Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що 03 березня 2010 року в м.Конотоп Сумської області померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, на земельну ділянку, загальною площею 3,325 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 668979 від 04 грудня 2002 року. Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. Батько позивачки [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, про що подав відповідну заяву до нотаріальної контори. Прийнявши спадщину, позивачка звернулась до нотаріуса з питанням оформлення спадщини на вищевказану земельну ділянку, але у видачі свідоцтва про право на цю спадщину їй було відмовлено через наявність пошкоджень у Державному акті на право власності на землю. Відповідно до п.1 гл.8 розд.1 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження. Тому позивачка просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 3,3250 га., що має кадастровий номер 5920986000:05:001:0126, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 668979 від 04 грудня 2002 року в порядку спадкування за законом після смерті 03 березня 2010 року у м.Конотоп Сумської області матері [PERSON]. У судове засідання позивачка не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує ( а.с. 49). У судове засідання представник позивачки [PERSON], який діє на підставі довіреності, не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначив, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері 03.03.2010 року [PERSON] шляхом подання до нотаріуса в установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини, позовні вимоги з уточненими обставинами підтримує повністю, просить позов задовольнити ( а.с. 47). Представник відповідача - Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області у судове засідання не зявився, від відповідача надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги визнає повністю (а.с. 38). Оскільки сторони у судове засідання не зявились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 березня 2010 року у м.Конотоп Сумської області померла мати позивачки [PERSON] (а.с. 6-8). З архівноїї копії Державного акту на право приватної власності на земелю серії Р2 №668979 від 04.12.2002 року та копії витягу з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 08.06.2017 року № НВ-590549262017 вбачається, що мати позивачки - [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,325 га, що має кадастровий номер 5920986000:05:001:0126, яка розташована на території Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області ( а.с. 11-13, 48). Позивачкою надано також копію з оригіналу Державного акту на право приватної власності на земелю серії Р2 №668979 від 04.12.2002 року, який містить пошкодження в частині прізвища власника земельної ділянки та плану земельної ділянки, на оригіналі державного акту неможливо прочитати прізвище власника ( а.с. 9). З листа відділу Держгеокадастру в Буринському районі №34/6-17 від 01.03.2017 року вбачається, що видати дублікат даного Державного акту взамін зіпсованого неможливо у звязку з відсутністю таких повноважень згідно діючого законодавства, з цього приводу рекомендовано позивачці звернутися до суду (а.с. 15). З довідки Конотопської міської ради від 23.01.2017 року № 460 вбачається, що померла 03.03.2010 року [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в [INFO], на день її смерті з нею проживали та були зареєстровані донька (позивачка по справі) [PERSON], чоловік [PERSON] та онуки (а.с. 16). З копії спадкової справи №587/2010 після смерті [PERSON] вбачається, що позивачка 3 вересня 2010 року подала заяву до Конотопської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті 03.03.2010 року матері - [PERSON], чоловік померлої [PERSON] 03.09.2010 року продав до нотаріальної контори заяву про відмову від належної йому частини спадкового майна після смерті дружини [PERSON]. На частину спадкового майна позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.05.2015 року ( а.с. 40-44). Таким чином, позивачка [PERSON], яка згідно ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом, прийняла спадщину відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, оскільки протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Стаття 1218 ЦК України\~передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття\~\~спадщини\~\~і\~\~не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 126 ч. 1 ЗК України до 01.01.2013 року право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом. Частина перша статті 81 ЗК України визначає, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до\~ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З листа\~\~приватного нотаріусу Буринського районного нотаріального округу [PERSON]\~\~\~\~№ 511/01-16 від 17.05.2017 року вбачається, що нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право\~\~на спадщину на вищевказану земельну ділянку після померлої матері, оскільки правовстановлюючий документ Державний акт на право власності на земелю серії Р2 №668979 зіпсований, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину ( а.с. 19). Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має, що підтверджується копією спадкової справи №587/2010 та інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстав свідоцтва про право на спадщину) ( а.с. 28-29, 40-44). Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.9 ч.1\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка, яка прийняла спадщину, не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини та позбавлена іншої можливості захистити свої спадкові права, крім визнання її права власності на спадкове майно в судовому порядку. Законом України « Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17.07.1997 року» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.\~\~Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved