Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві зазначає, що 28.01.2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики. Про те, що вона зайняла кошти в борг [PERSON] власноруч написала розписку, в якій зазначає, що отримала 40000 гривень від [PERSON] зі строком повернення до 28.01.2014 року з нарахованими відсотками 5% щомісяця. Однак, відповідач в зазначений строк борг не повернула. Та має заборгованість яка складається з 40000 ( сорок тисяч) гривень 00 копійок основного боргу, проценти за користування позикою - 23789 ( двадцять три тисячі сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 15 копійок, 3 % річних - 4767 ( чотири тисячі сімсот шістдесят сім) гривень 00 копійок, інфляційні витрати - 51424 ( п`ятдесят одна тисяча чотириста двадцять чотири) гривні 07 копійок, пені - 8625 ( вісім тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень 75 копійок, які позивач і просить стягнути з відповідача та судові витрати. Ухвалою суду від 19 лютого 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження (а.с.35) Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідач до суду не з`явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Від її представника [PERSON] надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, заперечували щодо задоволення позову, надали клопотання про застосування строків позовної давності, в обгрунтування клопотання зазначено , що позивач звернулася до суду з позовом 16.01.2018 року , а строк позовної давності 3 роки минув , оскільки в борговій розписці був вказаний термін повернення коштів позивачеві до 28.01.2014 року , тобто 29.01.2017 року строк пройшов, а отже просили в позові відмовити. Крім того відповідачем було вказано, що строк позовної давності не переривався та платежі на які посилається позивач не могли бути здійснені відповідачем , так як саме в цей час вона знаходилася за кордоном та не могла повертати кошти позивачеві. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку задовольнити позов у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 40000 грн. та зобов`язалась повернути до 28 січня 2014 року з нарахованими відсотками 5% щомісяця, біля дати складання розписки міститься підпис (а.с.13). [PERSON] зазначений борг не повернула. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК). Відповідно до ч. 2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує укладений між сторонами правочин щодо передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах від 08 червня 2016 року (справа №1103цс), від 12 квітня 2017 року (справа №442/8157/15-ц). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] надала позивачу розписку про отримання в борг гроші, а саме 40000 гривень зі строком повернення до 28.01.2014 року з нарахованими відсотками 5% щомісяця, а отже сторони дотримались письмової форми договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушень, визначених змістом зобов`язання . Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За період з 28.01.2015 року по 17.01.2018 року відповідач [PERSON] почала частково сплачувати на користь позивача [PERSON] кошти в рахунок користування позикою в сумі 95544, 05 грн. Сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 40000 грн. основного боргу, проценти за користування позикою - 23789 ( двадцять три тисячі сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 15 копійок, 3 % річних - 4767 ( чотири тисячі сімсот шістдесят сім) гривень 00 копійок, інфляційні витрати - 51424 ( п`ятдесят одна тисяча чотириста двадцять чотири) гривні 07 копійок, пені - 8625 ( вісім тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень 75 копійок. Посилання відповідача щодо застосування строків позовної давності, суд вважає безпідставними , адже з 28.01.2015 року по 17.01.2018 року відповідач [PERSON] почала частково сплачувати на користь позивача [PERSON] кошти в рахунок погашення заборгованості по процентам за користування позикою в сумі 95544,05 грн. наступними платежами: 28.01.2015 р.-15860,00грн. 13.08.2016 р.- 2485,00 грн. 07.09.2016 р.- 4026,00 грн. 17.10.2016 р.- 5168,00 грн. 09.11.2016 р. - 3834,00 грн. 14.12.2016 р. - 7830,00 грн. 09.01.2017 р. - 2628,00 грн. 10.01.2017 р. - 2702,00 грн. 27.01.2017 р. - 4217,00 грн. 10.02.2017 р.- 2702,00 грн. - 24.07.2017 р.- 7764,00 грн. 26.09.2017 р.- 7893,00 грн. 02.11.2017 р.- 10748,00 грн. 05.12.2017 р.- 17686,50 грн. Відповідач посилається на те, що цих платежів вона не здійснювала, так як у вказані дати знаходилася за кордоном, та фізично не могла здійснювати платежі, а значить строку позовної давності 3 роки не переривала, він не продовжувався та має відраховуватися саме з 29.01.2017 року. Суд критично відноситься до вказаних посилань, так як на запит суду з Державної прикордонної служби України 21.10.2019 року вх. № 18126 надійшла відповідь, згідно якої громадянка України [PERSON] перетинала кордон України в період з 01.01.2015 року по 31.12.2018 року наступним чином, 03.02.2015 року о 23-17 год. громадянка України [PERSON] виїхала з України і в`їхала 29.12.2015 року , тобто [INFO] року громадянка України [PERSON] перебувала в Україні, а тому могла здійснювати виплату за позикою позивачеві 28.01.2015 року. А отже строк позовної давності з цієї дати становить 3 роки , тобто до 28.01.2018 року. І оскільки з позовом [PERSON] звернулася до суду 16.01.2018 року , що підтверджується вхідним номером, то строк позовної давності не пройшов, та застосуванню не підлягає. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставина, на яку посилаються позивач, як на підставу для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума боргу за договором позики яка складається з 40000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок основного боргу, проценти за користування позикою - 23789 ( двадцять три тисячі сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 15 копійок, 3 % річних - 4767 ( чотири тисячі сімсот шістдесят сім) гривень 00 копійок, інфляційні витрати - 51424 ( п`ятдесят одна тисяча чотириста двадцять чотири) гривні 07 копійок, пені - 8625 ( вісім тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень 75 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.

Outcome: approved