Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 26 травня 1994 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 31. В позовній заяві зазначила, що від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] (на даний час повнолітній) та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стала байдужість відповідача до сім'ї в цілому. В 2012 році позивачка зверталася до Городенківського районного суду із позовом про розірвання шлюбу та в інтересах на той час неповнолітніх синів примирилася з чоловіком, однак реальних покращень у їх відносинах не відбулося. В кожного з сторін різні погляди на побудову сім'ї та ведення господарства, через що часто конфліктували. У зв'язку із необхідністю утримувати сім'ю, забезпечувати дітей, з 2010 року позивачка працює за межами України - в Росії, дома буває рідко, з чоловіком фактично не спілкується. Сторони відчужились одне від одного та втратили взаємну любов, дружбу, на даний час між ними відсутнє взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємоповага, як між подружжям. За час окремого проживання у сторін сформувалися різні інтереси та різне коло спілкування. Оскільки сім'я втратила цінність для відповідача, подальше збереження сім'ї суперечить інтересам позивачки, тому вона просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «Бережніцька». 20.06.2017 р. позивачка подала до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Сторони в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. Позивачка просить позовні вимоги задовольнити, відповідач позов визнає. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 26 травня 1994 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 31, що стверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 16 вересня 2016 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітнього - [PERSON], [INFO], актовий запис № 1 від 13.03.2000 р., що доводиться копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13 березня 2000 р. Котиківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя, визначає ч. 1 ст. 36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов'язок подружжя турбуватись про сім'ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в сім'ї, та зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За наданий судом строк для примирення - два місяці сторони не помирилися. Сім'я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 112-114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved