Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власника та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так позивачка є власницею квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 11 грудня 2006 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Право власності підтверджується витягом з електронного реєстру прав власності на нерухоме майно 25.01.2007 року. Відповідачами по справі є син позивачки - [PERSON] , її невістка - [PERSON] , неповнолітній онуки позивачки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також повнолітні діти невістки від першого шлюбу - [PERSON] та [PERSON] . Позивачка стверджує, що відповідачі зареєстровані у її квартирі, але в квартирі не мешкають більше року, оскільки проживають в іншій квартирі. Позивачка також стверджує, що комунальні послуги за її квартиру ніхто із відповідачів не сплачує, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість в сумі 18500 грн.. Розмір пенсії позивачки складає 2900 грн. щомісячно, а тому вона не має можливості її погасити. Позивачка також посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу від 04 липня 2014 року відповідач [PERSON] купив для своєї сім`ї житловий будинок в [ADDRESS] , загальною площею 71,7 кв. м, житловою площею 60,4 кв.м.. На підставі викладеного, позивачка просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в здійсненні [PERSON] , прав власника, та визнати [PERSON] , 1973 року народження, [PERSON] , 1975 року народження, та їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2003 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 1996 року народження, [PERSON] , 1999 року народження, такими, що втратили право на житлову площу в квартирі [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, а також пояснила, що відповідачі в квартирі фактично не мешкають, комунальні послуги не сплачують, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість, яку вона не може погасити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Так вона пояснила, що дійсно вона деякий період не проживала з дітьми в квартирі, оскільки позивачка здавала квартиру в оренду. В той же час, вона має ключі від квартири, а також в квартирі зберігаються її речі та дітей. Вона також пояснила, що між нею та сином позивачки складні відносини, проте вона намагається зберегти сім`ю. Відповідачка заперечує проти визнання її дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки вони не мають іншого місця проживання. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В судове засідання вони подали заяву, згідно якої позовні вимоги не визнали у повному обсязі, проти відзиву на позов не подавали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В процесі підготовчого розгляду справи позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представники органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради в судове засідання не з`явились, згідно поданого клопотання просили справу розглянути справу з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 11 грудня 2006 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Право власності підтверджується витягом з електронного реєстру прав власності на нерухоме майно 25.01.2007 року. (а.с.13-14) Судом встановлено, що в квартирі зареєстровані позивачка [PERSON] , її син - [PERSON] , її невістка - [PERSON] , неповнолітні онуки позивачки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також повнолітні діти невістки від першого шлюбу - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . (а.с. 22) Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають більше одного року. Відповідач [PERSON] також в квартирі не проживає, що оскільки придбав для себе житловий будинок в [ADDRESS] , загальною площею 71,7 кв. м, житловою площею 60,4 кв.м.. Вищевказані факти підтверджуються актами від 01.07.2018р., 28.08.2019р. (а.с. 23-24) Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] - такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , оскільки вони не проживають в квартирі понад один рік без поважних причин. Судом також встановлено, що відповідачка [PERSON] дійсно деякий період не проживала з дітьми в квартирі, однак вона має ключі від квартири, а також в квартирі зберігаються її речі та дітей. Отже суд вважає, що вона не втратила зв`язок з жилим приміщенням, а тому позовні вимоги про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням не підлягають задоволенню. Суд також вважає, що позовні вимоги позивачки до неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] необхідно залишити без задоволення з наступних підстав. Так, ст. 6 СК України передбачено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Пунктом 1 ст. 16 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., редакція зі змінами схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р.встановлено, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Суд вважає, що оскільки неповнолітні онуки позивачки були зареєстровані та проживали в квартирі [ADDRESS] , як члени сім`ї власника квартири, а тому сам факт відсутності у квартирі їх батьків понад один рік, не може бути безумовною підставою для визнання дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Крім того, задоволення вищевказаних позовних вимог буде порушати права дітей на житло, а тому таки вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: partial