Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з указаною позовною заявою, мотивуючи позовні вимоги тим, щоїй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконкомом Руськополянської сільської ради від 05.02.2021 р. № 317 в будинку [ADDRESS] крім членів сім`ї позивача зареєстровані громадяни (знайомі позивача, які не є родичами): [PERSON] , 1986р.н. та [PERSON] , 2015 р.н. Однак, [PERSON] разом зі своєю неповнолітньою дочкою, [PERSON] , 2015 р.н. з моменту реєстрації, 2017 року, не проживали в житловому приміщенні, що належить позивачу і не проживають на даний момент, свої речі там не зберігали, комунальні послуги ні разу не сплачували, житлом не користувалися, про що складено акт обстеження №б/н від 05.02.2021 року. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позивач позбавлена можливості продати власне приміщення. Місце постійного проживання відповідачів позивачу невідоме. Добровільно відповідачі виписатися з житлового будинку, що належить позивачу, грубо відмовилися. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав. Позивач вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад пів року без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому вона, як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] та її неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Судові витрати по справі стягнути з відповідача. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 21.05.2021 року відповідачам був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалося на адресу місця реєстрації. Відповідачі у визначений судом термін відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подали. Від служби у справах дітей виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області письмових пояснень та клопотань не надходило, хоча про розгляд справи повідомлено належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштової кореспонденції. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 262515289 від 22.06.2021 року, позивачу на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу № 2-664 від 18.04.2007 року, посвідчений Черкаською районною державною нотаріальною конторою. Згідно витягу з рішення Руськополянської сільської ради № 78-3/VI від 10.09.2015 року, вулицю Карла Маркса перейменовано на Покровську. Відповідно до акту обстеження житлового будинку у [ADDRESS] від 05.02.2021 року, власником вказаного домоволодіння є [PERSON] . У вказаному домоволодінні зареєстровані, але не проживають з травня 2017 року знайомі власниці - [PERSON] [INFO] та її дочка - [PERSON] [INFO] . Їхніх особистих речей у домоволодінні немає, ніяких зв`язків з ними власниця не підтримує, теперішнє їхнє місце проживання невідоме. Відповідно до довідки, виданої Руськополянською сільською радою Черкаського району Черкаської області № 317 від 05.02.2021 року, у домоволодінні за адресою [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , зареєстровані: чоловік - [PERSON] [INFO] , дочка - [PERSON] [INFO] , син - [PERSON] [INFO] , не родич - [PERSON] [INFO] , не родич - [PERSON] [INFO] . Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі вище вказаних обставин, суд вважає, що [PERSON] , оскільки остання зареєстрована за вищезазначеною адресою є такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку по [ADDRESS] . Що стосується позовної вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі, оскільки неповнолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що [PERSON] не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт непроживання [PERSON] у спірному домоволодінні не є безумовною підставою для позбавлення права користування цим житлом. Позивачем не надано доказів того, що реєстрація дитини за адресою належного їй майна перешкоджає позивачу у користуванні належним їй майном, порушує права останньої, вона не може розпорядитись вказаним будинком тощо. Підстава, на якій місце проживання дитини було зареєстрованим в спірному житловому приміщенні, у судовому порядку не оспорюється, крім того суду не надано належних доказів, що реєстрація дитини у будинку здійснена без згоди позивача. Посилання позивача на те, що реєстрація дитини обмежує її права є необґрунтованою, оскільки під час розгляду справи судом не було встановлено наявності перешкод у користуванні позивачем своєю власністю та порушення її прав, що є визначальним для захисту її прав, зокрема суду не надано доказів того, що позивач має намір відчужити будинок та зверталась до органу опіки та піклування для отримання відповідної згоди. Верховний Суд у постанові № 759/19394/15-ц від 27.12.2018 року зазначив, що через свій вік дитина не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування житлом. Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 210/1857/15-ц (провадження № 61-9505св18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 592/1521/17 (провадження № 61-17115св18). Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині позбавлення права користування житловим приміщенням [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки суперечать інтересам дитини. Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача на її користь. На підставі ст. ст. 317, 386, 391, 405 ЦК України, ст.71 ЖК України,

Outcome: partial