Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання спільної малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Свій позов мотивувала тим, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак [INFO] у них народився син [PERSON]. За їх спільною заявою, поданою до органу реєстрації актів цивільного стану, на підставі п.1 ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, відповідач визнав себе батьком [PERSON], про що свідчить запис у свідоцтві до народження останнього. Позивачка зверталася до відповідача з проханням матеріально підтримувати сина, сплачувати аліменти, так як сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, а малолітній [PERSON] проживає з відповідачкою, знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дитину, в добровільному порядку допомоги не надає. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина аліменти у розмірі 30% заробітної плати відповідача щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги змінила, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі, в розмірі 1 000 гривень щомісячно з дня звернення до суду до досягнення сином повноліття. Відповідач [PERSON] у судовому засідання змінені позовні вимоги, про стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, визнав в повному обсязі, пояснив, що він на даний момент офіційно не працює, бажає надавати кошти на утримання сина, він і на даний час по мірі можливості надає матеріальну допомогу своїй малолітній дитині. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні всі законні підстави для прийняття визнання позову відповідачем, виходячи з наступних підстав. Сторонами не заперечується та обставина, що вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON]. Відповідач визнав себе батьком [PERSON], про що свідчить запис у свідоцтві до народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 20.02.2015 року, в якому в графі «Батько» вказаний [PERSON] Позивач разом з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 13 жовтня 2015 року №1639, виданою Квартальним комітетом мікрорайону «Слов'янка». Позивач утримує дитину самостійно. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів(надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття. Згідно п. 17 Постанови вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. У цьому зв'язку судом встановлено, що відповідач по справі офіційно не працює, а тому аліменти з нього слід стягувати у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог та визнання відповідачем позову, суд вважає можливим встановити аліменти на рівні 1 000 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 16.10.2015 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved