Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду позовом до [PERSON], Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю співвідповідача: Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області в особі реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання прав забудовника. Позовні вимоги мотивує тим, що є вона спадкоємницею за померлим 04.07.2012 року своїм батьком [PERSON], за яким успадкувала, з урахуванням трьох інших спадкоємців, 1/4 частину належної померлому земельної ділянки загальною площею 0,10 га по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді. Вважає, що до спадкової маси за померлим [PERSON] входив також незакінчений будівництвом житловий будинок по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді, успадкований ним після смерті своєї матері [PERSON] згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 15.11.2005 року. Забудовниками житлового будинку по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді був її дідусь [PERSON], який помер 09.05.2003 року, та після його смерті її батько [PERSON], які при житті не змогли оформити право власності на цей незавершений будівництвом будинок, а тому права та обовязки її батька як забудовника, входять до складу спадщини після його смерті. Позивач вважає що її спадкові права порушені відповідачем [PERSON], яка не являючись власником земельної ділянки по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді та не входячи в число спадкоємців після смерті [PERSON] і [PERSON], не могла бути забудовником житлового будинку на цій ділянці та незаконно оформила на себе свідоцтво про право власності на це нерухоме майно. Просить визнати недійсним оскаржене свідоцтво про право власності [PERSON] на спірний будинок. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, посилаючись на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07.08.2014 року, яким встановлено приюдиційний факт про те, що до складу спадщини після смерті [PERSON] ввійшли майнові права забудовника спірного будинку по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді.. Відповідач [PERSON] і її представник адвокат [PERSON] позов не визнали, пояснивши, що спірний житловий будинок, як і будь-які майнові права на нього не входили до складу спадщини після смерті батька позивачки [PERSON], так як ця особа і його батьки [PERSON] і [PERSON] не являлись забудовниками чи власниками житлового будинку по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді, оскільки єдиним законним забудовником, як і його власником, є саме відповідач [PERSON] В письмовому запереченні на позов представник відповідача [PERSON] вказує також на пропуск позивачем 3-річного строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання за [PERSON] прав забудовника на ? спірного житлового будинку. Представники Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області в особі реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявились, будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд розглядає справу за їх відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає поруч із будинком № 22 по вул. Північній в м. Ужгороді з початку 1995 р. та підтвердила, що забудовником будинку № 22 по вул. Північній в м. Ужгороді була [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він будував будинок з 1990 по 1995 р.р. за адресою вул. Північна 22 в м. Ужгороді. Всі будівельні роботи оплачувала [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.10.1989 року рішенням виконкому Ужгородської міської ради народних депутатів за № 188 [PERSON], який приходиться батьком позивача [PERSON], було виділено під індивідуальне житлове будівництво земельну ділянку, площею 0,051 га в кварталі по вул. Кошицькій (поз. 22), в подальшому вул. Університетська, 22, а в даний час вул. Північна,22 в м. Ужгороді. 21.02.1991 року [PERSON] звернувся до Ужгородської міської ради з заявою, в якій просив переоформити земельну ділянку на свою тодішню дружину відповідача [PERSON], з якою перебував у зареєстрованому шлюбі з 28.07.1983 року. На цій підставі рішенням виконкому Ужгородської міської ради від 27.02.1991 року за №43 перереєстровано будівельний паспорт на будівництво з [PERSON] на [PERSON], 5.06.1991 року між [PERSON] і виконкомом Ужгородської міської ради укладено договір про надання в безстрокове користування під будівництво індивідуального житлового будинку земельної ділянки площею 0,051 га, яка розташована по вул. Університетській, 22 в м. Ужгороді, 29.05.1991 року заступником головного архітектора м. Ужгорода погоджено проект індивідуального житлового будинку, а 6.06.1991 року управлінням архітектури і містобудування м. Ужгорода [PERSON] видано дозвіл на право будівництва житлового будинку за вказаною адресою. Вказані обставини підтверджуються приєднаними до матеріалів справи письмовими доказами, які суд оцінює як належні і допустимі. Факт будівництва відповідачем [PERSON] в період з 1991 по 1995 роки, як забудовником, житлового будинку по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді на підставі вищевказаної дозвільної будівельно-технічною документації, окрім її пояснень, підтверджується також показаннями з цього приводу в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], приєднаними до матеріалів справи технічними умовами від 4.03.1993 року на водопостачання, тимчасовими технічними умовами від 15.03.1995 року на підключення вказаного будинку до енергопостачання, збереженими платіжними повідомленнями про сплату [PERSON] місцевих податків за 1990-1992 роки як землекористувачем та власником будівлі по вул. Університетській, 22 в м. Ужгороді. Вказаний будинок згідно з декларацією про готовність обєкта до експлуатації, затвердженою інспекцією ДАБК у Закарпатській області 11.02.2013 року за №ЗК 142130420668, визнаний закінчений будівництвом і 24.04.2013 року за заявою [PERSON] їй реєстраційною службою Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області видано свідоцтво, індексний номер 2877525, про право власності на житловий будинок по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді. Як пояснив з цього приводу в судовому засіданні представник відповідача [PERSON], прийняти будинок в експлуатацію та оформити право власності на належний їй будинок [PERSON] змогла тільки після смерті свого чоловіка [PERSON], який з 1995 року, повернувшись з місць позбавлення волі, став перешкоджати її проживанню з двома малолітніми дітьми в цьому будинку та не надавав доступу до документів на цю будівлю. Та обставина, що відповідач [PERSON] являлась єдиним забудовником і є законним власником житлового будинку по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді , який не входив до спадкової маси після смерті в 2012 році [PERSON], підтверджується також рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2015 року у цивільній справі №712/23067/12, яке вступило в законну силу згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 22.05.2015 року та залишено без змін ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільний справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.11.2015 року та постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.11.2016 року. Вказані обставини, встановлені згаданим судовим рішенням суду першої інстанції, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права на спадщину та визнання недійсним свідоцтва про право власності відповідача [PERSON] на спірний будинок по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді, відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини і є преюдиціальними фактами. Водночас не мають доказового значення у справі обставини, на які покликається представник позивача, які встановлені рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07.08.2014 року у іншій цивільній справі №712/21638/12 про те, що незакінчений будівництвом спірний житловий будинок по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді є спадковим майном померлого [PERSON] і до складу спадщини ввійшли майнові права спадкодавця як забудовника. Як убачається з тексту вказаного рішення, цей висновок колегії суддів ґрунтується на тому, що незакінчений будівництвом спірний будинок належав [PERSON] згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2005 року у справі №2-1043/2005, і цей будинок після смерті [PERSON] і його дружини [PERSON], яка не оформила своїх спадкових прав за чоловіком, був успадкований їх сином [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори 15.11.2005року у спадковій справі №473/2003 (абзаци 4-5 стор.4 вказаного рішення). Разом з тим, ухвалою колегії суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 07.08.2013 року, яка вступила в законну силу, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2005 року у справі №2-1043/05 скасовано та залишено без розгляду заяву [PERSON] про визнання права власності на спірний житловий будинок по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді за померлим [PERSON] Іншим судовим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2014 року у цивільній справі №308/706/14-ц. яке вступило в законну силу згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 28.11.2014 року, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за [PERSON] на незакінчений будівництвом житловий будинок по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді, реєстраційний номер 3-3467, видане 15.11.2005 року державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори у спадковій справі №473/2003 на підставі вищезгаданого рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2005 року. Таким чином, в рішенні апеляційного суду Закарпатської області від 07.08.2014 року зроблені судження, які ґрунтувались на оцінці свідоцтва від 15.11.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-3467, про право [PERSON] на спадщину по закону на спірний будинок по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді, яке визнано недійсним у судовому порядку та оцінці судового рішенні Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2005 року у цивільній справі №2-1043/2005 року про визнання права власності на недобудований спірний будинок за померлим [PERSON], яке було скасована апеляційною інстанцією з залишенням позову без розгляду, а тому ці судження не мають жодного правового значення і не можуть вважатись преюдиціальними фактами, які мають значення для даної справи. За таких обставин позивач [PERSON] всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не довела по справі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що її батько [PERSON] та дідусь [PERSON] являлись забудовники спірного будинку по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді. Окрім того, відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини тільки за умови, що будівництво здійснювалось згідно із законом. Згідно з приписами ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За змістом цієї норми закону будівництво вважається законним лише при наявності земельної ділянки, що була відведена для цієї мети, належного дозволу, затвердженого проекту та при дотриманні будівельних норм і правил. В матеріалах справи відсутні відомості , які б свідчили про отримання [PERSON] чи [PERSON], за життя, дозволів на право виконання будівельних робіт та наявності в них затвердженого проекту будівництва житлового будинку на земельній ділянці площею 0,10 га по вул. Північна, 22 в м. Ужгороді, що фактично визнав у судовому засіданні представник позивача, пояснивши, що про наявність таких дозвільних документів йому нічого не відомо, а тому відсутні підстави вважати, що вказані особи являлись законними забудовниками спірного житлового будинку. Посилання ж представника позивача на технічний паспорт та довідку про 99 % готовність спірного будинку, видані в 2005 році на імя [PERSON] вже після його смерті, є документами, які містять тільки технічний опис вже зведеного обєкта незавершеного будівництва і не є передбаченими законом документами, які підтверджують наявність у забудовника відповідного дозволу та затвердженої проектно-будівельної документації на проведення будівельних робіт. За відсутності відповідного дозволу та затвердженого проекту, сам факт знаходження спірного будинку на частині земельної ділянки, яка в 1995 році була надана у приватну власність [PERSON] загальною площею 0.10 га, а після його смерті успадкована його сином [PERSON], не є достатньою єдиною законною підставою для визнання цих осіб забудовниками спірного будинку. . Водночас відведення відповідачу [PERSON] частини вказаної земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку підтверджується посвідченим 06.06.1991 року державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори договором, укладеним 05.06.1991 року між виконкомом Ужгородської міської ради та [PERSON] про надання їй у безстрокове користування земельної ділянки площею 0,051 га під будівництво індивідуального житлового будинку по вул. Університетська, 22 в м. Ужгороді. Вказаний договір, який є безстроковим і не припинений у встановленому законом порядку, за своєю правовою природою відповідає вимогам передбаченого ст.413 чинного ЦК України договору суперфіцію, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.414 ЦК України та п.4 Прикінцевих та Перехідних положень цього кодексу перехід права власності в 1995 році на вказану земельну ділянку до іншої особи не впливає на обсяг прав відповідача [PERSON] як власника будівлі щодо користування цією земельною ділянкою. В свою чергу факт реєстрації Державною архітектурною інспекцією України 11.02.2013 року декларації №14213042200668 про готовність обєкта до експлуатації підтверджує законність ведення відповідачем [PERSON] будівництва житлового будинку по вул. Північна, 22 в м. Ужгороді, який був зведений на виділеній їй для цієї мети земельній ділянці та на підставі належно затвердженої проектно-будівельної документації. При цьому суд враховує пояснення представника відповідача [PERSON] про те, що у звязку з внесеними змінами до декларації №ЗК142130420668 щодо інформації про документ, який посвідчує право користування вказаною земельною ділянкою, органом держархбудконтролю 15.08.2015 року проведено реєстрацію нової декларації №ЗК142152170806 про готовність до експлуатації житлового будинку по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки померлі [PERSON] та [PERSON] при житті не являлись забудовниками житлового будинку по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді, то і права та обов»язки забудовника спірного будинку не входили до складу спадщини після їх смерті, а тому з цих підстав в цій частині позов [PERSON] про визнання за нею в порядку спадкування прав забудовника цього будинку до задоволення не підлягає. Відмовляючи в цій частині в задоволенні позовних вимог [PERSON] за їх безпідставністю, суд також констатує про пропуск позивачем встановленого ст. 256 ЦК України трирічного строку позовної давності, позаяк спадщина за померлим [PERSON] відкрилась 04.07.2012 року, водночас позов в частині визнання прав забудовника в порядку спадкування позивачем подано до суду тільки в листопаді 2015 року без зазначення поважності причин пропуску вказаного трьохрічного строку. Необгрунтованими суд знаходить і позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним оскарженого свідоцтва про право власності відповідача [PERSON] на спірний житловий будинок по вул.Північній.22 в м. Ужгороді. Відповідно до приписів ч.1 ст.3 ЦПК України та ч.1 ст.15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав. ри цьому суд повинен встановити, чи були порушені невизнані або оспорені права, свободи, інтереси цієї особи, і в залежності від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в задоволенні позову. Така правова позиція неодноразово викладена в постановах Верховного Суду України ( справа №6-84 цс14 та №6-94 цс14 від 03.09.2014 року). Матеріалами справи стверджено, що позивачка [PERSON] в числі трьох інших спадкоємців, є спадкоємницею по закону після смерті 04.07.2012 року свого батька [PERSON] До складу спадщини за померлим [PERSON] не входив не закінчений будівництвом житловий будинок по вул. Північній, 22 в м. Ужгороді, що підтверджено згаданим вище рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2015 року у цивільній справі №712/23067/12, яке вступило в законну силу та підтверджено судами апеляційної та касаційної інстанції всіх рівнів. Згаданим рішенням Ужгородського міськрайонного суду 31.03.2015 року у цивільній справі №712/23067/12 встановлено також преюдиціальний факт про те, законним забудовником та власником спірного будинку є відповідач [PERSON] Враховуючи преюдиційне значення вказаних фактів, які мають значення для вирішення справи та беручи до уваги, що в даній справі не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею майнових спадкових прав забудовника на 1/4 частину житлового будинку по вул. Північній,22 в м. Ужгороді, суд приходить до висновку, що оформлення [PERSON] 24.04.2013 року свідоцтва про право власності на спірний будинок не порушує права позивача як спадкоємниці [PERSON], а тому її позовні вимоги в частині визнання недійсним оскарженого свідоцтва є безпідставними і до задоволення не підлягають. Оскільки суд відмовляє [PERSON] у задоволенні в повному обсязі заявлених позовних вимог, з цієї особи на користь відповідача [PERSON] відповідно до вимог ст.ст. 84 та 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені нею витрати за надання юридичної допомоги адвокатом [PERSON] в сумі 2000,00 грн., документально підтверджені квитанцією за №003004 від 14.11.2016 року. На підставі наведеного вище,

Outcome: approved