Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Свеської селищної ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що починаючи з 2000 року по лютий 2013 року фактично проживала у вказаній квартирі зі своєю матір'ю, а після її смерті з вітчимом. Просить визнати за нею право власності на вказану квартиру за набувальною давністю. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що спірна квартира відноситься до державної власності, в квартирі на правах найму проживав [PERSON], який сплачував за квартиру по лютий 2014 року, помер [INFO] року. Позивач не має родинних відносин з [PERSON], має на праві власності іншу квартиру з 2006 року, де і проживала, про що свідчать комунальні виплати за споживання електроенергії, газу та води. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків [PERSON] та [PERSON], вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню виходячи з наступного: В судовому засіданні було встановлено, що згідно ордеру № 22 від 1975 року [PERSON] отримала квартиру [ADDRESS] , в якій також був прописаний [PERSON] - син, який помер [INFO] року (а.с.5,9). Спірна квартира не приватизована, знаходиться на балансі Свеської селищної ради (а.с.52,54,55). [PERSON] у 2000 році була прописана по [ADDRESS], з 2007 року була прописана та проживала [ADDRESS] де квартиру має на праві власності (а.с.4, 53). Згідно довідки(а.с.56-65) [PERSON] користується квартирою [ADDRESS] про свідчить платежі за споживання комунальних послуг, в тому числі отримує субсидію. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Однією з ознак володіння майном за правилами ст.344 ЦК України є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Згідно з ч.1 ст.395 ЦК України право володіння та право користування є окремими видами речових прав на чуже майно. Право володіння майном полягає в юридично забезпеченій можливості особи мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні. Згідно з ч.1 ст.398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. За змістом зазначеної правової норми набувальна давність поширюється на випадки фактичного незаконного володіння особою чужим майном, при цьому володілець не знав і не міг знати, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, за яких виникло володіння чужою річчю не давали сумніву щодо правомірності набуття права володіння цим майном. Згідно ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Як з'ясовано в судовому засіданні, договір найму на спірну квартиру з позивачем не укладався. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідач користувалась спірним приміщенням коли проживала її матір, а потім вітчим. Але користування спірною квартирою, де згідно матеріалів справи позивач фактично проживав в [ADDRESS], не є володіння. Судом не виявлено наявності сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю, що передбачено ст.344 ЦК України, а тому суд вирішив в відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed