Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що її батькам [PERSON] та [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS], який був побудований ними під час шлюбу, а отже був їх спільною сумісною власністю. [INFO] помер батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входила 1/2 частина вищевказаного будинковолодіння. Спадкоємцями першої черги являється його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті, та позивач по справі, яка прийняла спадщину шляхом вступу у фактичне управління спадковим майном - доглядала батьків, обробітком земельної ділянки. Інші спадкоємці спадщину після смерті [PERSON] не приймали. Частки у спадщині кожного спадкоємця є рівними і кожен з їх успадкував по 1/2 частині від 1/2 частин спадкового майна, тобто кожен із ним успадкував по 1/4 частині будинковолодіння. Однак при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO], шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном та визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку й господарсько-побутові будівлі та споруди в [ADDRESS] в порядку спадкування. Відповідачем [PERSON] було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просила відмовити, оскільки позивач у встановленому законом порядку спадщину не приймала, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась, із спадкодавцем на момент смерті не проживала. Про відкриття спадщини їй було давно відомо, проте будь-яких дій по її прийнятті вона не вчиняла, а тому вважається такою, що не прийняла спадщини. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, наведених у заперечені на позовну заяву, просили застосувати строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, згідно поданих заяв просили проводити розгляд справи у їх відсутності та задоволити позовні вимоги. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що стверджується відповідним свідоцтвом [NUMBER] від 30.12.1996 року (а.с. 4). Відповідно до виписки із по господарської книги № 7 за 2015 рік Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області по особовому рахунку [NUMBER] житловий будинок, господарські будівлі та споруди належать по 1/2 частині [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO], що знаходяться у [ADDRESS] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] у фактичне володіння спадковим майном вступила його дружина - [PERSON], тобто прийняла спадщину після смерті чоловіка. 01.06.2004 року остання склала заповіт. Після смерті [PERSON] у фактичне володіння спадковим майном вступили її діти - спадкоємці першої черги за законом, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] шляхом догляду за житловим будинком, садінням городу та збиранням врожаю (а.с. 8). Як вбачається із спадкової справи № 198/1998 р. заведеної після смерті [PERSON] [INFO], спадщину після смерті останнього прийняла його дружина - [PERSON], про що отримала відповідне свідоцтво (а.с. 45-48), інші спадкоємці до нотаріуса не звертались. Відповідно до ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В силу ст. 549 ЦК України (в ред.. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO] прийняла його дружина - [PERSON], інші спадкоємці першої черги за законом - діти спадкодавця допомагали матері [PERSON] по догляду за будинком, обробітком земельної ділянки, що стверджується як довідкою Сокиричівської сільської ради, так і показами свідків [PERSON], [PERSON] Оскільки позивач [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не зверталась, доказів фактичного вступу у володіння чи управління спадковим майном позивачем суду надано не було, тому [PERSON] вважається такою, що спадщину не прийняла. Крім цього, про відкриття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] позивачу [PERSON] було відомо ще у 1996 році. Відповідно до роз'яснення п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» згідно яких встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявленого стороною у спорі, зробленого до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що позивач [PERSON] пропустила строк позовної давності, суд вважає, що заявлені нею вимоги про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed