Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Недогарської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, [PERSON] в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Недогарської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області , площею 0.61 га з яких 0.25 га для обслуговування житлового будинку, а 0.36 га - для ведення особистого підсобного господарства. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.11 2005 року вона на підставі договору купівлі-продажу придбала житловий будинок [ADDRESS]. Нещодавно дізналась, що право власності на земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку за нею не зареєстровано, у зв»язку з чим вона позбавлена можливості розпорядитись своїм майном. Позивач в судове засідання не з»явилась , надіслала заяву з проханням розглядати справу без її участі, зазначила, що на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник Недогарської сільської ради в судове засідання не з»явився, направив заяву з проханням розглядати справу без його участі. [PERSON] в судове засідання не з»явився, направив заяву , в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просить розглядати справу без його участі. Суд , дослідивши надані позивачем докази, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що земельна ділянка відведена для обслуговування житлового будинку -о.25 га та ведення особистого підсобного господарства - 0.36 га(в межах згідно з планом), розташована на території Недогарської сільської ради на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Недогарською сільською радою 02.12.1996 року, належала [PERSON], який [INFO] помер та мешкав по [ADDRESS] (26, 29). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.10.2005 року [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, розташовану на території с.Недогарки, Олександрійського району, Кіровоградської області , що належала спадкодавцю - [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Недогарською сільською радою 02.12.1996 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів за КР № 16 (а.с. 35). 01.11.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно п.3 вказаного договору, відчужуваний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями належить продавцю ([PERSON]) на праві приватної власності згідно договору дарування. Умовами договору розмір земельної ділянки на якій розміщено житловий будинок та яка необхідна для його обслуговування , не визначено (а.с. 6). Відповідно до ст. 377 ЦК України, станом на 06.09.2005 року, що діяла на момент набуття позивачем права власності на домоволодіння ,до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянкине визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.18 «в,г» постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N 1066-VI ( 1066-17 ) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, становлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Враховуючи, що позивач на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу набула право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та відповідно ст. 377 ЦК України, набула право власності на земельну ділянку на якій розміщений вказаний житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, суд вважає можливим її позовні вимоги задовольнити. Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання [PERSON] позову, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved