Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради про зміну черговості одержання права на спадкування. Позов мотивований тим, що 13.01.2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Шлюб було розірвано 15.03.2011 року, проте надалі вони продовжували проживати однією сім`єю як чоловік та жінка до смерті [PERSON] . Дана обставина встановлена рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року у справі №127/17781/17. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно. Заповіту він не укладав, тому спадкоємці визначаються за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно із ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Як вбачається з відповіді на усний запит, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. повідомила позивача про те, що 07.12.2017 року нею було відкрито спадкову справу №36/2017 після смерті [PERSON] , 1979 року народження, який помер [INFO] , на підставі заяви про прийняття спадщини дружини померлого [PERSON] . Інші спадкоємці за законом син померлого [PERSON] , [INFO] , який прийняв спадщину за законом та мати померлого [PERSON] , 1959 року народження, яка від спадщини відмовилася. Враховуючи вищевикладене, позивач є спадкоємцем четвертої черги. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. На думку позивача, вона має право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, оскільки вона протягом тривалого часу опікувалась [PERSON] , матеріально забезпечувала його, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу та інвалідність потребував такої допомоги через свій безпорадний стан. Покійний [PERSON] був визнаний інвалідом І групи з 09.07.2008 року, крім того хворів на важкі хвороби, перебував на програмному гемодіалізі з 2003 року, потребував сторонньої допомоги та не міг повноцінно працювати. Позивач, яка проживала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, матеріально його забезпечувала, і через постійну потребу в коштах на лікування та відсутність стабільної високооплачуваної роботи в Україні їздила працювати за кордон. [PERSON] помер у віці 38 років, позивач здійснила поховання померлого за власний рахунок. Таким чином, [PERSON] протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу та інвалідність потребував такої допомоги, що стало підставою її звернення до суду з позовом про зміну черговості одержання права на спадкування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник позов не визнали. Згідно з відзивом на позов та запереченнями в судовому засіданні закон визначив дві складові зазначеної умови, обов`язкові для можливого одержання особою за судовим рішенням права на спадкування разом зі спадкоємцем черги, що має право на спадкування попереду: - така особа, протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; - такий спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Позивачем вищевказані умови закону не підтверджені належними та допустимими доказами. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. [PERSON] не був людиною похилого віку. Його хвороби дозволяли йому самостійно пересуватися, обходити себе, працювати, тощо. Виписка із історії хвороби [PERSON] від 12.04.2017р. в п. 8 «Лікувальні і трудові рекомендації» не містить заборони працювати. Після звільнення з військової служби [PERSON] працював вантажником, охоронцем, будівельником. Відповідно отримував оплату своєї праці. Також [PERSON] отримував пенсію. А отже, забезпечував себе матеріально. Про те, що [PERSON] працював вбачається з позовної заяви. Він не був одинокою людиною, в нього були мати і сестра, інші родичі, друзі. Опіка та піклування щодо нього не призначались. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленої у Постанові від 17.10.2018р. по справі №20021452/15-ц, лише одних пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Позивач, зазначаючи, що матеріально забезпечувала [PERSON] , посилається на свій закордонний паспорт з відмітками про перетин кордону з Польщею з 10.05.2011р. по 26.04.2018р., заяву [PERSON] від 12.01.2015р. про намір доручити виконання праці позивачу у період з 10.04.2015р. до 10.08.2015р., з 28.09.2015р. до 20.11.2015р. та довідку про розмір отриманих грошових коштів у Польщі з 10.09.2012р. до 31.10.2012р. від [PERSON] в сумі 1440 злотих. Проте, дані документи не підтверджують, що позивач протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві [PERSON] . Так, виїзди [PERSON] за кордон відбуваються після розірвання шлюбу з [PERSON] - [INFO] та продовжуються і після його смерті. Доказів про отримані суми заробітку у Польщі за період з 2012 по 2017 роки та передачі їх [PERSON] на лікування або придбання для нього ліків, інших витрат саме для [PERSON] позивач не надала. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради просила захистити права неповнолітнього [PERSON] та відмовити в позові. Допитані в судовому засіданні свідки дали наступні показання. Свідок [PERSON] , яка є сестрою позивача, розповіла суду про те, що її сестра [PERSON] проживала з [PERSON] з 2006 року, останні два роки вони мешкали за адресою: [ADDRESS] . Коли стан здоров`я [PERSON] погіршився, за ним доглядала [PERSON] . На роботу і додому йому викликали швидку допомогу. [PERSON] готувала йому їжу, купувала ліки. Останніх півроку до смерті [PERSON] , позивач на роботу в Польщу не їздила,тому що доглядала за хворим. [PERSON] помер у вересні 2017 року. Останні 6 місяців свого життя він виходив на роботу, щоб контролювати роботу хлопців на будівництві, також їздив власним авто за кермом за місто до бригади будівельників, яку він очолював. [PERSON] самостійно приймав їжу, ходив до лікарні, одягався та керував автомобілем. Їздив він на жовтому автомобілі «БМВ». Зі слів свідка [PERSON] , [PERSON] він знає з 2012 року. З цього часу, як стверджує свідок, [PERSON] проживав з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У них вдома свідок бував у 2015-2016 роках. У [PERSON] було захворювання нирок. За 9 місяців до його смерті швидка допомога забрала його з роботи в лікарню. Останній рік життя він не міг повноцінно працювати та потребував догляду, позивач перестала їздити на роботу у Польщу та доглядала за ним. В останні місяці життя [PERSON] їздив за кермом, контролював роботу будівельників, отримував кошти за роботу від замовників. Свідок був присутній на похованні [PERSON] . Свідок [PERSON] дав суду показання про те, що він працював разом із [PERSON] з 2015 року. Останні рази бачив [PERSON] на будівництві в середині літа 2017 року. Як відомо свідку, [PERSON] проживав разом з [PERSON] . Свідок [PERSON] дав показання суду про те, що [PERSON] він знає з дитинства, тому що вони були сусідами. [PERSON] проживав разом з [PERSON] . Свідок з [PERSON] працювали разом на будівництві, заробляли по 10-15\~тис.грн. в місяць. Крім цього [PERSON] отримував пенсію як інвалід армії. Гроші він витрачав на власні потреби, йому не потрібно було коштів від [PERSON] . Останні роки свого життя [PERSON] проживав по [ADDRESS] . Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. 13.01.2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Шлюб було розірвано 15.03.2011 року, проте надалі вони продовжували проживати однією сім`єю як чоловік та жінка до смерті [PERSON] . Ця обставина встановлена рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року у справі №127/17781/17. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно. Заповіту він не укладав, тому спадкоємці визначаються за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно з ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. 07.12.2017 року відкрито спадкову справу №36/2017 після смерті [PERSON] , 1979 року народження, який помер [INFO] , на підставі заяви про прийняття спадщини дружини померлого [PERSON] . Іншими спадкоємці за законом є : син померлого [PERSON] , [INFO] , який прийняв спадщину за законом, та мати померлого [PERSON] , 1959 року народження, яка від спадщини відмовилася. Враховуючи вищевикладене, позивач є спадкоємцем четвертої черги. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. На думку позивача, вона має право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, оскільки вона протягом тривалого часу опікувалась [PERSON] , матеріально забезпечувала його, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу та інвалідність потребував такої допомоги через свій безпорадний стан. Положеннями ч. 2 ст. 1259 ЦК України визначено дві складові зазначеної умови, обов`язкові для можливого одержання особою за рішенням суду права на спадкування разом зі спадкоємцем черги, що має право на спадкування попереду: - така особа, протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, - такий спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Позивачем вищевказані умови не підтверджені належними та допустимими доказами. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. [PERSON] не був людиною похилого віку. Його хвороби дозволяли йому самостійно пересуватися, обходити себе, працювати, тощо. Виписка із історії хвороби [PERSON] від 12.04.2017р. в п. 8 «Лікувальні і трудові рекомендації» не містить заборони працювати. Після звільнення з військової служби [PERSON] працював вантажником, охоронцем, будівельником. Відповідно отримував оплату своєї праці. Також [PERSON] отримував пенсію. А отже, забезпечував себе матеріально. Факт про те, що [PERSON] до останніх своїх днів працював, їздив за кермом, керував бригадою будівельників, привозив і забирав їх з об`єктів будівництва, контролював їх роботу, домовлявся за обсяг робіт і розрахунок із замовниками, а смерть його настала раптово, підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки. [PERSON] не був одинокою людиною, в нього були мати і сестра, інші родичі, друзі. Опіка та піклування щодо нього не призначались. До позовної заяви щодо захворювань спадкодавця [PERSON] додані: - пенсійне посвідчення [PERSON] , видане Управлінням Пенсійного фонду України 09.07.2008р., відповідно до якого йому призначена пенсія по інвалідності інвалід армії, І група; - дві виписки стаціонарного хворого [PERSON] про перебування у лікарні з 31.03.2016 р. та 19-20.07.2017р.; - титульний аркуш амбулаторної карти [PERSON] № 1-08; - виписка з медичної карти амбулаторного хворого № 01-08ГД [PERSON] , у якій зазначені діагнози (перелічені у позовній заяві), результати обстежень, лікувальні та трудові рекомендації. У таких медичних документах не зазначено про те, що [PERSON] перебуває у безпорадному стані. Не підтвердили цей факт і допитані в судовому засіданні свідки. Навпаки зі слів всіх свідків, [PERSON] до останнього дня свого життя працював, керував автомобілем, без сторонньої допомоги приїздив до лікарні для одержання курсу гемодіалізу, тобто був самодостатньою особою, здатний сам себе обслуговувати та забезпечувати, Позивач, зазначає про те, що матеріально забезпечувала [PERSON] , посилається на свій закордонний паспорт з відмітками про перетин кордону з Польщею з 10.05.2011р. по 26.04.2018р., заяву [PERSON] від 12.01.2015р. про намір доручити виконання праці позивачу у період з 10.04.2015р. до 10.08.2015р., з 28.09.2015р. до 20.11.2015р. та довідку про розмір отриманих грошових коштів у Польщі з 10.09.2012р. до 31.10.2012р. від [PERSON] в сумі 1440 злотих. Але, на переконання суду, такі документи не підтверджують те, що [PERSON] протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві [PERSON] . Позивач виїздила за кордон після розірвання шлюбу з [PERSON] 10.05.2011р. та продовжує їздити на роботу за межі України після його смерті. Доказів про отримані суми заробітку у Польщі за період 2012 по 2017 роки та витрачання їх на лікування [PERSON] , придбання для нього ліків, інших витрат саме на спадкодавця позивач не подала. Зміна черговості одержання [PERSON] рава на спадкування разом з неповнолітнім сином спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги за законом, суперечить його інтересам, про що зазначила представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради. Про рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017р. в справі №127/17781/17 відповідач [PERSON] дізналась з позовної заяви в цій справі №127/33142/19. Ссправа № 127/17781/17 за заявою [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю була розглянута без участі спадкоємця першої черги неповнолітнього сина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , про якого вищевказаним особам достеменно відомо. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~частин \~1-3\~ст.\~83\~ЦПК України\~сторони та\~інші учасники\~справи подають\~докази у\~справі безпосередньо\~до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву. Відповідно до\~частин 2\~і 3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6,\~п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобов`язані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~44\~ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові докази, проаналізуваши усні пояснення сторін та їх представників в судовому засіданні, показання свідків, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed