Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], опікуном якої вона є, до [PERSON], в якому просила усунути останню від права на спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], що помер 20.07.2014 року, скасувавши видане в.о. державного нотаріуса Долинської міської державної нотаріальної контори [PERSON] свідоцтво про спадщину за законом від 26.02.2016 року, зареєстроване в реєстрі за номером № 91, спадкова справа № 270/2014, в частині що стосується [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що 20.07.2014 року помер [PERSON], внаслідок чого його дочка [PERSON], [INFO], мати якої померла ще в 2006 році, залишилась сиротою. З метою захисту прав дитини, батьки якої померли, розпорядженням Коломийської РДА № 274 від 02.09.2014 року її призначено опікуном над її двоюрідною сестрою [PERSON] та житлом останньої, що знаходиться по вул. Грушевського, 19/18 в м.Долина Івано-Франківської області. На час смерті батька його дочка [PERSON] постійно проживала з ним та відповідно до чинного законодавства є спадкоємцем першої черги за законом і фактично вступила в користування спадковим майном. Крім неї, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори також звернулась дружина померлого [PERSON] Однак, остання ще з 2012 року припинила спілкування з спадкодавцем, який через тяжку хворобу і стан здоровя потребував постійного піклування, не міг самостійно ходити та перебував у безпорадному стані. Відповідачка ніякої допомоги ні спадкодавцю, ні його дочці не надавала та виїхала за кордон, залишивши чоловіка, який потребував сторонньої допомоги, в безпорадному стані. [PERSON] вирішив подати на розлучення і з цією метою дав доручення адвокату [PERSON], але розлучитись не встиг, тому що помер. Оскільки [PERSON] умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцю [PERSON], який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані та потребував від неї такої допомоги, останню слід усунути від права на спадкування за законом, в звязку з чим вона звернулась в суд з даним позовом. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала повністю, зіславшись на вищевикладені обставини та просила їх задоволити. Представник відповідачки за довіреністю від 02.09.2015 року [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов не визнали, пояснивши, що [PERSON] з 2009 року є дружиною померлого спадкодавця [PERSON] і у відповідності до закону успадкувала свою частку спадкового майна після його смерті. Відповідачка за згодою чоловіка в липні 2013 році поїхала на заробітки в Італію, оскільки йому були потрібні кошти на лікування. З Італії вона висилала чоловікові гроші, одяг та продукти харчування, тобто матеріально йому допомагала. Останній іншої допомоги від дружини не потребував, оскільки з ним проживав його товариш, який йому в усьому допомагав. Безпорадний стан відповідача не підтверджено медичними документами, так як він до лікарів не звертався. Також він ніколи не був лежачим. Оскільки відповідачка не ухилялася від надання допомоги спадкодавцю [PERSON], то відсутні підстави для усунення її від права на спадкування. Просили в позові відмовити. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ч.5 ст. 1224\~ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом п.6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»,\~факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. В пункті 4 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії І-НМ № 128595, виданим Долинським відділом РАГС Івано-Франківської області (а.с. 4). Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 199507 від 06.11.2014 року (а.с. 8), [PERSON] помер 20.07.2014 року. Розпорядження Коломийської РДА Івано-Франківської області № 274 від 02.09.2014 року (а.с. 12) підтверджує, що [PERSON] призначено опікуном над її неповнолітньою сестрою [PERSON], [INFO] та житлом останньої, що знаходиться по вул. Грушевського, 19/18 в м.Долина Івано-Франківської області. В судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на ? частку квартири [ADDRESS], що належала йому у відповідності до свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з рішенням виконкому Долинської міської ради № 90 від 24.02.2005 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 87, спадкова справа № 300/2006 (а.с. 9,13). Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 91, спадкова справа № 270/2014 (а.с. 10), спадкоємцями майна померлого спадкодавця [PERSON] в рівних частках є його дружина [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] перебував у безпорадному стані через тяжку хворобу, в зв»язку з чим потребував від відповідачки допомоги та догляду. Даний факт підтверджується, зокрема, актом обстеження матеріально-побутових умов сім»ї [PERSON], складеним 09.10.2013 року комісією в складі представника Служби у справах дітей Долинської РДА Івано-Франківської області та оперуповноваженого Долинського РВ УМВС (а.с. 11), в якому зазначено, що [PERSON] в зв»язку з хоробою не може здійснювати догляду за своєю неповнолітньою дочкою [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що в останній рік життя в зв»язку з хворобою [PERSON] не міг самостійно ходити, квартиру практично не покидав і потребував постійного стороннього догляду, який його дружина не надавала, оскільки покинула його та поїхала за кордон. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з квітня 2012 року допомагав [PERSON], з яким давно товаришував, оскільки останній важко хворів і не міг сам забезпечувати свої природні потреби, а дружина його не доглядала, постійно його сварила та проклинала, а влітку 2013 року покинула та виїхала за кордон. Спочатку він приходив 2-3 рази на тиждень, прибирав та варив їсти, а з лютого 2014 року перейшов до нього жити, оскільки [PERSON] був дуже хворий, вже зовсім не міг ходити, навіть не міг піти в туалет. Відповідачка знала про тяжкий стан свого чоловіка, але нічим йому не допомагала, ніяких коштів не висилала і сама жодного разу не приїжджала. [PERSON] хотів з нею розлучитися і так як через хворобу не міг ходити, то дав відповідне нотаріальне доручення адвокату [PERSON], однак останній за життя не встиг це оформити. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є професійним адвокатом і в травні 2014 року [PERSON], якого він добре знав, попросив його допомогти розірвати шлюб з його дружиною, яка перебуває за кордоном. Це прохання мотивував тим, що одруження з відповідачкою було помилкою, оскільки остання до нього завжди погано ставилася та покинула під час важкої хвороби. На той час [PERSON] був дуже хворий і не міг ходити. Він не встиг подати позов до суду, так як потрібно було отримати оригінал свідоцтва про шлюб, якого в [PERSON] на руках не було, а останній менш ніж за 2 місяці помер. Показання свідка [PERSON] підтверджуються довіреністю від 21.05.2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованою в реєстрі за номером № 768 (а.с. 47), а також їх підтвердила свідок [PERSON], яка пояснила, що проживала неподалік від [PERSON] і їй відомо, що останній хотів розлучитися з дружиною, яка до нього дуже погано ставилася і залишила в безпорадному стані, виїхавши за кордон та з цією метою дав довіреність адвокату [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він є племінником померлого [PERSON] Десь влітку 2014 року останній подзвонив, що дуже хворий, погано себе почуває і він приїхав та відвіз його в Коломийську лікарню. [PERSON] був дуже худий, виснажений, не міг ходити, тому він на руках ніс його до автомобіля. Про те, що [PERSON] тяжко хворів і 20.07.2014 року помер в Коломийській ЦРЛ, свідчить видана даним медичним закладом медична картка стаціонарного хворого № 8651 (а.с. 50-54). Таким чином вищенаведеними доказами підтверджується, що спадкодавець [PERSON] перебував в безпорадному стані, тобто був неспроможний своїми силами через тяжку хворобу фізично самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку чим потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Одночасно судом встановлено, його дружина [PERSON] умисно ухилилася від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, що проявилося в тому, що вона залишила його одного з неповнолітньою дитиною та виїхала на заробітки за кордон. При цьому суд критично оцінює показання представника відповідачки про те, що вона виїхала за кордон за згодою чоловіка, щоб заробити гроші на його лікування, оскільки вони є голослівними, нічим не підтверджені і спростовуються вищенаведеними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] мав досить високу пенсію і додаткових коштів не потребував, про що в судовому засіданні ствердили свідки [PERSON] та [PERSON], які були близькими друзями сім»ї [PERSON], а також свідчать відповіді на запит суду Долинського об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (а.с. 35,38). Також допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила, що вона є рідною сестрою [PERSON] і тривалий час перебуває на заробітках в Італії та постійно висилала братові посилки і гроші. Його дружина жодного разу посилок не висилала, а сама просила, щоб брат вислав їй «матрьошки» та цукерки. Неповнолітня [PERSON] також суду пояснила, що [PERSON] споювала її батька, дуже погано ставилася до них і нічим їм не допомагала, ніяких посилок не висилала. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] умисно ухилиласявід надання допомоги своєму чоловікові спадкодавцеві [PERSON], який через тяжку хворобу був у безпорадному стані і це ухилення пов'язане з її винною поведінкою, тому що вона усвідомлювала свій обов'язок, як дружини, надавати таку допомогу, мала можливість його виконувати, але не вчиняла для цього жодних дій, виїхавши за кордон та жодного разу не провідавши хворого чоловіка. Вищенаведені докази свідчать про свідомий характер дій відповідачки, а значить і про її вину в ненаданні допомоги померлому чоловікові. При цьому суд вважає, що для вирішення цієї справи не має значення те, що спадкодавцеві надавала допомогу інша особа (його товариш [PERSON]О.), оскільки, по-перше, в\~ст. 1224 ЦК України\~мова йде про обов'язок, тобто активне ініціативне ставлення спадкоємця до надання допомоги спадкодавцеві, по-друге, відповідачка знала про те, що [PERSON] потребує сторонньої допомоги, усвідомлювала свій подружній обов»язок надавати таку допомогу, мала можливості для надання цієї допомоги, однак свідомо ухилилася від виконання встановленого законом обов'язку. При цьому суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вони жодним чином не спростовують вищевикладених висновків суду. За таких обставин суд приходить до висновку, що даний позов слід задоволити та усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], що помер 20.07.2014 року, скасувавши видане в.о. державного нотаріуса Долинської міської державної нотаріальної контори [PERSON] свідоцтво про спадщину за законом від 26.02.2016 року, зареєстроване в реєстрі за номером № 91, спадкова справа № 270/2014, в частині що стосується [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст.\~1224, 1261 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»,\~[PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,

Outcome: approved