Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи тим, що з 25 січня 2017 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Причиною розпаду сім'ї позивачка вказує те, що спільне життя з відповідачем не склалось практично зразу після реєстрації шлюбу, причиною чому стала різниця характерів, різне розуміння обов'язків між ними як подружньої пари, відсутність взаєморозуміння і довіри. Також позивачка просить відновити її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак її представник надав суду заяву, де позов підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини відсутності суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі вимог ст.ст.158, 169, 224 ЦПК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.01.2017 року, сімейно-шлюбні відносини не підтримують, не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має, тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу за проханням позивача суд вважає можливим відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову до суду в розмірі 640,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved