Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Генічеської міської ради, в якому просила визнати договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Генічеська між Генічеською міською радою та [PERSON] укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії у запропонованій редакції. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належать 9/100 частин магазину-кафе-бару, розташованого у м. Генічеську по вул. Леніна,25. Оскільки позивач виявив бажання провести реконструкцію вказаного обєкту, тому у відповідності до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», позивач зобовязана взяти участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Позивач неодноразово зверталась до Генічеської міської ради з метою укладення відповідного договору, проте відповідач постійно ухиляється від підписання договору, що й стало підставою звернення до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідач не зважаючи на вимоги діючого законодавства та рішення суду, яким зобовязано відповідача укласти договір, вказаних вимог не виконує, чим порушує права позивача. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що запропонований позивачем договір не може бути укладений, оскільки він не містить усіх істотних умов договору, так як рішенням сесії не визначено відсоток від загальної кошторисної документації, який необхідно сплатити до бюджету міста. Визначений на власний розсуд позивачем розмір пайової участі на рівні 10 % не може вважатись достатньою підставою для укладення договору. Просила у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 06 березня 2014р., належить 9/100 частки магазину-кафе-бару, розташованого у м. Генічеську по вул. Леніна,25. Позивачем було прийнято рішення про проведення реконструкції обєкту під магазин, на підставі чого Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області зареєстрована Декларація про початок виконання будівельних робіт від 10 листопада 2015р. за № ХС082153130054. На виконання приписів ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та рішення Генічеської міської ради за №249 від 25 листопада 2011р. «Про затвердження порядку про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури м. Генічеська», позивач звернувся до Генічеської міської ради для укладання договору про пайову участь, однак в його укладенні було відмовлено. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області у справі №653/1008/16-ц від 13 червня 2016р., відповідача було зобовязано укласти з позивачем договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Генічеська. 16 листопада 2016р. позивачем повторно направлено до Генічеської міської ради для виконання рішення суду, та для підписання два примірника договору про пайову участь, однак станом на 26 грудня 2016р. підписаний примірник договору відповідачем не направлено на адресу позивача. Згідно листа за №02.08.14-1107 від 03 січня 2017р., за підписом міського голови [PERSON], адресованого [PERSON], вбачається, що її звернення щодо укладення договору про пайову участь розглянуто; питання щодо укладення договору виносилось на розгляд сесії Генічеської міської ради, проте не набрало необхідної кількості голосів. Крім того повідомлялось, що у звязку з відсутністю затвердженого відсотку пайової участі у розвитку інфраструктури міста не має можливості укласти договір, оскільки не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Надаючи праву оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне. Стаття 11 ЦПК України\~вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статті\~10,60 ЦПК України\~покладають обов'язок доведення обставин, які є підставою для вимог або заперечень, на сторони. Відповідно до\~ст. 40 Закону України «Про регювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12.03.2011 року, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Як встановлено пп. 5 п. а) ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах обєктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища. На виконання положень\~ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~рішенням XIV сесії VI скликання Генічеської міської ради від 25 листопада 2011 року №249 затверджено Порядок про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної інфраструктури м. Генічеська» (далі Порядок). Відповідно до п.6.1 вказаного Порядку розмір пайової участі замовника у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста встановлюється індивідуально на сесії міської ради для нежитлових будівель або споруд до 10% від загальної кошторисної вартості обєкта. Згідно п.9.1 вказаного Порядку, договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста укладається не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію. Пунктом 9.2.1 вказаного Порядку визначено істотні умови договору,: це розмір пайової участі затверджений сесією міської ради; строк (графік) сплати пайової участі; відповідальність сторін. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зі змісту даної статті випливає, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6\~Цивільного кодексу України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У судовому засіданні було встановлено, що рішення сесії відносно встановлення розміру пайової участі [PERSON] у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Генічеська не приймалось. Абзацом 2 ч. 3\~ст. 6 Цивільного кодексу України\~встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. З наданих у судовому засіданні пояснень учасників процесу вбачається, що позивач на власний розсуд розрахував величину розміру пайової участі у розмірі 300 грн. (розраховано з максимальної величини розміру пайової участі 10% ), яку запропонував сплатити до спеціального фонду. У той же час, відповідач не погоджується з вказаним розрахунком, оскільки сесію міської ради не встановлено відповідний відсоток пайової участі, та й взагалі розрахована сума є заниженою, та не відповідає дійсним техніко-економічним показникам. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що є підстави вважати, що розмір пайової участі, який був визначений позивачем в односторонньому порядку, не відповідає положенням чинного законодавства, що у свою чергу свідчить про не досягнення згоди між сторонами з усіх істотних умов договору. \~\~ Посилання позивача на правову позицію викладену Верховним Судом України у постанові від 10 жовтня 2012 року (справа №6-110цс12), суд вважажає не доречним, оскільки у даному випадку, не оспорюється право позивача на укладення договору, а відсутня сама згода щодо усіх істотних умов договору, у звязку з чим у суду відсутні підстави для захисту прав позивача на підставі пункту 1 частини 2\~статті 16 Цивільного кодексу України\~\~шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбаченим нормативним актом обов'язкової дії. Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача як на підставу задоволення її позовних вимог на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 13 червня 2016р., оскільки питання примусового виконання рішення суду вирішуються в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», та розділом VII ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed