Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації та просила визнати незаконним п.2 Розпорядження №563 від 02.10.2013р. Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації «Про квартирний облік громадян, які проживають в Святошинському районі м.Києва» в частині відмови в прийнятті її на квартирний облік та зобов*язати Святошинську районну м.Києві державну адміністрацію прийняти її на квартирний облік з 02.10.2013р. [PERSON] обґрунтовувала позов тим, що у [INFO]. закінчила Національний університет «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого». До вступу в Академію вона постійно проживала в м.Херсоні. Згідно із рішенням Державної комісії по персональному розподіленню молодих спеціалістів від 23.02.2011р., її як молодого спеціаліста, було розподілено в іншу місцевість, а саме: до м.Києва, куди вона отримала направлення на роботу. На даний час вона проживає за місцем розподілу на роботу - в м.Києві і зареєстрована в гуртожитку Державного комунального підприємства національної Академії наук України за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що вона є особою, яка потребує поліпшення житлових умов за категорією позачергового надання житлового приміщення, оскільки проживає в гуртожитку, направлена на роботу за розподіленням і в іншу місцевість і та обставина, що вона не мешкає повних п*ять років в м.Києві, не може бути підставою для відмови їй у постановлені на квартирний облік, оскільки ці обмеження, визначені п.15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984р. №470, на її ситуацію не розповсюджуються, а порядок постановлення її на квартирний облік повинен регулюватися ст.46 ЖК України. Крім цього, зазначила про те, що заява розглянута у її відсутності, чим порушено її право на участь в розгляді спірного питання. Вважала, що п.2 Розпорядження №563 від 02.10.2013р. Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації «Про квартирний облік громадян, які проживають в Святошинському районі м.Києва» в частині відмови в прийнятті її на квартирний облік є незаконним та просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 3, 16 ЦК України. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення її житлових прав. Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також пояснила про те, що позивачка не вірно тлумачить матеріальний закон, зокрема, ст.34 ЖК УРСР не містить такої підстави для визнання громадянина таким, що потребує поліпшення житлових умов, як направлення на роботу в іншу місцевість; позивачка в порушення пункту 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984р. №470, на день звернення із заявою про постановлення її на квартирний облік не мала такої умови, як проживання і реєстрація в м.Києві 5 років і ситуація позивачки не є виключення із даного правила; відповідно до зазначеного пункту 15 Правил, без врахування цього строку правом постановлення на квартирний облік користуються громадяни щодо першочергового одержання жилих приміщень, а не позачергового, про яке вказує позивачка і ці черговості по своїй суті є різними; категорії осіб, яким жилі приміщення надаються у першочерговому порядку, регламентовані ст.45 ЖК УРСР і даний перелік не містить категорій громадян, які розподілені на роботу в іншу місцевість; громадянам, які направлені в іншу місцевість у порядку розподілу жиле приміщення надається поза чергою, про що вказано в ст.46 ЖК УРСР, тобто, для цього не потрібно бути особою, яка потребує поліпшення житлових умов, при цьому жилі приміщення надаються таким особам підприємствами, установами або організаціями, до яких вони були направлені на роботу і такі громадяни за правилами ст.47 ЖК УРСР включаються в окремий список. Крім цього, представник відповідача вважала, що [PERSON] не має статусу молодого спеціаліста в розумінні Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого постановою КМ України №9092 від 22.08.1996р., оскільки така особа повинна працевлаштуватися за місцем розподілу, однак позивачка згідно довідки Міністерства закордонних справ України не була працевлаштована за місцем направлення, а з 24.11.2011р. працювала у Міністерстві юстиції України, у зв*язку із чим положення ст.46 ЖК УРСР на неї, також, не розповсюджуються. У зв*язку із наведеним, просила в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в позові відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON]. в [INFO]. закінчила навчання на факультеті підготовки юристів для Міністерства Закордонних Справ України Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» за спеціальністю «Правознавство» і за конкурсом була направлена на роботу до МЗС України (а.с. 7 - копія супровідного листа, а.с. 8 - копія витягу з розпорядження, а.с. 9 - копія направлення на роботу №75 від 01.08.2011р.) Як вбачається з паспорту позивачки, з 23.03.2012р. вона є зареєстрованою в гуртожитку по [ADDRESS], а попереднє місце реєстрації мала в [ADDRESS] і в [ADDRESS] (а.с. 10, 32-33 - копія паспорту). Також, в справі є довідка по формі №3 від 14.04.2013р., де вказано, що [PERSON]. з 2012р. зареєстрована в гуртожитку по [ADDRESS], який належить Державному житлово-комунальному підприємству національної Академії наук України (а.с. 26 - копія довідки). 19.09.2014р. [PERSON]. зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на шлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с. 11 - копія свідоцтва про шлюб). 30.08.2013р. [PERSON]. звернулась до голови районної громадської комісії з житлових питань Святошинської районної в м.Києві держаної адміністрації із заявою про прийняття її на квартирний облік як таку, що направлена на роботу до м.Києва (а.с. 24-25 - копія заяви). Відповідно до довідки Міністерства юстиції України від 15.08.2013р., позивачка працює на посаді провідного спеціаліста відділу представництва інтересів держави в іноземних судах Управління представництва інтересів держави в міжнародних та іноземних судах Департаменту судової роботи з 19.10.2012р., а в Міністерстві юстиції України вона працює з 24.11.2011р. на посаді провідного спеціаліста (а.с. 27 - довідка від 15.08.2013р., а.с. 24 - текст заяви). В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження на ім*я позивачки (а.с. 28 - копія рішення від 20.08.2013р. державного реєстратора про відмову у надання інформації). У відповіді міністерства закордонних справ України від 08.10.2011р. на ім*я [PERSON] вказано про те, що на даний час конкурси на заміщення посад в апараті МЗК України не проводяться, у зв*язку із проведенням адміністративної реформи в Україні, а тому працевлаштування позивачки на даний час є неможливим (а.с. 30 - копія листа). Розпорядженням Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації №563 від 02.10.2013р. «Про квартирний облік громадян, які проживають в Святошинському районі м.Києва» [PERSON]. відмовлено в прийнятті на квартирний облік з підстави: відсутність 5 років проживання та реєстрації в м.Києві (а.с. 34 - копія розпорядження). Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Право громадян на одержання житлового приміщення передбачено ст.31 ЖК УРСР. В частині 1 ст.34 ЖК УРСР визначено перелік категорій громадян, які потребують поліпшення житлових умов, де в підпункті 6) до них віднесені громадяни, як проживають в гуртожитках. Відповідно до частини 2 цієї ж норми права, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень регламентуються Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984р. №470. У відповідності до пункту 15 цих Правил, на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які проживали і прописані у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків). Пунктом 5 Постанови №582 від 15.07.1985р. Київської міської ради народних депутатів та президії Київської міської ради профспілок «Про порядок застосування у м.Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» встановлено про те, що на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, постійно проживають та прописані у м.Києві не менше п*яти років. Цей строк не поширюється на випадки прописки другого з подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків. В даному спірному випадку, з документів, доданих позивачкою до заяви про прийняття її на квартирний облік за місцем проживання для отримання житлової площі від 30.08.2013р. вбачається, що вона була зареєстрована в м.Києві з 23.03.2012р., тобто, така вимога як проживання та прописка у м.Києві не менше п*яти років дотримана не була. В пункті 15 вказаних вище Правил передбачено про те, що громадяни, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті. При цьому перелік осіб, які віднесені до категорії тих, що мають право на першочергове надання ним жилих приміщень, зазначені в ст.45 ЖК УРСР, однак такої категорії як особи, які направлені у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість, не зазначено. Наведені вище норми матеріального закону і підзаконних актів свідчать про те, що позивачка не відноситься до тієї категорії осіб, які мають право на першочергове надання їм жилих приміщень. Що стосується осіб, які направлені у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість, то вони віднесені до категорії осіб, які мають право на позачергове надання їм жилих приміщень, про що закріплено в ст.46 ЖК УРСР і такі особи включаються до окремого списку (ч.3 ст.46 ЖК УРСР). Пункт 46 вказаних вище Правил передбачає, що жилі приміщення особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість, надаються за загальним правилом установами, організаціями, до яких вони направлені на роботу, а лише у випадках, передбачених законодавством, - виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів. Аналогічне правило передбачено в пункті 6 Постанови КМ України №255 від 02.03.1998р. «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість». Спірний випадок не містить виключеня із загального правила. Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затверджений постановою КМ України №992 від 22.08.1996р., відповідно до пункту 2 якої, випускники вищих навчальних закладів, яким присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою різних освітньо-кваліфікаційних рівнів і які працевлаштовані на підставі направлення на роботу, вважаються молодими фахівцями протягом трьох років з моменту укладення з ними трудового договору із замовником. З правового аналізу пункту 2 вказаного вище Порядку випливає висновок про те, що особа має статус молодого спеціаліста за умови працевлаштування на підставі направлення на роботу і при укладенні трудового договору із замовником. В даному спірному випадку, замовником направлення на роботу позивачки виступило МЗС України, однак, як вказано в самій заяві [PERSON] про прийняття її на квартирний облік за місцем проживання для отримання житлової площі, вона працює в Міністерстві юстиції України на посаді провідного спеціаліста з 24.11.2011р., що дає для суду підставу зробити висновок про те, що на час подання вказаної вище заяви, позивачка не мала статусу молодого спеціаліста в розумінні даного поняття згідно пункту 2 Порядоку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого постановою КМ України №992 від 22.08.1996р., що, також, свідчить про відсутність цієї умови для віднесення її до осіб, які мають право на позачергове надання їм житлової площі. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, не грунтованість їх на матеріальному законі та підзаконних актах, законність дій відповідача і необхідність відмови в позові. Крім цього, суд вважає за необхідне вказати про те, що позовна вимога про зобов*язання Святошинську районну в м.Києві державну адміністрацію прийняти позивачку на квартирний облік з 02.10.2013р. стосується дискредиційних функцій відповідача, у зв*язку із чим фактично виходить за межі повноважень суду. Та підстава, про яку вказувала позивачка, що заява про відмову постановити її на квартирний облік, розглянута у її відсутності, не може бути правовою підставою для скасування спірного розпорядження в його суті.

Outcome: dismissed