Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 16.11.2008 року із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 6.03.2014 року між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі ними, окрім іншого майна, було придбано вантажний автомобіль „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак [NUMBER], та причеп-самоскид до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак [NUMBER], що належать їм на праві спільної сумісної власності. Крім того, ними за час спільного проживання було побудовано житловий будинок по вул. Грушевського, 1 в смт. Маневичі. Земельна ділянка, на якій побудовано вказаний будинок, надана відповідачу згідно договору від 7.07.2010 року в оренду. Питання щодо розподілу вказаних житлового будинку, вантажного автомобіля та причепа до вантажного автомобіля ними в добровільному порядку не вирішено. Посилаючись на зазначені обставини, а також те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у можливості користуватись вказаним майном, [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами по вул. Грушевського, 1 в смт. Маневичі Волинської області, ? частину вантажного автомобіля „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак [NUMBER], ? частину причепа-самоскида до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 8.09.2015 року було прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, і обєднано їх в одне провадження. [PERSON] в поданій до суду зустрічній позовній заяві свої вимоги обґрунтував тим, що з 16.11.2008 року із відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 6.03.2014 року між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі ними, окрім іншого майна, було придбано супутникову антену, вартістю 700 гривень, компютер, вартістю 3500 гривень, компютерний стіл, вартістю 500 гривень, конвектор, вартістю 170 гривень, морозильну камеру, вартістю 1100 гривень, електроплиту, вартістю 1200 гривень, диван, вартістю 3000 гривень, мякий куточок, вартістю 3500 гривень, телевізор „Панасонік, вартістю 1800 гривень, холодильник „Норд, вартістю 2000 гривень, мікрохвильову піч, вартістю 500 гривень, пральну машину, вартістю 3500 гривень, кухонний комбайн, вартістю 1000 гривень, кухонний стіл та сім стільців до нього, загальною вартістю 1100 гривень, меблеву стінку, вартістю 3500 гривень, жіночий велосипед, вартістю 3500 гривень, пилосос, вартістю 500 гривень, а всього на загальну суму 31070 гривень. Питання щодо розподілу вказаного майна ними в добровільному порядку не вирішено. Посилаючись на зазначені обставини, а також те, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] чинить позивачу за зустрічним позовом [PERSON] перешкоди у можливості користуватись вказаним майном, просив суд виділити йому у власність наступне майно: супутникову антену, вартістю 700 гривень, компютер, вартістю 3500 гривень, компютерний стіл, вартістю 500 гривень, конвектор, вартістю 170 гривень, морозильну камеру, вартістю 1100 гривень, електроплиту, вартістю 1200 гривень, диван, вартістю 3000 гривень, мякий куточок, вартістю 3500 гривень, а всього майно на загальну суму 13670 гривень. Відповідачу [PERSON] виділити у власність наступне майно: телевізор „Панасонік, вартістю 1800 гривень, холодильник „Норд, вартістю 2000 гривень, мікрохвильову піч, вартістю 500 гривень, пральну машину, вартістю 3500 гривень, кухонний комбайн, вартістю 1000 гривень, кухонний стіл та сім стільців до нього, загальною вартістю 1100 гривень, меблеву стінку, вартістю 3500 гривень, жіночий велосипед, вартістю 3500 гривень, пилосос, вартістю 500 гривень, а всього на загальну суму 17400 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги уточнили, просили виділити [PERSON] у власність вантажний автомобіль „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак [NUMBER], причеп-самоскид до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак [NUMBER], та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 105511 гривень грошової компенсації, виходячи з вартості нерухомого та рухомого майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя, та рівності часток майна позивача і відповідача. Вимоги зустрічного позову вважають необґрунтованими, оскільки позивачем за зустрічним позовом [PERSON] та його представником [PERSON] не представлено в ході розгляду справи належних доказів щодо придбання вказаного майна за час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, його вартості та місцезнаходження. Вказане у зустрічному позові майно неможливо однозначно ідентифікувати. Вважають, що у випадку задоволення вимог зустрічного позову це призведе до неможливості виконання судового рішення. Враховуючи зазначені обставини, в задоволенні вимог зустрічного позову просили відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечують. Стверджують, що вантажний автомобіль „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак [NUMBER], причеп-самоскид до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак [NUMBER], були придбані 9.06.2011 року за кошти, що належали особисто [PERSON] Вказані кошти він отримав від продажу автомобіля „ЗІЛ з причепом, які належали [PERSON] до шлюбу з [PERSON] Вартість автомобіля „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак [NUMBER], причепа-самоскида до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак [NUMBER], істотно збільшилася не за час шлюбу, а після його розірвання та коли [PERSON] і [PERSON] вже проживали окремо. Враховуючи зазначені обставини, заперечують щодо виділення автомобіля „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак [NUMBER], причепа-самоскида до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак [NUMBER], у власність позивача [PERSON], а тому в задоволенні уточнених вимог просили відмовити. Крім того, вказали, що житловий будинок по вул. Грушевського, 1 в смт. Маневичі є недобудованим. Його не прийнято в експлуатацію, право власності на нього у встановленому законом порядку не зареєстровано, а тому він поділу між позивачем та відповідачем не підлягає. Вимоги про поділ будівельних матеріалів чи виділення їх у власність позивача та відповідача в ході розгляду справи позивачем [PERSON] та її представником [PERSON] не заявлялися. Вимоги зустрічного позову [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали у повному обсязі, просили виділити [PERSON] у власність наступне майно: супутникову антену, вартістю 700 гривень, компютер, вартістю 3500 гривень, компютерний стіл, вартістю 500 гривень, конвектор, вартістю 170 гривень, морозильну камеру, вартістю 1100 гривень, електроплиту, вартістю 1200 гривень, диван, вартістю 3000 гривень, мякий куточок, вартістю 3500 гривень, а всього майно на загальну суму 13670 гривень. Решту майна виділити у власність відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В судовому засіданні встановлено, що з 16.11.2008 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 6.03.2014 року між ними було розірвано. З 13.01.2014 року [PERSON] та [PERSON] фактично почали проживати окремо. За час перебування у шлюбі [PERSON] 9.06.2011 року було придбано у ВАТ „Гайворонське ремонтно-транспортне підприємство вантажний автомобіль „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак [NUMBER], та причеп-самоскид до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Вказані вантажний автомобіль та причеп-самоскид до вантажного автомобіля були придбані за власні кошти [PERSON], отримані внаслідок продажу 6.06.2011 року жителю [INFO] [PERSON] вантажного автомобіля „ЗІЛ-ММЗ 554, реєстраційний номерний знак [NUMBER], та причепа до вантажного автомобіля, реєстраційний номерний знак [NUMBER], які належали [PERSON] до шлюбу. [PERSON] та [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі та спільного проживання було побудовано житловий будинок по вул. Грушевського, 1 в смт. Маневичі. Ступінь будівельної готовності житлового будинку становить 72%. Земельна ділянка, на якій побудовано вказаний будинок, надана [PERSON] згідно договору від 7.07.2010 року в оренду. Питання щодо розподілу вказаних житлового будинку, вантажного автомобіля та причепа до вантажного автомобіля [PERSON] та [PERSON] в добровільному порядку не вирішено. Зазначені обставини підтвердили позивач та її представник, відповідач та його представник в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 088660 від 28.01.2014 року, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 6.03.2014 року, договору оренди землі від 7.07.2010 року, акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 7.07.2010 року, акту приймання-передачі земельної ділянки від 7.07.2010 року, рішень Маневицької селищної ради № 31/5 від 11.02.2010 року та № 33/13 від 15.06.2010 року, договору купівлі-продажу від 9.06.2011 року, видаткової накладної № 14 від 9.06.2011 року, рахунку № 14 від 9.06.2011 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 67 від 9.06.2011 року, будівельного паспорта на індивідуальний житловий будинок та господарські будівлі і споруди. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд при вирішенні заявлених позивачем вимог бере до уваги, що відповідно ст. 60 ЦПК України саме на позивача покладається обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також представити суду докази у підтвердження обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі. В судовому засіданні сторони погодили вартість вантажного автомобіля „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак [NUMBER], на суму 66958 гривень та вартість причепа-самоскида до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак [NUMBER], на суму 34000 гривень. Заявляти клопотання про призначення судової експертизи для визначення їх вартості на час розгляду справи сторони відмовились. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду підтвердив, що 6.06.2011 року він придбав у [PERSON] вантажний автомобіль „ЗІЛ-ММЗ 554, реєстраційний номерний знак [NUMBER], та причеп до вантажного автомобіля, реєстраційний номерний знак [NUMBER], за грошові кошти на загальну суму 40000 гривень. Кошти були передані за місцем проживання [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON] Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні позивач [PERSON], а також допитаний в якості свідка [PERSON] Свідок [PERSON], крім того, додав, що від [PERSON] він дізнався, що той вирішив продати вантажний автомобіль „ЗІЛ-ММЗ 554, реєстраційний номерний знак [NUMBER], та причеп до вантажного автомобіля, реєстраційний номерний знак [NUMBER], оскільки йому необхідні були кошти для придбання вантажного автомобіля „КАМАЗ з причепом. В подальшому, [PERSON] придбав вантажний автомобіль „КАМАЗ з причепом, яким користується по даний час. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що в грудні-листопаді 2013 року [PERSON] брав у нього в борг матеріали на суму приблизно 21000 гривень для ремонту вантажного автомобіля „КАМАЗ та причепа до нього. Дані матеріали можна було використати для ремонту бортів і кузова як автомобіля, так і причепа. В травні 2014 року [PERSON] отримав кошти за вказані матеріали у повному обсязі. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду підтвердили, що на момент купівлі [PERSON] вантажного автомобіля „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак [NUMBER], та причепа-самоскида до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак [NUMBER], їх технічний стан був практично незадовільний. Ремонтні роботи з покращення стану вказаного автомобіля [PERSON] проводив навесні 2014 року, а ремонтні роботи з покращення стану причепа навесні 2015 року. Автомобіль „КАМАЗ з причепом було придбано через кілька днів після продажу [PERSON] автомобіля „ЗІЛ з причепом. Обєктивність пояснень відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], а також показань вказаних свідків підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема, товарними чеками від 20.03.2014 року, 12.04.2014 року, 21.04.2014 року, 23.04.2014 року, 6.11.2014 року та 5.12.2014 року, фіскальними чеками від 23.01.2015 року, видатковими накладними від 9.10.2014 року, 10.11.2014 року, 12.11.2014 року, 14.11.2014 року та 12.02.2015 року. В судовому засіданні позивачем [PERSON] та її представником [PERSON] відповідно до ст. 60 ЦПК України не подано будь-яких доказів у підтвердження того, що [PERSON] було затрачено особисті кошти на придбання вантажного автомобіля „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак [NUMBER], та причепа-самоскида до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак [NUMBER], а також на ремонтні роботи вказаного автомобіля з причепом, внаслідок чого їх вартість істотно збільшилася саме за час шлюбу. Суд вважає, що оскільки вантажний автомобіль „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак [NUMBER], та причеп-самоскид до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак [NUMBER], були придбані за власні кошти [PERSON], їх вартість істотно збільшилася не за час шлюбу, а після його розірвання, коли [PERSON] і [PERSON] вже проживали окремо, оцінка вартості автомобіля, яка погоджена сторонами, проведена лише 2.02.2015 року, тобто після проведених [PERSON] ремонтних робіт, вимоги позивача [PERSON] про виділення їй у власність вказаного вантажного автомобіля та причепа-самоскида до вантажного автомобіля до задоволення не підлягають. При вирішенні вимог позивача [PERSON] про присудження їй грошової компенсації, виходячи з вартості нерухомого та рухомого майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя, та рівності часток майна позивача і відповідача, суд бере до уваги, що згідно п. 25 постанови ПВСУ № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В судовому засіданні встановлено, що позивачем [PERSON], даючи згоду на отримання грошової компенсації, не враховано, що проти присудження грошової компенсації заперечив відповідач [PERSON], який, крім того, попередньо не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Враховуючи зазначені обставини, вимоги позивача [PERSON] про присудження їй грошової компенсації, виходячи з вартості нерухомого та рухомого майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя, та рівності часток майна позивача і відповідача, до задоволення не підлягають. Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Суд вважає, що оскільки право власності на житловий будинок, що знаходиться по вул. Грушевського, 1 в смт. Маневичі, ступінь будівельної готовності якого становить 72%, не зареєстровано, житловий будинок не прийнято до експлуатації, відсутні підстави для визнання ідеальних часток подружжя в цьому нерухомому майні без його реального поділу і залишення його у їх спільній частковій власності. Вимоги про поділ будівельних матеріалів чи виділення їх у власність позивача та відповідача в ході розгляду справи позивачем [PERSON] та її представником [PERSON] не заявлялися. При вирішенні вимог зустрічного позову суд бере до уваги, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] та його представником [PERSON] відповідно до ст. 60 ЦПК України не представлено в ході розгляду справи належних доказів щодо придбання вказаного у зустрічній позовній заяві майна за час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, його вартості та місцезнаходження. Вказане у зустрічному позові майно неможливо однозначно ідентифікувати. Заявлені у зустрічній позовній заяві вимоги заперечили у повному обсязі відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON], вказавши, що дане майно у [PERSON] відсутнє, з його вартістю, а також з тим, що це майно перебувало у спільній сумісній власності подружжя, вони не погоджуються, вказані обставини [PERSON] та його представником [PERSON] в ході розгляду справи не доведені. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду підтвердили, що бачили в квартирі за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] меблеву стінку, диван, холодильник, морозильну камеру, стіл, стільці, телевізор, мякий куточок, компютер, електроплиту. Разом з тим, даючи вказані показання, зазначені свідки не повідомили ким, коли та за які кошти було придбано це майно, а також не надали суду інформації, яка б дозволила однозначно ідентифікувати дане майно та його місцезнаходження на час розгляду справи. Враховуючи зазначені обставини, вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про виділення йому у власність супутникової антени, вартістю 700 гривень, компютера, вартістю 3500 гривень, компютерного стола, вартістю 500 гривень, конвектора, вартістю 170 гривень, морозильної камери, вартістю 1100 гривень, електроплити, вартістю 1200 гривень, дивана, вартістю 3000 гривень, мякого куточка, вартістю 3500 гривень, а всього майна на загальну суму 13670 гривень, а відповідачу [PERSON] - телевізора „Панасонік, вартістю 1800 гривень, холодильника „Норд, вартістю 2000 гривень, мікрохвильової печі, вартістю 500 гривень, пральної машини, вартістю 3500 гривень, кухонного комбайну, вартістю 1000 гривень, кухонного стола та семи стільців до нього, загальною вартістю 1100 гривень, меблевої стінки, вартістю 3500 гривень, жіночого велосипеда, вартістю 3500 гривень, пилососа, вартістю 500 гривень, а всього на загальну суму 17400 гривень, до задоволення не підлягають. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи обставини, встановлені в ході розгляду справи, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а також в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, слід відмовити.

Outcome: dismissed