overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідачі являються її батьками. Вона постійно з 2008 р. проживає із бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і вона повністю знаходиться на її утриманні. Батьки проживають окремо і не забезпечують її матеріально. Просить стягнути з кожного відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, починаючи з подання позовної заяви та до її повноліття. Посилаючись на норми ст.ст. 79 - 81, 84 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить позов задовольнити. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги визнали, про що надали письмові заяви. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши додані матеріали та докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO]. і її батьками являються [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 4). З характеристики учня вбачається, що [PERSON], [INFO] навчається у 11-А класі Макіївської загальноосвітньої школи 1-ІІІ ступенів № 86 і її вихованням займається бабуся. (а.с.5). Відповідно до ст. 180 СК України батьки забов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідачі являються батьками позивачки. Вона постійно з 2008 р. проживає із бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і вона повністю знаходиться на її утриманні. Батьки проживають окремо і не забезпечують її матеріально. За таких обставин, суд вважає вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідачів на її користь на її утримання є обґрунтованими, частка заробітку кожного відповідача - 1/4 від його заробітку ( доходу ) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як аліменти на утримання однієї дитини. На підставі викладеного, ст. ст. 180-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON]В про надання права на побачення, в якій просить надати їй дозвіл на побачення із її дитиною [PERSON]. В позові зазначає, що заочним рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2013 року її було позбавлено батьківських прав відносно її дитини [PERSON], [INFO]. В квітні 2013 року дочка була віддана до Харківського обласного притулку для дітей, де вона перебувала до грудня 2013 року. З серпня 2013 року по грудень 2013 вона кожен тиждень відвідувала дочку. 10.07.2014 року їй стало відомо, що дочку віддали на виховання до прийомної сімї громадянці [PERSON] Вона бажає бачитися з дитиною, вважає, що це не матиме негативного впливу на дитину. Позивачка звертається до суду, просить надити їй право на побачення з дочкою. В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі. Відповідачка позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши думку сторін, перевіривши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серія 1-ВЛ № 201137 виданого 19.02.2002 року, матірю [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2013 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. З листа Служби у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту Харківської міської ради № 1876 від 10.07.2014 року вбачається, що [PERSON], [INFO] перебуває в прийомній сімї [PERSON] Відповідно до\~ст. 168 СК України мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Як встановлено судовим розглядом, побачення [PERSON] з дитиною [PERSON] не завдадуть шкоди її здоровю, життю та моральному вихованню. [PERSON] не заперечує проти побачень позивачки з дочкою, яка проживає в її сім*ї. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість надання права позивачці на побачення з дитиною [PERSON], в присутності [PERSON]. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Заявлені вимоги мотивує тим, що після смерті матері не може прийняти спадщину у звязку із тим, що пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини, так як після смерті матері перебувала у дуже важкому психологічному стані, а також у звязку із закінченням навчального вузу із подальшим вступом на магістратуру, близько 6 місяців перебувала то в Одесі то у Києві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про дату, місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не подала, тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення. Розглянувши матеріали справи, суд встановив такі факти: 03 березня 2017 року померла мати позивача [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт від 05 листопада 2007 року, згідно змісту якого належну їй на праві приватної власності двокімнатну квартиру № 7 (сім), що знаходиться в будинку № 8 (вісім) по вулиці Протасевича в місті Тернополі, заповіла [PERSON]. Відтак, в силу ст. 1223 ЦК України, спадкоємцем за заповітом майна [PERSON] є позивач. Позивач звернулась до нотаріальної контори з питанням оформлення спадщини, однак їй було повідомлено про пропуск встановленого законом строку на прийняття спадщини, та розяснене право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Аналіз досліджених судом доказів дозволяє зробити висновок, що [PERSON] пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини з поважних причин, у звязку з тим, що після смерті матері перебувала у дуже важкому психологічному стані, а також у звязку із закінченням навчального вузу із подальшим вступом на магістратуру, близько 6 місяців перебувала то в Одесі то у Києві, тому їй слід визначити додатковий строк один місяць для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що 24 вересня 2010 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 2513 та видано свідоцтво про шлюб серії 1-СГ №150381. Під час шлюбу в них народився син, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, тому що у них різні погляди на сімейне життя, спільне господарство не ведуть, спільним побутом не повязані. Подружні відносини між ними припинилися з березня 2017 року. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з мотивів викладених у ньому, просить такий задоволити та після розірвання шлюбу залишити прізвище «Ледневська». Відповідач позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечив. Відповідно до ст. 16 ч. 1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, проте згідно ст.13 ч.2 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з наявного у матеріалах справи свідоцтва про укладення шлюбу Серія І-СГ №150381 (а.с.3), сторони уклали шлюб 24.09.2010 року, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено актовий запис №2513. Від подружнього життя у сторін народився син: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія І-СГ № 419659 (а.с.5) Згідно ч.1 ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, які знайшли своє підтвердження у процесі розгляду справи, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого вони не підтримують подружніх відносин з березня 2017 року. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Крім того, згідно\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження формального шлюбу, у звязку з чим доцільно є такий розірвати, а позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 12 жовтня 1985 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. З листопада 2013 р. шлюбні відносини були припинені, через постійні сварки і скандали з різних побутових причин, непорозуміння у поглядах на життя, незабезпечення відповідача сім'ї матеріально, що зробило сумісне проживання неможливим. З того часу вони сумісного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї неможливе. Посилаючись на норми, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, про що надав письмову заяву. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 12 жовтня 1985 р. зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 3363, і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 6). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. [PERSON] та [PERSON] з листопада 2013 року припинили шлюбні відносини, не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не наполягає на змінені її прізвища на дошлюбне. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 22 вересня 2010 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. З червня 2013 р. шлюбні відносини були припинені, через постійні сварки і скандали з різних побутових причин, непорозуміння у поглядах на життя, зловживання відповідачем спиртними напоями, що зробило сумісне проживання неможливим. З того часу вони сумісного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї неможливе. Посилаючись на норми, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, про що надав письмову заяву. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 22 вересня 2010 р. зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1015, і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 4). Подружжя має малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. (а.с.5) Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. [PERSON] та [PERSON] з червня 2013 року припинили шлюбні відносини, не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не наполягає на змінені її прізвища на дошлюбне. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 24 вересня 2011 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. З травня 2013 р. шлюбні відносини були припинені, через постійні сварки і скандали з різних побутових причин, непорозуміння у поглядах на життя, зловживання відповідачем спиртними напоями, що зробило сумісне проживання неможливим. З того часу вони сумісного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї неможливе. Посилаючись на норми, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, про що надав письмову заяву. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 24 вересня 2011 р. зареєстрували шлюб у Донецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1094, і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 6). Подружжя має малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. (а.с.7) Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. [PERSON] та [PERSON] з травня 2013 року припинили шлюбні відносини, не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не наполягає на змінені її прізвища на дошлюбне. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 01 березня 1999 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу вони мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. З січня 2014 р. шлюбні відносини були припинені, через постійні сварки і скандали з різних причин, що зробило сумісне проживання неможливим. З того часу вони проживають окремо, мають різні бюджети, сумісного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї неможливе. Посилаючись на норми, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 01.03.1999 р. у міському відділі державної реєстрації актів громадянського стану м.Макіївки Донецької області, актовий запис № 243, і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 6). Від шлюбу подружжя має дитину: сина [PERSON], [INFO] Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. [PERSON] та [PERSON] з січня 2014 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка не наполягає на відновленні дошлюбного прізвища. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved