Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 01 вересня 2007 року між нею, громадянкою України [PERSON] (до шлюбу прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], та відповідачем громадянином України [PERSON], [INFO], був укладений шлюб, зареєстрований Новоселецькою сільською радою, Перечинського району, Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 01 вересня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 02. Вказує, що за час перебування в шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Зазначає, що вони проживали повноцінною сімєю, однак протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Чоловік перейшов жити до своїх батьків у с. Новоселиця, Перечинського району. І до цього моменту в них виникали сімейні непорозуміння, але після таких подій вважає, що про жодне примирення чи збереження сімейних відносин мова йти не може. Пояснює, що фактично з цього часу шлюбні та сімейні відносини між нею та чоловіком припинені, налагодити спільне життя неможливо. Тому вона з чоловіком проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, фактично шлюбні відносини між ними припинені. Їхня спільна донька перебуває на її утриманні та вихованні. Жодної участі у вихованні доньки чоловік не бере, морально сім'ю не підтримує, матеріально не допомагає. Також зазначає, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на виховання дітей. Через різні характери між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй та дитині душевні страждання. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливі. Стверджує, що за наведених обставин їхній з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе. Сім'я фактично розпалась, в зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їхнього розлучення. Майнових спорів між ними немає. Зазначає, що обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу саме в такий спосіб, - немає. Просить суд не надавати строку для примирення. На підставі викладеного просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. 17.08.2018 року через канцелярію суду зареєстровано відзив відповідача у справі [PERSON], з якого вбачається, що в останні роки у їхніх відносинах з дружиною почали виникати непорозуміння, сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбних відносин. Зазначає, що зараз він і позивачка проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, близьких стосунків не підтримують. Майнових спорів між ними немає. Вважає, що подальше збереження сімейних відносин між ними неможливе. Однак, вказує, що твердження позивачки, що їхня спільна донька перебуває на її утриманні та вихованні, що він як батько жодної участі в її вихованні не бере, морально та матеріально не допомагає нічим не доведені, вказана інформація не відповідає дійсним обставинам справи. Стверджує, що у їхній сім'ї, яка на жаль розпалася, питаннями догляду, піклування, в тому числі виховання дитини, більше доводилося займатися йому, ніж дружині. 02.10.2018 року через канцелярію суду зареєстровано відповідь відзив, подану представником позивача [PERSON], з якої вбачається, що так як відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив факт припинення між ними фактичних шлюбних відносин та також вважає, що збереження сімейних відносин між ними неможливе, просить суд шлюб між позивачкою та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак разом з відповіддю на відзив представник позивача [PERSON] подав через канцелярію суду 02.10.2018 року клопотання про проведення підготовчого судового засідання за відсутності позивача та його представника. Зазначив, що позовні вимоги вони підтримують, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, однак, 02.10.2018 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, в заяві зазначив, що позов про розірвання шлюбу визнає, так як вони з дружиною не проживають разом. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2007 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON]), було укладено шлюб, який зареєстровано у Виконкомі Новоселицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 01.09.2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 02, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ №022906, виданим 01.09.2007 року Виконкомом Новоселицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ №098870, виданого 02.04.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, де її батьками значаться сторони у справі [PERSON] та [PERSON]. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем та не бажає з ним проживати. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін не заявлено. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 352,40 грн. судового збору.

Outcome: approved