Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою проживає та зареєстрований її син та онук. Її сином з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду від 25.12.2013 року розірвано. Наразі відповідач без дозволу проживає в квартирі позивача та добровільно виселятись не бажає, тому звернулась до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, та просили суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Суд відповідно ст. 224 ЦПК України вирішив розглядати справу за відсутності відповідача за наявними доказами. Заслухавши пояснення учасників процесу, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22118884 від 26.05.2014 року). За вказаною адресою проживають та зареєстровані її син - [PERSON], [INFO], та онук - [PERSON], [INFO] Її син з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Дніпровського районного суду м Херсона від 25.12.2013 року розірвано. Відповідач проживає у вказаній квартирі позивача без реєстрації та добровільно виселятись не бажає, на вимогу направлену позивачем про звільнення помешкання не реагує. [PERSON] згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідач дійсно проживає в квартирі, яка належить позивачу, без будь-якого дозволу, самостійно звільняти квартиру відмовляється. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасові жильці). Статтею 99 ЖК України передбачено, що піднаймачі та тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Зазначені норми ЖК України узгоджуються із вимогами ст. 818 ЦК України. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не є членом сім'ї позивача, не пов'язана з ним спільним побутом, самостійного права на займане приміщення відповідач не набула, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved