Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] . За даною адресою крім позивача, зареєстрований брат позивача [PERSON] , який за місцем реєстрації не проживає вже більше 15 років, та місце його проживання невідоме, в зв`язку з чим домовитись з відповідачем про добровільне зняття його з реєстрації немає можливості, чим створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні будинком. За таких обставин позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 16.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Ухвалою від 26.12.2019 року підготовче судове засідання було закрите, справу призначено до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач будучи завчасно та належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2019, [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.11.2019, копією технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.5,6,7-9). З довідки виконкому Уланівської сільської ради Хмільницького району № 4168 від 18.11.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , що також підтверджується випискою з по господарської книги № 5 Уланівської сільської ради Хмільницького району за 2016-2020 роки, за адресою: [ADDRESS] , а також копією домової книги для реєстрації громадян, які проживають в буд. [ADDRESS] (а.с.12,14,15-17). Як вбачається з довідки виконкому Уланівської сільської ради № 4167 від 18.11.2019 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований в [ADDRESS] , за місцем своєї реєстрації не проживає вже більше 15 років ( а.с. 13). Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України , ч. 4 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України єдиною підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є її не проживання в даному житлі понад рік без поважних причин. Так як судом встановлено, що на час подання позову та на час ухвалення судового рішення у справі сплинув річний термін визначений ст. 405 ЦК України, протягом якого за відповідачем зберігалося право користування жилим приміщенням, а ним не надано доказів поважності не проживання в даному житловому будинку протягом року та понад один рік, то є законні підстави для задоволення позову. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду для захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved