Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особі Служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасові неодноразові поїздки за межі держава Україна разом із матірю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що вона проживала у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] На теперішній час стосунки з відповідачем розірвані і вони проживають окремо. Від відносин мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач бажає повезти дитину на відпочинок за кордон з метою розширення її кругозору, однак через напружені стосунки із відповідачем, останній відмовляється надавати нотаріально посвідчену згоду на виїзд доньки за кордон, у звязку з позивач змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву в якій просила суд розглянути справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення у газеті «Урядовий курєр». Представник служби у справах дітей Старобільської РДА [PERSON] проти позовних вимог не заперечувала. На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 20 лютого 2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого Виконавчим комітетом Лиманської сільської ради Старобільського району Луганської області, серії І-ВЛ №373037 від 19 листопада 2014 року, [PERSON] народилася 12 листопада 2014 року, батьками є [PERSON] та [PERSON]. На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. \~Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. \~Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved