Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Керамік-Плюс» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 09 січня 2014 року згідно наказу № 1 її було прийнято на роботу до ТОВ «Керамік-Плюс» на посаду лаборанта виробництва в порядку переведення з ПП «Компанія Володимирський масив», на якій вона працювала з 11.08.2009 року. 16 липня 2014 року позивачку було звільнено з посади лаборанта виробництва за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення роботодавець не провів повний розрахунок по заробітній платі за період з 01 липня по 16 липня 2014 року, розмір якого, на думку позивача, складає 649,60 грн. На адресу відповідача був направлений адвокатський запит з проханням надати документ про працю позивача у ТОВ «Керамік-Плюс», а пізніше вимога про необхідність надання відповіді на адвокатський запит. Проте останні залишились без відповіді. 05 червня 2014 року позивачу була надана довідка про розмір середньої заробітної плати, відповідно до якої розмір середньоденної заробітної плати становить 33,57 грн. Позивач просила стягнути з ТОВ «Керамік-Плюс» заробітну плату у розмірі 649,60 грн., що належали їй до виплати при звільненні та 3613, 40 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.07.2014 року по 13.10.2014 року. 08 грудня 2014 року позивачем подана заява про відмову від позовних вимог в частині стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 649,60 грн. та про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5075, 00 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. При чому представник позивача зазначив, що розрахунок середньоденної заробітної плати для визначення розміру середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні проводився позивачем з мінімальної заробітної плати у розмірі 1218 грн. у зв'язку з тим, що відповідач неправомірно виплачував заробітну плату за період травня і червня 2014 року у розмірі меншому, ніж встановлений розмір мінімальної заробітної плати по Україні при тому, що позивач працювала всі робочі дні згідно графіку роботи товариства. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, заперечував щодо його задоволення. Зазначив, що вина товариства у затримці розрахунку з позивачем відсутня, оскільки на адресу позивача декілька разів направлялись листи з проханням з'явитися в бухгалтерію підприємства для отримання зарплати. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 січня 2014 року згідно наказу №1 від 09 січня 2014 року [PERSON] була прийнята на посаду лаборант виробництва до ТОВ «Керамік-Плюс» в порядку переведення з ПП «Компанія «Володимирський масив». 16 липня 2014 року [PERSON] згідно наказу № 52 від 16.07.2014 року була звільнена за згодою сторін, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.5). Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначенні у ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як встановлено у судовому засіданні, в день звільнення позивач перебувала на роботі, однак виплат на користь позивача в цей день підприємством не було проведено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2014 року у ТОВ «Керамік-Плюс» витребовувались документи про працю працівника [PERSON], а саме: довідка про розмір тарифної ставки, посадового (місячного) окладу згідно штатного розпису товариства на 2014 рік; завірена копія табеля обліку робочого часу працівника за травень, червень 2014 року або іншого документа згідно якого у товаристві проводився облік робочого часу позивача за вказаний період часу; завірену копію графіку роботи товариства у липні - листопаді 2014 року; довідку про розмір нарахованої заробітної плати позивача за травень, червень 2014 року з розшифровкою виплат і з врахуванням виплат проведених товариством на користь [PERSON] у листопаді 2014 року; завірену копію розрахунку компенсації за невикористану відпустку, виплачену товариством у розмірі 380 грн. 60 копійок у листопаді 2014 року; довідку про цільове призначення виплати у розмірі 719 грн. 63 коп. ( 1625, 54 грн. - (380,76 грн.+525,15 грн.), проведеної товариством у листопаді 2014 року. Проте відповідачем не було надано суду жодного з вказаних документів, мотивуючи відсутністю на роботі компетентних працівників. Щодо періоду затримки розрахунку при звільненні, то суд приходить до висновку, що днем виконання відповідачем обов'язку з виплати, належних позивачу сум, є 16 липня 2014 року, однак розрахунок з працівником проведений лише 18 листопада 2014 року. Відтак наявна затримка у виплаті повного розрахунку за період з 17 липня по 17 листопада 2014 року включно, що становить 87 робочих днів ( 11 - липень, 20 - серпень, 22 - вересень, 23 - жовтень, 11 - листопад). Суд критично ставиться до доказів, наданих відповідачем про направлення ним на адресу позивача листів з проханням отримати належні [PERSON] виплати, оскільки суду не було надано доказів про направлення цих листів на адресу позивача (а.с.39-42). Суд вважає, що у затримці виплати належних позивачу сум при звільненні, наявна вина відповідача. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника, у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Позивач, звертаючись до суду, розрахував розмір середньоденної заробітної плати в сумі 40,60 грн., а період затримки розрахунку з урахуванням збільшення позовних вимог визначив як 115 календарних днів. Суд не погоджується із розрахованим позивачем розміром середнього заробітку за період затримки розрахунку з 17.07.2014 р. по 17.11.2014 р., оскільки він проведений з порушенням встановленого порядку. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, середньомісячна заробітна плата для визначення розміру компенсації працівнику за нормами ст.117 КЗпП України обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували місяцю, в якому проведено звільнення. Відповідно до положень розділу ІІІ цього порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у такому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. При обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховується компенсація за невикористану відпустку. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховується допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю . Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного ) заробітку на число робочих днів/ годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відтак, для розрахунку середнього заробітку при звільненні позивача 16 липня 2014 року, слід застосовувати нараховану позивачу заробітну плату за травень, червень 2014 року. Позивачу була нарахована заробітна плата до відрахування податків за травень 2014 року в розмірі 576, 46 грн., за червень 2014 року - 389,72 грн. В період з 23.06.2014 року по 11.07.2014 року позивач перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності (а. с. 8, 11). Згідно виданої ТОВ «Керамік-Плюс» довідки № 243 від 08.12.2014 року, заборгованість товариства перед позивачем на день звільнення 16.07.2014 року складала 1625,54 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку у розмірі 380,76 грн. та оплата лікарняного листа за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в сумі 525, 15 грн. (а. с. 43). 18 листопада 2014 року позивач отримала виплату від товариства у розмірі 525,15 грн. згідно платіжної відомості № К+-0000220, а також 1100, 00 грн. згідно платіжної відомості № К+-0000355 (а. с. 33). Суд виходить з того, що заробітна плата не виплачена товариством позивачу за травень, червень 2014 року становить 428,1 грн. (1625,76 грн. - 380,76 грн. - 525,15 - (5х8,35), де 1625,76 грн. - заборгованість товариства перед позивачем, визнана відповідачем; 380,76 - компенсація за невикористану відпустку позивача; 525, 15 грн. - оплата днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування; 5х58,35 = 291,75 грн. - це розмір оплати товариством перших п'яти днів тимчасової непрацездатності позивача (23,24,25,26,27 червня 2014 року). Сума 58,35 грн. розрахована виходячи з 525,15 грн. : 9, де 9 - кількість днів тимчасової непрацездатності позивача, оплачені за рахунок коштів Фонду (1,2,3,4,7,8,9,10,11 липня 2014 року, 30 червня вихідний день у зв'язку з перенесенням вихідного зі святкового дня суботи 28 червня 2014 року). Таким чином, середньоденний заробіток становить 41,00 грн., розрахований за наступною формулою: (576,46+389,72+428,1) : (19+15), де 576, 46 грн. - заробітна плата, нарахована за травень, 389,24 - заробітна плата, нарахована за червень, 428,1 - зарплата не виплачена відповідачем при звільненні, яка включається в розрахунок середньої заробітної плати, 19 - робочі днів у травні 2014 року, 15 - робочі дні у червні 2014 року з урахуванням днів тимчасової непрацездатності позивача. Отже, для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки виплати належних позивачу сум судом береться до уваги середньоденний заробіток в розмірі 41,00 грн. та період затримки 87 робочих днів (з 17 липня по 17 листопада 2014 року), а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становитиме 3567, 00 грн. ( 41,00 грн. х 87 робочих днів), який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору. Щодо стягнення судового збору, то враховуючи, що пред'явлений позивачем позов є спором з трудових відносин, і відповідно позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду відповідної позовної заяви, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial