Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи: Відділ реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси про визнання батьківства та стягнення аліментів, в якій просить визнати [PERSON], [INFO] батьком дитини - [PERSON], [INFO]; зобов'язати Відділ РАЦС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси зробити актовий запис, стосовно батьківства щодо [PERSON], вказавши, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], а також стягнути з відповідача на утримання - [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] та зобов'язати відповідача приймати участь в додаткових витратах на дитину, оскільки дочка часто хворіє та знаходиться на обліку у дитячого лікаря. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з осені 2009 року з відповідачем по справі знаходилась у фактичних шлюбних відносинах, як дружина та чоловік, про які знали рідні та близькі люди. Навесні 2011 року позивачка повідомила відповідачу, що вагітна, на що він відреагував позитивно. Перед відходом до рейсу позивачка запропонувала відповідачу узаконити їх відношення, однак [PERSON] відповів, що реєстрація шлюбу йому зараз небажана, так як він знаходиться у контракті з пароплавством та це може вплинути на його роботу але запевнив її, що дитині буде допомагати матеріально та навідуватись до них. 08.07.2011 року позивачка народила доньку - [PERSON] та повідомила про це відповідача з пропозицією узаконити народження дитини через органи РАГСу, на що відповідач відмовився. Восени 2011 року відповідач із своїми родичами прийшли до позивачки та заявили, що це їх рідна онучка та вони будуть їй допомагати. Відповідач на утримання дочки передав гроші та подарунки та постійно став до них навідуватись. На питання відповідача, хто записаний батьком дитини, позивачка відповіла, що так як він відмовився бути записаним у графу «батько», то вона записала свого батька - [PERSON]. Приблизно через два місяці відповідач приїхав до [PERSON] та попросив поїхати на експертизу ДНК, у зв'язку з тим, що у вересні 2011 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про визнання батьківства та за його клопотанням суд призначив провести судово-медичну експертизу ДНК, на що вона погодилась, так як не сумнівалась, що відповідач є біологічним батьком їх дитини. З експертизи №22 від 21-22.03.2012 року вбачається, що відповідач [PERSON] дійсно на 99,999999% є біологічним батьком їх дитини [PERSON] від неї - [PERSON]. На підставі даної експертизи відповідач просив залишити свій позов без розгляду. Крім того, позивачка у своєму позові зазначила, що оскільки відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду та просить стягнути на її користь на утримання дочки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі - 3000 гривень на місяць. Представник позивачки - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій вказала, що просить розглянути справу в її відсутності та у відсутності її довірительки. Відповідач та його представник в судове засідання 12 травня 2014 року не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. В судовому засіданні 17.04.2014 року відповідач [PERSON] фактично проти позову про визнання батьківства не заперечував, просив відкласти розгляд справи, у зв'язку з зайнятістю його представника. Представник 3-ої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районні Одеського міського управління юстиції в судове не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 08.04.2014 року за вхід. № 14709 до канцелярії суду надійшов лист, в якому начальник відділу повідомила, що заперечень та клопотань не має та просить розглянути справу без участі представника відділу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов про визнання батьківства підлягає повному задоволенню, а про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що з осені 2009 року до весни 2011 року [PERSON] та [PERSON] підтримували фактичні шлюбні відносини, як дружина та чоловік. [INFO] народилась дитина - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №648, з якого вбачається, що в графі «Батько» вказаний - [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Під час реєстрації народження дитини запис про батька був зроблений зі слів позивачки, тобто в графі «Батько» вказано [PERSON], що не відповідає дійсності. На думку суду, відповідач повинен бути офіційно визнаним батьком дитини, бо запис в графі «Батько» в свідоцтві про народження дочки [PERSON] не відповідає дійсності, так як кровним батьком дитини насправді є [PERSON]. Суд може встановити батьківство у разі спільного проживання і ведення спільного господарства матір'ю і особою, яка припускається батьком дитини, якщо ця особа приймає участь у вихованні дитини та утримує дитину, а також у разі визнання тим, хто припускається батьком, свого батьківства. З висновку КУ «Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи» від 22.03.2012 року №22 вбачається, що [PERSON], [INFO], може являтись біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої громадянкою [PERSON], [INFO], з ймовірністю 99, 999999 %, таким чином, батьківство практично доведено. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, а утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідача батьком дитини обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Крім того, відповідач не заперечував факт батьківства по відношенню до малолітньої - [PERSON]. Також у судовому засіданні встановлено, що малолітня - [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні позивачки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Статтею 181 СК України, визначені способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Суд, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь його малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1000 гривень щомісячно враховує положення ст.182 СК України, а саме: те, що платник аліментів має нерегулярний мінливих дохід. Стороною позивачки не надано до суду жодного доказу, що відповідач офіційно працевлаштований, має дохід, який підтверджується відповідними документами. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (частини 1 та 2статті 184 СК України). Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення; максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати платника аліментів. Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 06.01.2014 року № 719 -VI1 встановлено суми прожиткового мінімуму на 2014 рік. Згідно з даним Законом для дітей віком до 6 років розмір прожиткового мінімуму встановлено у сумі 1032 гривні. Відповідач інших утриманців немає. Згідно з вимогами ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 04.03.2014 року. Тому суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої - [PERSON] у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Щодо решти позовних вимог [PERSON], то суд вважає їх необґрунтованими та недоведеними у судовому засіданні, виходячи з наступного. Позивачка в своєму позові також просила зобов'язати відповідача приймати участь у додаткових витратах на дитину, викликані особливими обставинами (ст. 185 СК України), так як дочка часто хворіє та знаходиться на обліку у дитячого лікаря, однак позивачка не довела необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині визнання відповідача батьком дитини, а також стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Решту позовних вимог позивачки суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial