Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований у с. Розношенське Благовіщенського району Кіровоградської області по вул. Шевченка (до перейменування Леніна), 83. Відповідно до позову [PERSON] був власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований у с.Розношенське Благовіщенського району Кіровоградської області по вул. Шевченка (до перейменування Леніна), 83. 12 жовтня 2002 року позивачка та [PERSON] уклали між собою усну угоду щодо купівлі-продажу вказаного будинку. При цьому обговорили питання щодо подальшого нотаріального посвідчення даної угоди. На виконання угоди позивачка передала [PERSON] обумовлену суму коштів - 8000 грн. та отримала від нього документи на будинок і ключ. [PERSON] обіцяв нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, але 08.02.2016 року [PERSON] помер. Позивач та відповідач в судове засідання не зявились. Про дату, час і місце судового розгляду оповіщені у встановленому законом порядку. Позивач подав до суду заяву, у якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] сільска рада подала до суду заяву, у якій вказала, що проти позову заперечень немає, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіркою питання наявності законних підстав для задоволення позову та питання того, чи не порушує визнання позову відповідачем вимог закону, прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом встановлено: Той факт, що [PERSON] фактично володіє будинком у с. Розношенське Благовіщенського району Кіровоградської області по вул. Шевченка (до перейменування Леніна), 83 підтверджується розпискою (а.с. 10) складеною власноручно [PERSON], 12.10.2002 року та довідкою сільської ради (а.с. 13) №466 від 26.12.2017 року. Також підтверджується свідченнями свідків: [PERSON] (а.с.11) та [PERSON] (а.с. 12). Суд приходить до висновку, що до визначених судом правовідносин сторін підлягають застосуванню такі правові норми: Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що будинок, що є предметом спору, є власністю відповідача. Сторони у письмовій формі погодили купівлю продаж вказаного будинку, обговоривши його вартість. Відповідач на виконання угоди віддав позивачеві документацію та ключі від будинку, що можна вважати частковим виконанням договору. Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного договору. Таким чином встановлено, що застосувавши до вказаних правовідносин сторін положення ч. 2 ст.220 ЦК України суд може визнати зазначений договір дійсним, а відповідно за [PERSON] право власності на зазначене нерухоме майно. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved