Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і суду пояснила, що вона народилася 02 травня 1991 року в с.Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області. З березня 2013 року по квітень 2014 року вона проживала у фактичних шлюбних відносинах зі [PERSON]. Зазначила, що з відповідачем вона познайомилась в березні 2013 року. Після цього вони стали постійно зустрічатись і їх взаємостосунки переросли у взаємну любов. З листопада 2013 року вони стали проживати однією сімєю в близьких стосунках. 28 квітня 2014 року [PERSON] поїхав на роботу в Російську Федерацію для того щоб заробити грошей на весілля, оскільки бажав з нею створити сімю, знаючи, що вона вагітна від нього і в них народиться дитина. 30 вересня 2014 року вона народила сина [PERSON], про що виконавчим комітетом Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області 06 жовтня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 88, біологічним батьком якого є відповідач по справі. Коли дитині було три місяці, [PERSON] надав їй кошти в сумі 500 гривень. Після цього він припинив з нею стосунки, перестав відвідувати неповнолітнього сина, визнавати себе батьком та надавати матеріальну допомогу на його утримання. Просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі по 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття та судові витрати по справі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнала частково, не заперечивши проти визнання [PERSON] батьком дитини, однак просила зменшити розмір аліментів на утримання дитини у звязку з тим що відповідач працює по тимчасових заробітках і відповідно має нерегулярний дохід. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 9 вищевказаної постанови розяснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до пункту 17 даної постанови, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] народилася 02 травня 1991 року в с.Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.7). З березня 2013 року по квітень 2014 року позивачка проживала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], з яким вона познайомилась в березні 2013 року. Після цього вони стали постійно зустрічатись і їх взаємостосунки переросли у взаємну любов. З листопада 2013 року вони стали проживати однією сімєю в близьких стосунках. 28 квітня 2014 року [PERSON] поїхав на роботу в Російську Федерацію для того щоб заробити грошей на весілля, оскільки бажав з нею створити сімю, знаючи, що вона вагітна від нього і в них народиться дитина. 30 вересня 2014 року позивачка [PERSON] народила сина [PERSON], про що виконавчим комітетом Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області 06 жовтня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 88, біологічним батьком якого є відповідач по справі (а.с.4). У свідоцтві про народження дитини відомості про батька були вказані згідно ст.135 ч.1 Сімейного кодексу України. Коли дитині було три місяці, [PERSON] надав їй кошти в сумі 500 гривень. Після цього він припинив з нею стосунки, перестав відвідувати неповнолітнього сина, визнавати себе батьком та надавати матеріальну допомогу на його утримання. Вирішуючи питання про визнання [PERSON] батьком неповнолітнього [PERSON], суд виходить з дослідженого в судовому засіданні висновку експерта за № 169 від 25.05.2015 року, згідно якого встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого громадянкою [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99998 % (а.с. 32-36). З врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища позивачки та платника аліментів, який має нерегулярний заробіток, ніде офіційно не працює, підприємницькою діяльністю не займається однак зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, беручи до уваги вік дитини, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів може бути зменшений та визначений судом у твердій грошовій сумі по 650 грн. на дитину щомісячно до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.ст. 79, 84, 86, 88 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути судові витрати повязані з оплатою судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., наданням їй адвокатом правової допомоги в сумі 1250 грн. згідно доданих квитанцій та витрати повязані з проведенням судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи в сумі 6525 грн. 90 коп., а всього 8019 грн. 50 коп. Також з [PERSON] в користь держави слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved