Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Богодухівської міської ради Харківської області, у якому просить: 1) зняти заборону відчуження житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , яка зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 3263883 від 29 травня 2006 року; 2) виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 29 травня 2006 року № 3263883. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що вона є власником будинку, розташованого по [ADDRESS] . На підставі ухвали Богодухівського районного суду Харківської області від 20 лютого 1998 року був накладений арешт на вказаний житловий будинок, про що Богодухівською державною нотаріальною конторою було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон за № 10 від 20 лютого 1998 року. Вказана ухвала суду була винесена в ході розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна. 10 червня 1998 року за заявою позивача зазначена цивільна справа була залишена без розгляду, однак Богодухівським районним судом Харківської області не було вирішено питання про зняття арешту з вказаного житлового будинку, який належав попередньому власнику [PERSON] . До цього часу на будинок накладено арешт, чим порушуються права позивача щодо розпорядження своєю власністю. У зв`язку з чим [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Пономаренко П.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Пояснили, що попередній власник спірного домоволодіння [PERSON] був вітчимом позивачки, між ним та [PERSON] існував судовий спір щодо права власності на домоволодіння [ADDRESS] . В рамках вказаного спору Богодухівським районним судом 20.02.1998 було накладено арешт на вказане нерухоме майно. Згодом спір між позивачем та [PERSON] було урегульовано мирним шляхом, цивільну справу судом було закрито у зв`язку з відмовою [PERSON] від позову, однак, арешт з домоволодіння знято не було. У свою чергу, [PERSON] у 1998 році подарував позивачці одну другу частину будинку [ADDRESS] , а іншу половину будинку з надвірними будівлями позивачка успадкувала після смерті [PERSON] у 1999 році. Враховуючи викладене, позивач зазначає, що є повним власником вказаного домоволодіння, однак, позбавлена можливості реалізувати свої права власника у зв`язку з наявністю арешту на вказане вище майно, який наразі втратив актуальність, проте, залишається зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Представник відповідача Богодухівської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що не заперечує проти позову. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на наведену норму, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. У судовому засіданні судом, за клопотанням позивача, було допитано свідка [PERSON] , [INFO] , яка пояснила, що є рідною сестрою [PERSON] . [PERSON] був їх вітчимом, з ним у [PERSON] та [PERSON] існував судовий спір, який наразі вичерпано. [PERSON] помер, його спадкоємцем є [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] відмовилася від спадщини [PERSON] у вигляді домоволодіння [ADDRESS] на користь [PERSON] . Спір між сестрами щодо володіння, користування і розпорядження домоволодінням [ADDRESS] відсутній. Враховуючи викладене, не вбачає підстав для подальшого існування арешту, накладеного на вказане домоволодіння Богодухівським районним судом. Вважала, що арешт був знятий судом автоматично, одночасно із закінченням розгляду справи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини. [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , площею 92,6 кв.м., про що свідчать наявні в матеріалах справи копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17976612 від 11.06.1997, виданого Комунальним підприємством «Богодухівське бюро технічної інвентаризації», та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 215466702 від 08.07.2020 (а.с. 9, 33-34). Право власності на одну другу частину вказаного будинку [PERSON] набула на підставі договору дарування від 16.06.1998, згідно з яким [PERSON] (дарувальник) подарував [PERSON] (обдаровуваний) одну другу частину житлового будинку зі службовими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що складається з жилого будинку, жилою площею 42,3 кв.м., розташованому на земельній ділянці 1342 кв.м., при цьому будинку є два сараї, льох, уборна, паркан, ворота. Як зазначено у договорі дарування, ця частина будинку належала [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право особистої власності від 11.05.1998, зареєстрованого в Бюро інвентаризації за № 1690 у книзі № 19 (а.с.5). Право власності на другу половину вказаного будинку позивачка набула в порядку спадкування, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 08.05.2007, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем майна, зазначеного у заповіті [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з однієї другої частини житлового будинку за [ADDRESS] , житлової площі 42,3 кв.м., загальної площі 78,5 кв.м., розташованого на земельній ділянці з фонду запасу земель міської ради. При цьому будинку є службові будівлі та споруди : сарай, літня кухня, погріб, гараж, вбиральня, літній душ, ворота, паркан, водопровід, вигрібна яма, паркан (є самовільно збудована веранда, яка підлягає узаконенню). Як зазначено у свідоцтві, ця одна друга частина будинку належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Богодухівською міською радою 11.05.1998, право власності на яку зареєстровано комунальним підприємством «Богодухівське БТІ» запис № 1690 у книзі № 19, реєстраційний номер 17976612 (а.с.6). Таким чином, наразі [PERSON] є одноосібним власником домоволодіння за адресою : [ADDRESS] , що складається з житлового будинку з надвірними (службовими) будівлями, яке раніше належало [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить надана позивачкою копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.01.1999 (а.с.8). Судом встановлено, що у провадженні Богодухівського районного суду Харківської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про продовження строку на прийняття спадщини та визнання права власності на частину будинку з надвірними будівлями. В рамках розгляду даної справи Богодухівським районним судом Харківської області було накладено арешт на домоволодіння, розташоване за адресою : [ADDRESS] , яке на той час належало [PERSON] , про що свідчить копія листа Богодухівського районного суду від 20.02.1998 № 10 на адресу Богодухівської державної нотаріальної контори. Вказаним листом, копія якого була надана на виконання ухвали суду Харківським обласним державним нотаріальним архівом (а.с. 30-31), було повідомлено державного нотаріуса про накладення арешту на вказане домоволодіння та заборонено проведення будь-яких нотаріальних дій [PERSON] .. Як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 215469232 від 08.07.2020, на домоволодіння [ADDRESS] накладено арешт, зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 29.05.2006 за № 3263883 (перенесений із Єдиного реєстру заборон за № 10 від 20.02.1998), відомості про суб`єктів обтяження (особа, майно/права якої обтяжуються) [PERSON] (а.с.7). Як зазначено в листі Харківського обласного державного нотаріального архіву від 09.09.2020 № 2636/01-21, наданого у відповідь на ухвалу суду, обтяження № 3263883 від 29.05.2006 зареєстроване Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області. За наявними в архіві даними, згідно з документами фонду № 101 «Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області» в справі «Розпорядження по накладенню заборони і зняття її, відчуження нерухомого майна, том № 1»за 1998 рік виявлено інформацію про реєстрацію заборони відчуження під № 10 від 20.02.2000 на майно [PERSON] (а.с. 30). Судом було витребувано з архіву Богодухівського районного суду Харківської області копію ухвали про накладення арешту на домоволодіння [ADDRESS] в рамках розгляду вказаної справи, однак, відділом документообігу суду було повідомлено, що відповідно до переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, справа за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] «про продовження строку на прийняття спадщини та визнання права власності на частину будинку з надвірними будівлями по спадщині та як забудовник» знищена (а.с. 39). Також на запит суду з архіву було надано копію ухвали від 10.06.1998, якою провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] «про продовження строку на прийняття спадщини та визнання права власності на частину будинку з надвірними будівлями по спадщині та як забудовник» - закрито, у зв`язку з відмовою позивачів від позову (а.с. 40). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Зі змісту копії листа Богодухівського районного суду від 20.02.1998 № 10 на адресу Богодухівської державної нотаріальної контори вбачається, що арешт на майно [PERSON] було накладено саме з метою забезпечення цивільного позову (а.с. 31). Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України). З наведеного вбачається, що забезпечення позову це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод і законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів та покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Верховного Суду від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову». Як зазначалось вище, у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про продовження строку на прийняття спадщини та визнання права власності на частину будинку з надвірними будівлями було ухвалено рішення, яким закінчено розгляд справи ухвалу про закриття провадження у справі від 10.06.1998. Разом з тим, арешт, накладений Богодухівським районним судом Харківської області в рамках цивільної справи за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , не був скасований судом, наразі є чинним та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Як встановлено судом з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, єдиним власником домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] , будь-які спори щодо права власності на це майно відсутні, що також підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON] . Отже, заходи забезпечення позову у вигляді арешту на нерухоме майно будинок [ADDRESS] , накладеного в рамках розгляду вказаної вище справи, втратили свою актуальність та підлягають скасуванню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2)\~визнання правочину\~недійсним; 3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом частини 2 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для скасування реєстрації обтяження є, в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Враховуючи, що особа, на майно якої накладався арешт [PERSON] помер, його спадкоємцем є позивачка по справі, беручи до уваги, що провадження у справі, в рамках якої накладено арешт, було закрито судом, спір щодо права власності на будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , наразі відсутній, суд дійшов висновку, що необхідність у забороні відчуження нерухомого майна відпала, існування цього обтяження не відповідає вимогам закону та порушує права власника на розпорядження майном. Виходячи з\~вищевикладеного,суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved