарютіною О.С. була подана уточнена позовна заява в якій вона зазначила, що відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Але позивач дійсно мешкала постійно зі спадкодавцем, її покійним чоловіком до його смерті на момент відкриття спадщини, отже вважала себе такою, що прийняла спадщину фактично. Шлюб між ними розірвано не було. Подружжя проживало однією сім`єю, вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. [PERSON] здійснювала догляд за дитиною, спадкодавець повністю дитину визнавав, також займався його вихованням, бажав мати ще дітей. Місце проживання фізичної особи - це місце, де громадянин постійно переважно проживає (як власник будинку чи квартири тощо). При цьому фізична особа може мати і кілька місць проживання (ч. 6 ст. 29 ЦК). У такому випадку право визначення має встановлення тієї обставини, у якому з цих місць проживання вона вчинила юридично значиму дію, щодо наслідків якої виник спір. Роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в листі від 16.05.2013 року «Про судову практику судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», жодним чином не перешкоджають вирішенню судами спорів щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою. Позивач ніколи не відмовлялась від прийняття спадщини, заяву про відмову у прийнятті спадщини після смерті чоловіка також не подавала. Померлому на праві часткової власності належало 2/5 частин квартири [ADDRESS] та 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Вважає, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач, їх син [PERSON] та мати померлого - відповідач [PERSON] . 29.09.2017р. нотаріусом позивачу вручено лист в якому їй запропоновано звернутися до суду для захисту своїх прав. Просить встановити факт прийняття спадщини шляхом постійного її проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] на 1/5 частину квартири [ADDRESS] та на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 8118,93 грн. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, як такі, що є законними та обґрунтованими. Відповідачка, її представник проти позову заперечували. Надали письмові заперечення та відзив на уточнену позовну заяву де зазначили, що [INFO] помер [PERSON] , який разом із [PERSON] були зареєстровані за однією адресою, [ADDRESS] , тож [PERSON] прийняла спадщину. [PERSON] була обізнана про строки прийняття спадщини, але протягом 6-ти місяців з дня смерті чоловіка жодних заяв про прийняття спадщини або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надала. Окрім [PERSON] прийняв спадщину після батька лише його малолітній син [PERSON] . Позивач зі сплином 9 років звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, та поважну причину пропущення 6-ти місячного строку для звернення із відповідною заявою зазначає, що вважала себе такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки на час відкриття спадщини проживали разом у квартирі [ADDRESS] . В той же час позивач все подружнє життя була обізнана, що місце реєстрації її чоловіка встановлено за іншою адресою: [ADDRESS] . При цьому, на момент смерті [PERSON] проживав за місцем своєї реєстрації, а не з позивачкою. З позиції [PERSON] , відповідач [PERSON] виключена як спадкоємиця [PERSON] , оскільки у своїх розрахунках щодо частки у спадщині не врахована частка матері [PERSON] , що є порушенням її прав та інтересів як особи, що вважається такою особою, яка прийняла спадщину, оскільки була зареєстрованою за однією адресою зі спадкодавцем. Враховуючи коло осіб, позивач теоретично може претендувати на 2/15 частини квартири [ADDRESS] та 1/9 частину квартири [ADDRESS] . Крім того, позивач просить стягнути на її користь судові витрати, проти чого відповідач також заперечує, оскільки з її сторони порушення прав та інтересів позивача не вбачає. [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини 6 місяців з дня відкриття спадщини та звернулась з заявою зі через 9 років не через відповідача чи її дії. В задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без її участі. Вислухавши учасників процесу, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. В судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 2004 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 381, відповідно до свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] . В свідоцтві про його народження Серія [NUMBER] , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . 24 січня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О., зареєстровано в реєстрі № 108, [PERSON] та [PERSON] придбали по 2/5 частини квартири [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. [INFO] [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації смертей 17.10.2008 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області зроблено відповідний актовий запис № 9273, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 17.10.2008 року. До спадкового майна померлого [INFO] [PERSON] входить 2/5 частини квартири [ADDRESS] , що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу частки квартири від 24 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О., зареєстровано в реєстрі № 108, та 1/3 частина квартири [ADDRESS] , набута в порядку приватизації житла. Заповіту [PERSON] не залишив, спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є мати [PERSON] , дружина [PERSON] , малолітній син [PERSON] , [INFO] . Зі спадкової справи № 52/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка розпочата 01.09.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., вбачається, що спадкова справа заведена за заявою [PERSON] від 01.09.2017 року, яка діяла як законний представник малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В поданій заяві зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , батько її сина, котрий на момент смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . Також із заявою про прийняття спадщини 09.10.2017 року звернулась мати спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину за законом. У заяві зазначила, що після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яку вона прийняла за законом та просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом. 09 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. винесена Постанова № 2536/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на спадкове майно, яке складається з 1/5 частини квартири [ADDRESS] у зв`язку з тим, що [PERSON] не були подані оригінали документів про належність померлому вищезазначеної частки квартири. 12 жовтня 2017 року із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] як дружина спадкодавця, яка у заяві зазначила, що після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яку вона прийняла за законом та просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом. 12 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. винесена Постанова № 1590/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на спадкове майно, яке складається з частки квартири [ADDRESS] у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. [PERSON] в обґрунтування позову зазначає, що вона фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки на час його смерті мешкала разом з ним. З відповіді Департаменту реєстраційних послуг від 13.09.2017 за № 04-07/п/18784 вбачається, що [PERSON] з 17.03.1998 року по 15.12.2009 року (помер [INFO] ) був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на момент смерті були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За даними Департаменту реєстраційних послуг [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 21.06.1994 року по теперішній час. Звертаючись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [PERSON] вказала, що [PERSON] на момент смерті проживав за адресою [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог позивачем надано акт про фактичне проживання від 15.02.2018 року, складений та підписаний членами комісії ОСББ «Мала 3» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та завірений головою ОСББ Неклюдовим Е.М. Згідно акту, вказаними особами 15.02.2018 було проведено обстеження квартири [ADDRESS] , в результаті чого було встановлено, що на час обстеження у квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] і [PERSON] , 2004 року народження. Зі слів сусідів, приблизно за 5-7 років по час смерті - [INFO] , у зазначеній квартирі постійно без реєстрації проживав [PERSON] , 1978 року народження, разом із [PERSON] та сином [PERSON] , який був співвласником цієї квартири. Суд критично оцінює вказаний доказ, оскільки акт складений більше ніж через 9 років після смерті [PERSON] , не містить жодних фактичних даних, на підставі яких встановлено період проживання [PERSON] , жодний з членів комісії (мешканці-свідки), що підписали цей акт, не були допитані в якості свідків, не попереджалися про кримінальну відповідальність, а зазначені у акті відомості щодо періоду проживання [PERSON] не відповідають поясненням позивача та суперечать показанням допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] в цій частині. Як на доказ позивач посилається на Дозвіл Управління МВС України в Запорізькій області №121937 від 17.07.2007, виданий [PERSON] на придбання мисливської зброї, у якому було зазначено адресу [PERSON] - [ADDRESS] . Вказаний документ, на думку суду, також не є беззаперечним доказом проживання [PERSON] на момент смерті за вищевказаною адресою з урахуванням того, що у картці до мисливсько-рибальського квитка, виданого у березні 2008 року, місцем проживання [PERSON] зазначено адресу [ADDRESS] . Не підтверджує факту проживання [PERSON] на момент смерті разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] і копія листа Ленінського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, оскільки вказаний документ було складено 04.02.2005 року і він не містить даних про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. В якості доказу позивачем надано копію медичної картки дитини [PERSON] на підтвердження факту того, що дитина з моменту народження та по теперішній час знаходиться на медичному обліку за адресою [ADDRESS] . Суд не приймає до уваги цей доказ, оскільки вказаний факт жодним чином не підтверджує спільного проживання позивачки та батька дитини [PERSON] на момент його смерті за вказаною адресою, даних про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, цей документ не містить. Свідок [PERSON] , яка є старшою сестрою позивачки [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що померлий [PERSON] проживав у них в квартирі [ADDRESS] з 1998 року. Квартира трикімнатна і сестра з [PERSON] займали одну кімнату. У 2004 році свідок купила квартиру на Бабурці , а свою частку продала [PERSON] . Батьки продали свою частку її сестрі [PERSON] . Відносини між ними були добрі, [PERSON] проживав з сестрою постійно до часу його смерті [INFO] . Похованням [PERSON] займалась його мати, це відбувалось з адреси проживання його батьків, але відстань між їхніми адресами невелика. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою позивачки [PERSON] , з [PERSON] навчались разом в одній школі, років з 19 вони почали жити разом, а потім розписались. Робили ремонт в квартирі. Вони товаришували сім`ями, спільно відпочивали. Впевнена, що у [PERSON] з [PERSON] були постійні стосунки. Похорони [PERSON] відбувались за адресою його матері, але це не далеко від будинку, де проживає [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка [PERSON] , [PERSON] знала з 14-річного віку. Вони спочатку з [PERSON] жили разом у її квартирі, а потім зареєстрували шлюб. Їй не відомо, щоб [PERSON] мешкав в інших місцях. На похоронах була присутня, на прохання матері [PERSON] його ховали з її адреси. Свідок [PERSON] пояснив, що він товаришував із [PERSON] , який проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] , оскільки він постійно його там бачив. Вони разом ходили на полювання, рибалку і підвозив чи забирав його він завжди за адресою: [ADDRESS] . Похованням [PERSON] займалась його мати, поминальні обіди також влаштовувалися в квартирі, де він проживав з матір`ю. Сім`я у [PERSON] була - дружина та син, які мешкали по [ADDRESS] . У цю квартиру він заходив лише у 2007 році для оформлення документів на зброю. Наскільки йому відомо, останній час [PERSON] там не мешкав. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству з [PERSON] у квартирі [NUMBER] . Вважає, що з 2006 чи 2007 року її син [PERSON] проживав з матір`ю, вона його часто бачила. [PERSON] в розмові теж їй про це казала. Таким чином, свідки зі сторони позивача підтвердили, що [PERSON] і [PERSON] на момент смерті останнього проживали разом за адресою [ADDRESS] . Свідки зі сторони відповідача [PERSON] надали пояснення, що син останньої [PERSON] на момент своєї смерті проживав разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Узгоджені показання свідків стосувалися лише пояснень сторін щодо обставин поховання [PERSON] . В іншій частині суд критично оцінює показання свідків з огляду на те, що вони не містять фактичних даних, які б підтверджувались іншими доказами у справі, і у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджували обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 СК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 СК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Третьою частиною ст. 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У відповідності до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно матеріалів справи, на час смерті [PERSON] він не був зареєстрований разом з позивачкою за однією адресою, своє місце проживання за адресою [ADDRESS] [PERSON] не оформлював. Твердження позивачки про їх спільне проживання за вищевказаною адресою також не було доведено дослідженими під час розгляду справи наданими доказами. Перебування у зареєстрованому шлюбі та наявність у спільній часткові власності нерухомого майна на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем у квартирі [ADDRESS] . Шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого [PERSON] сплинув 18 квітня 2009 року, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач звернулася 12 жовтня 2017 року, тобто майже через 9 років. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Аналізуючи встановлені судом обставини справи, положення Постанови Пленуму ВСУ, та суд дійшов висновку про те, що [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, що суперечить змісту наведених вимог чинного законодавства. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги похідний характер вимог позову про визнання права власності на спадкове майно, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed