Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Біловодської районної ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 31 травня 2008 року по 06 липня 2016 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] від якого [INFO] у них народився син [PERSON]. Ще до розірвання шлюбу, приблизно на початку 2009 року, шлюбні відносини фактично припинились, відповідач пішов з родини та з того часу не підтримує ніяких стосунків з сином та позивачкою, його місцезнаходження їм невідоме. У зв'язку з проведенням на території Луганської області операція АТО, вона зі своїм малолітнім сином була вимушена переміститися з міста Луганськ до міста Сєвєродонецьк. Однак на тимчасово окупованій території у м. Луганськ залишилися бабуся та дідусь дитини, крім того, прабабуся та прадідусь мешкають в Російській Федерації. На теперішній час, для підтримання звичного кола спілкування дитини, соціальних зв'язків з родичами, які залишились на непідконтрольній органам державної влади території України, та з тими, які проживають в РФ, є необхідність в їх відвідуванні, проте без нотаріально засвідченої згоди батька дитина вони позбавлені такого права. У зв'язку з наведеним просила суд дозволити їй, без згоди батька [PERSON], оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього - сина [PERSON], у її супроводі за межі України до Російської Федерації строком на 30 днів та до Болгарії таким же строком. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Уточнилапозовні вимоги та просила суд надати дозвіл на оформлення документів на виїзд та в'їзд в Україну та виїзд до тимчасово окупованої території м. Луганськ Луганської області, строком з 25 вересня 2017 року по 01 грудня 2017 року, та до Російської Федерації строком з 25 грудня 2017 року по 01 лютого 2018 року. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, незважаючи на те, що своєчасно й належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом публікації в пресі оголошення про виклик. Заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Від представника третьої особи в матеріалах справ міститься заява про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності відповідача по наявним матеріалам в справі. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). З указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII). Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданим 31 травня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 265, вбачається, що сторони 31 травня 2008 року зареєстрували шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON], який на даний час є малолітньою особою, батьками є позивач та відповідач у цій справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 01 жовтня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 1322. Відповідно до рішення Сєвєродонецького міського суду від 06 липня 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, оскільки з початку 2009 року між сторонами було припинено шлюбні відносини та ведення спільного господарства, спільне життя з відповідачем не склалося з причини різних поглядів на життя та сімейні обов'язки, подальше сумісне життя було неможливе у зв'язку з психологічною несумісністю. Паспорт позивача свідчить про те, що вона зареєстрована у [ADDRESS] та відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 17191 від 20 лютого 2017 року, позивач разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], зареєстрована та мешкає за адресою [ADDRESS]. Із довідки УДМС України у Луганській області від 03 липня 2017 року №12/4-21376 вбачається, що місце знаходження відповідача невідоме. У своєму позові позивач вказала, що надання дозволу її малолітньому синові у виїзді через лінію зіткнення та до РФ необхідне для відвідування родичів дитини. Із позову з'ясовано, що у м. Луганську Луганської області України та у м. Моршанську Тамбовської області Російської Федерації проживають близькі родичі позивача та малолітньої дитини, відвідування яких на думку суду не суперечить інтересах дитини. Застосовуючи наведені вище норми до виниклих між сторонами правовідносин, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про надання дозволу їхній малолітньому синові на в'їзд на тимчасово окуповану територію через лінію зіткнення в межах Луганської області у супроводі матері. Переміщення громадян через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей здійснюється відповідно до Тимчасового порядку від 14 квітня 2017 року № 222-ог (далі Порядок). Згідно з пунктом 5.1.1 Порядку, в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 № 57. Відповідно до пункту 5.1.2 Порядку, виїзд з тимчасово неконтрольованої території громадян України: які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження (паспорта), а також будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з тимчасово неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Таким чином, виїзд з тимчасово неконтрольованої території на територію України не містить посилання на дотриманням Правил, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 № 57. За таких обставин, виникає необхідність у наданні дозволу на тільки в'їзд на тимчасово окуповану територію через лінію зіткнення в межах Луганської області дитини без згоди батька у супроводі матері з 25 вересня 2017 року по 01 грудня 2017 року, у зв'язку з чим позовні вимоги про надання дозволу на виїзд на непідконтрольну територію України підлягають частковому задоволенню. Статтею ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляють батька дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним. Визначаючи термін дозволу на вивіз дитини, суд враховує й інтереси батька, не позбавляючи його таким чином можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. На підставі наведеного,

Outcome: partial