Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом та з уточненими позовними вимогами про зміну предмету позову до [PERSON], в яких просить захистити її право власності, припинити дії, що порушують право власності, шляхом заборони відповідачу зламувати, змінювати замки вхідних дверей в квартирі [ADDRESS]; незаконно, без письмової згоди позивачки входити та перебувати в квартирі [ADDRESS]; відшкодувати збитки, завдані порушенням права власності, стягнувши з відповідача грошові кошти у розмірі 2500 гривень та судові витрати. Позивач мотивує свої вимоги тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.07.2005 року. Квартира їй належить на праві спільної часткової власності, іншим співвласником даної квартири є [PERSON] 18.12.2014 року вона не змогла зайти до своєї квартири, як з'ясувалось пізніше, 15.11.2014 року відповідач зламав і змінив замок вхідних дверей її квартири. [PERSON] вселив у вищевказану квартиру [PERSON] В результаті таких дій, відповідач фактично виселив з квартири [PERSON] з малолітньою дитиною. [PERSON] в будь-який час заходить до квартири, перебуває в ній, користується нею, чим створив для позивача перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою, її майном, що там знаходиться. 14.01.2016 року відповідач в черговий раз висвердлив 2 замки вхідних дверей та змінив їх, чим унеможливив позивачу користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ухвалою суду від 11.05.2016 року за клопотанням сторони відповідача залучено по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги з викладених у позові підстав, та просила позов задовольнити. Пояснила, що вона просить захистити її право власності, не ставить вимоги про видачу їй ключів від замків. Зазначила, що довіреність, на яку посилається відповідач не дає йому право міняти замки, заходити без її дозволу до квартири, робити там ремонт. Відповідач фактично вселив в її квартиру квартирантку, відкрив двері, переніс речі доньки в іншу кімнату, надав ключі [PERSON] Позивач звернулася до майстра, він по фото здійснив підбір замків до вхідних дверей її квартири, сказав скільки буде коштувати робота, вона взнала скільки буде коштувати замок, бо у неї є наміри поміняти замки, тому просить стягнути 2500 гривень з відповідача. Також, позивач просить стягнутина її користь з відповідача судовий збір та 1680 гривень на придбання автобусних квитків для проїзду на судові засідання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він має право користуватися квартирою, бо співвласник цієї квартири видав йому довіреність. Він дійсно 18.12.2014 року, 14.01.2016 року заходив до квартири, бо заніс позивачу ключі і довіреність. Він дійсно змінив нижній замок вхідних дверей, щоб потрапити у квартиру з усного дозволу [PERSON] Вважає своєю помилкою, що зламав замок і не викликав міліцію. Протекло на даху, тому він за дорученням [PERSON] робив ремонт в квартирі. 14.01.2016 року він долучив свідків, бо в квартирі кричала [PERSON] Він давав ключі позивачу, але вона не взяла їх. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що у позивача немає доказів для задоволення вимог. [PERSON] виконував вказівки власника житла, у нього є довіреність. Договір з квартиранткою укладено [PERSON] Відповідач надіслав позивачу ключі від квартири, вона не бажає їх отримувати. У [PERSON] є своя кімната, майно. Дочка позивача ще на початку 2013 року виїхала з квартири, і ніхто її прав не порушував. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні з позовом не погодився, пояснив, що відповідач не порушив права позивача, бо він виконував його доручення. Коли потекло перед вхідними дверима, він дозволив [PERSON] відкрити замок, зробити за його рахунок ремонт. Квартира знаходиться у його та позивача спільній частковій власності. Він не звертався до позивача, коли здавав в оренду квартиру [PERSON], бо в кімнату [PERSON] ніхто не заходив, її прав ніхто не порушував. Відповідач має від нього генеральну довіреність, тому він мав право виконувати нагляд за квартирою, всі інші дії довіреністю не можна передбачити. [PERSON] в квартирі не жив, але 1 раз в тиждень заходив туди, дивився на воду, газ, щоб не затопило. Заслухавши позивача, відповідача, його представника, третю особу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці (а.с.6-8 - витяг, а.с.49 - витяг). Згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 09.02.2012 року визначено порядок користування квартирою [ADDRESS] та виділено в користування власнику 1/2 частини квартири [ADDRESS] [PERSON]. житлову кімнату, площею 11,9 кв.м, а [PERSON], як власнику 1/2 частини квартири [ADDRESS] виділено в користування в зазначеній квартирі кімнату, площею 17,3 кв.м. Залишено в спільному користування сторін кухню, площею 6,8 кв.м, ванну кімнату, площею 2,6 кв.м, туалет, площею 1,0 кв.м, коридор, площею 7,3 кв.м, вбудовану шафу, площею 0,4 кв.м (а.с.51-53). Відповідно до позову [PERSON], [PERSON] неодноразово міняв замки в квартирі [ADDRESS], заходить до квартири без дозволу позивача, заселив туди квартирантку, користується житлом. Згідно листа (а.с.26) 07.01.2015 року, було відкрите кримінальне провадження за фактами, вказаними у зверненні про самовільну заміну замка вхідних дверей квартири [PERSON]; 29.01.2015 року зазначене кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Окрім цього ч.1 та ч.2 ст. 386 ЦК України вказують, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 386 ЦК України, роз'яснень, які містяться у п. 23, 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Зважаючи на наведене, позивач як співвласник квартири [ADDRESS], вправі заявляти вимоги про захист свого права власності від дій, які порушують її право власності (володіння, користування, розпорядження майном). Так, відповідач [PERSON] не має права власності на спірну квартиру; жодних договірних відносин між ним та співвласниками квартири з приводу користування зазначеним житловим приміщенням у нього не виникало та не існує. Тому, відповідач не наділений правом володіння, користування квартирою [ADDRESS]. Таким чином, на підставі перевірених доказів, фактичних підтверджень відповідачем обставин, на які посилається позивач - про неправомірне володіння та користування її власністю, суд вважає, що у позивача є підстави передбачати можливість порушення свого права власності з боку [PERSON], її вимоги про заборону вчинення цією особою дій, які можуть порушити її право власності, є законними і обґрунтованими, та підлягають задоволенню. Показами свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] фактично підтверджені обставини, на які посилається позивач, обґрунтовуючи вимоги про захист її права власності. Посилання відповідача при запереченні позову на довіреність від 15.10.2014 року (а.с.88), якою [PERSON] надано право [PERSON] зареєструвати право власності, отримати витяг, а в подальшому продати 1/2 частку квартири [ADDRESS], є юридично неспроможними, оскільки зазначеним документом не надано дозвіл на заміну замків, входження до квартири, довіреність не є правовим підґрунтям для володіння, користування житлом. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 2500 гривень суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільних прав має право на їх відшкодування. Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими доказами у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги про стягнення збитків, не вказані підстави для їх стягнення, не обґрунтовано розмір цих збитків, в зв'язку з чим в задоволенні позову в частині стягнення 2500 гривень [PERSON] слід відмовити. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України. Вимоги позивача про стягнення 1680 гривень з відповідача на придбання квитків для проїзду в судові засідання не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду доказів того - хто, куди і з яких причин їздив, на проїзних документах відсутнє прізвище позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial