Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (надалі ПАТ КБ «Надра»), у якому просила суд стягнути 3791,98євро відсотків, а також 1385,47 євро трьох процентів річних у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30.01.09 р. позивач відкрила в ПАТ КБ «Надра» картковий рахунок, внісши 12000,00 євро під 12 % річних, 27.02.09 р. поповнила цей рахунок на 200,00 євро. Дізнавшись про зменшення відсоткової ставки до 0,1 % річних та не погодившись з такою зміною, [PERSON] витребувала свої кошти від відповідача, проте вони значний час не повертались, повертались частинами. Відповідач користувався коштами позивача, що і стало підставою для звернення до суду. Відсотки та відповідальність у звязку з порушенням грошового зобовязання позивач просила суд стягнути за період з 30.01.09 р. по 12.08.11 р., а також з 13.08.11 р. по 12.07.15 р. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, суду подано письмові заперечення проти позову. Заперечення обґрунтовуються тим, що правовідносини між сторонами регулювались публічним Договором про комплексне банківське обслуговування поточного рахунку у ВАТ КБ «Надра» (надалі - договір), який за своєю правовою природою є договором банківського рахунку. Тарифами, діючими у день відкриття позивачу поточного рахунку, передбачалась процентна ставка на постійний залишок у євро в розмірі 8 % річних. Відповідач згідно з вимогами п.5.1.4 договору нараховував відсотки у порядку та у строках, що ним визначені. При цьому п.4.1.5 договору передбачено право Банку змінювати умови договору та тарифи, про що клієнт повідомляється у визначений у договорі спосіб. При цьому, відповідно до діючих у період дії договору тарифів, відсоткові ставки на залишок коштів по поточних рахунках у всіх валютах становили 0,1 %. Саме в такому розмірі і здійснювалось щомісячне нарахування відсотків у період дії договору. Остання операція видачі готівки з поточного рахунку позивача в сумі 11090,09 євро проведена банком 12 серпня 2011 року, після чого на підставі заяви клієнта рахунок було закрито. Оскільки Банком щомісяця нараховувались проценти на залишок коштів, на думку відповідача, відсутні підстави для застосування відповідальності, встановленої ст.625 ЦК України, і неналежного виконання своїх зобовязань за договором Банк не допускав. З 06.02.15 р. у ПАТ КБ «Надра» запроваджено тимчасову адміністрацію, у звязку з чим відповідно до норм ст.ст.16, 45, 46, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» усі вимоги до Банку повинні були надійти протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про ліквідацію банку, в іншому випадку такі вимоги вважаються погашеними. У запереченнях зазначається про сплив позовної давності за вимогами позивача про стягнення коштів за договором банківського рахунку, на застосуванні наслідків якого наполягає відповідач. З цих підстав відповідач просить суд відмовити у задоволенні вимог [PERSON] Дослідивши письмові докази, подані сторонами та наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Підставами для такого висновку суду стало наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Статтями 1067, 1068 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що 30 січня 2009 року [PERSON] шляхом подання заяви-анкети до ПАТ КБ «Надра» про відкриття рахунку у валюті євро прийняла умови публічного Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ВАТ КБ «Надра», затверджений правлінням ВАТ КБ «Надра» 05.10.06 р. (з наступними змінами). Як вбачається з виписки по особовому рахунку [PERSON] № 79372403, а також квитанцій № 923 від 30.01.09 р. та № 5051 від 27.02.09 р., 30.01.09 р. позивачем на цей рахунок внесено готівкою 12000,00 євро, а 27.02.09 р. рахунок поповнено на 200,00 євро. З наданої відповідачем вищезазначеної виписки та заперечень відповідача вбачається, що 12.08.11 р. рахунок № 79372403 був закритий за заявою [PERSON], з видачею готівкою залишку коштів по ньому в повному обсязі. Статтею 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 03 березня 2009 року звернулась до відповідача з письмовою заявою, у якій просила розірвати даний договір у звязку з непогодженням із зміною процентної ставки, та повернути належні їй кошти. Дана обставина підтверджується копією її заяви від 03.03.09 р. з відміткою банку про її отримання вх.№ 23 від 03.03.09 р., заяву отримала та зареєструвала відповідальний працівник [PERSON] Проте, як вбачається з позовної заяви та не спростовується запереченнями відповідача, за її заявою належні їй кошти повернуто не було, рахунок закрито лише 12.08.11 р. За таких обставин суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог ст.1075 ЦК України, що виразилось у незадоволенні заяви клієнта про розірвання договору поточного рахунку та у неповерненні належних їй коштів. Відповідно до п.7.1 публічного договору, Банк відкриває клієнту поточний рахунок в одній або декількох валютах, вибраних клієнтом відповідно до обраного продукту. Пунктом 7.7 договору передбачено, що Банк сплачує відсотки один раз на місяць у білінговий день шляхом зарахування нарахованої суми відсотків на поточний рахунок клієнта. Згідно з п.7.8 договору, встановлені відсоткові ставки є загальними для всієї мережі банку. При цьому, як встановлено п.7.11 договору, сторони погодились, що у випадку зміни зі сторони банку умов або тарифів, що є невідємною частиною даного договору, такі зміни будуть вступати в дію без підписання додаткової угоди до даного договору на підставі ст.654 ЦК України. Відповідно до ст.1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. З виписки по особовому рахунку [PERSON] судом встановлено, що за період з дати відкриття рахунку 30.01.09 р. і до його закриття 12.08.11 р., позивачу щомісячно нараховувались проценти на залишок коштів відповідно до затверджених [PERSON] банку. Позивачем суду не подано доказів, які б свідчили про наявність підстав для стягнення за період з 30.01.09 р. по 12.08.11 р. відсотків за ставкою 12 %. При цьому суд бере до уваги, що у позовній заяві вимога про стягнення відсотків за цей період за ставкою 12 % нічим не обґрунтована, та не погоджується з наведеною позивачем у письмових поясненнях позицією, що після подання 03.03.09 р. відповідачу заяви про видачу коштів поточний рахунок перетворився на депозитний. Не містять таких висновків і правові позиції, висловлені Верховним судом України у справах № 6-39цс13 від 29.05.13 р. та 6-140цс-13 від 25.12.13 р., на які посилається позивач. Вказаними постановами вирішено цивільні справи за позовами осіб, якими укладались договори банківського вкладу, у той час як з позивачем, як встановлено судом, був укладений договір поточного рахунку. Оскільки, як встановлено судом з виписки по особовому рахунку [PERSON], позивачу у період з 30.01.09 р. по 12.08.11 р. щомісяця нараховувались відсотки у розмірі, визначеному п.7.8 договору, підстави для стягнення відсотків у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу, чи у будь-якому іншому розмірі, відсутні. За таких обставин, з огляду на положення ст.60 ЦПК України, суд прийшов до висновку про недоведеність вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за період дії договору поточного рахунку за ставкою 12 %, у звязку з чим вважає, що у її задоволенні слід відмовити у звязку з безпідставністю. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідач порушив вимоги ст.1075 ЦК України, не повернувши належні [PERSON] кошти з поточного рахунку № 79372403 після одержання її заяви від 03.03.09 р. про розірвання договору, повернувши належні їй кошти лише 12.08.11 р., суд прийшов до висновку, що відповідачем було прострочено грошове зобовязання перед [PERSON], що є підставою для застосування встановленої ст.625 ЦК України відповідальності. Договором, укладеним між сторонами, інший розмір процентів у звязку з простроченням виконання Банком грошового зобовязання, не передбачений, а тому застосуванню підлягає встановлений у ст.625 ЦК України розмір процентів. Три проценти річних за період прострочення відповідача слід обраховувати як суму процентів за кожний період, по закінченні якого проводилась видача частини коштів з поточного рахунку та зарахування процентів і, відповідно, змінювався борг ПАТ КБ «Надра». Згідно з наданим позивачем розрахунком, три проценти річних за період з 03.03.09 р. по 12.08.11 р. склали 944,17 євро. Відповідно до ст.ст.256-257, 260 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Статтями 253, 254 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Позивач [PERSON] 09.09.15 р. подала суду заяву, у якій зазначає, що про порушення відповідачем своїх прав вона дізналась з постанов Верховного Суду України у справі 6-39цс-13 від 29.05.13 р. та у справі 6-140цс-13 від 25.12.13 р., у яких висловлено правові позиції щодо регулювання правовідносин з відповідальності за несвоєчасне повернення депозитів. Враховуючи, що відповідно до ст.1075 ЦК України, з урахуванням встановлених обставин, строк повернення відповідачем позивачу [PERSON] коштів з поточного рахунку наступив 03 березня 2009 року, а кінцевий розрахунок з позивачем щодо повернення коштів з цього рахунку проведено 12 серпня 2011 року, про що позивачу було відомо, з 13 серпня 2011 року почався перебіг позовної давності, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогами про стягнення відповідальності у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання. Оскільки строк, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про стягнення відповідальності у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання, має тривалість у три роки, розпочався 13.08.11 р. та не переривався, позовна давність як строк, у межах якого позивач може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права, сплинув 13 серпня 2014 року. Статтею 267 ЦК України передбачено наслідки спливу позовної давності, зокрема, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки відповідач просить застосувати до заявлених позивачем вимог позовну давність, а позивачем заявлено вимоги 15 липня 2015 року, тобто після спливу позовної давності, і поважних причин пропущення позовної давності позивачем не наведено, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed