Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа - Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, як орган опіки та піклування, про визнання права власності. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить слухати справу в її відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просила не здійснювати, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. В судове засідання представник відповідача - Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори Одеської області не з`явилась, надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати справи у її відсутність. В судове засідання представник відповідача - виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області не з`явилась, про час та дату розгляду справи були сповіщені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, причини своєї неявки суду не повідомили. Раніше надали суду відзив на даний позов, в якому просили суд відмовити у задоволенні позову з мотивів недоведеності та необґрунтованості позову. В судове засідання представник відповідача - органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області не з`явилась, надала на адресу суду заяву, згідно якої просила суд відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з відсутністю зареєстрованого права власності на спадкове майно за померлою [PERSON] , а також у зв`язку з тим, що син покійної [PERSON] , який також є спадкоємцем спадкового майна після померлої [PERSON] не залучений до участі у даній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи,надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] року померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерті серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 535. За життя [PERSON] залишила заповіт посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чербаджи К.М. від 22.07.2013 року, зареєстрований в реєстрі за №379, згідно якого вона заповіла свої майно [PERSON] . Після [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на 17/50 часток житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається із житлового будинку літ. «А» 2-2, 2-3 житлові кімнати, житловою площею - 16,4 кв.м., житлової прибудови літ. «А1», сіней літ. «а3№, сараю літ. «Д», підвалу літ. «Д», підвалу літ. «д», вбиральні літ. «Ж», Ѕ воріт №1, Ѕ забору №2, який належав матері померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була її донька [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ. Строк для прийняття спадщини позивачем був пропущений. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 03.04.2014 року по справі №495/1139/14-ц позивачу, визначено додатковий строк для прийняття спадщини. Далі, позивач звернулася до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. На підставі її заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області було заведено спадкову справу №142/2014 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 11.03.2017 року позивачу надано відповідь №373/02-14 на її заяву,згідно якої їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на частку житлового будинку та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Позивачем не додано до позовної заяви жодного належного та допустимого доказу в підтвердження правового статусу частини житлового будинку [ADDRESS] , яка є предметом позову, тобто не надано відомостей , що вказана частина належить спадкодавцю. Що, в свою чергу, позбавляє суд можливості розглянути питання щодо спадкоємства цієї частини будинку, оскільки [PERSON] може успадкувати лише те, що належить [PERSON] на праві власності. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що відповідно до довідки з місця реєстрації, про склад сім`ї та прописки №161 від 22.04.2014 року в [ADDRESS] у двокімнатній квартирі житловою площею 34,5 кв.м. зареєстровано 4 особи: [PERSON] , [INFO] народження - зареєстрований з 19.11.2009 року; [PERSON] , [INFO] народження - зареєстрована з 01.08.2008 року; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , звертався до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори, що підтверджується листом від 28.02.2017 року №273/02-14, однак, його процесуальний статус у даній справі позивачем не визначений. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Проаналізувавши наведені норми, суд приходить до висновку, що право власності може набуватись особою за життя. Проте як було встановлено спадкодавець [PERSON] , померла [INFO] , на день смерті не набула власності на вказаний житловий будинок, а відтак право власності на нього не може входити до складу спадщини. Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Згідно статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказі в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed