Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві позивачка зазначила, що шлюб з відповідачем розірвано на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 3 квітня 2017 р. За час спільного проживання 27 жовтня 2015 р. в сторін народилася дочка [PERSON]. Остаточно шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинилися в серпні 2017 р. З цього часу відповідач перестав приймати участь в матеріальному забезпеченні дочки. На даний час [PERSON] відвідує дошкільний заклад (садочок) в м. Городенка. Витрати на її утримання зростають, а самостійно зароблених позивачкою коштів на придбання необхідних речей побуту, продуктів харчування, одягу тощо не вистачає. З метою мирного вирішення даного питання позивачка відправила відповідачу смс-повідомлення з проханням надати кошти для дочки [PERSON], зазначивши реквізити картки для виплат у ПриватБанку. Однак, звернення залишено відповідачем без уваги. Відповідач фізично здоровий, здійснює приватну діяльність як лікар-ветеринар, працює у ветаптеці в м. Городенка по вул. Шевченка, отримує систематичний дохід, конкретний розмір якого позивачці не відомий. За таких обставин відповідач має матеріальну можливість сплачувати кошти на утримання своєї дитини, однак добровільно цього не робить. В позовній заяві позивачка покликається на ст.ст. 141, 150,180, 181 СК України. 26.04.2018 р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що не погоджується з розміром аліментів, який щомісячно просить стягувати позивачка. Він піклується про дитину, сплачує аліменти. Крім того, відповідно до рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2009 року він сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини [PERSON], [INFO], до її повноліття у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Він не працевлаштований, постійного заробітку немає. Відповідач не відмовляється сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON]. Просить зменшити розмір стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. 05.05.2018 р. позивачка подала до суду відповідь на відзив, в якому просить надані відповідачем письмі докази визнати неналежними, розгляд справи проводити у її відсутності, задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що відповідач умисно вводить суд в оману щодо свого майнового стану та виконання батьківських обовязків перед їх неповнолітньою дочкою. На підтвердження факту постійної роботи та отримання доходу відповідачем надала рахунок, квитанцію, видані в травні 2018 року лікарем ветеринарної медицини [PERSON] про продаж продуктів ветеринарної медицини із власної ветаптеки в м. Городенка по вул. Шевченка. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, підтримав відзив на позовну заяву. Просить врахувати те, що він надає матеріальну допомогу дочці [PERSON], про що свідчать копії квитанцій, доданих до відзиву на позов. Твердження позивачки стосовно того, що він має дохід від як лікар ветеринарної медицини вважає безпідставним, оскільки державна реєстрація його підприємницької діяльності припинена в березні 2017р., при закритті підприємницької діяльності не було вимоги надати підтвердження здачі печатки. Він перебуває на обліку з на біржі праці, як безробітний. Також просить врахувати, що він сплачує аліменти на дочку [PERSON] від першого шлюбу. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2017 року по справі № 342/144/17 (провадження № 2/342/233/2017), яке набрало законної сили 14 квітня 2017 р., розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Перчик) [PERSON], [INFO], зареєстрований 01 грудня 2015 року; дочку [PERSON], [INFO], залишено на проживанні з матірю [PERSON]. Те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], доводиться копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 300732, виданого 01 грудня 2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 83 від 01 грудня 2018 р. Конституцією України визначено основні права й обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Із копій квитанцій про приймання поштового переказу: № 5/15 від 17.11.2017 р., № 7/39 від 28.02.2018 р., № 1/93 від 28.12.2017 р., № 3/29 від 18.10.2017 р. та копій фіскальних чеків від 02.02.2018 р., 15.12.2017 р., 19.03.2018 р., 28.12.2017 р., 02.02.2018 р., 06.06.2017 р., 15.12.2017 р., 11.07.2017 р. слідує, що відповідач сплачував в користь позивачки аліменти в розмірі по 500 грн. та один платіж на 1000 грн., однак сплачувані ним кошти не відповідають мінімальному щомісячному розміру аліментів, визначеному СК України. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2009 року по справі № 2-121/2009 р., яке набрало законної сили 26 січня 2009 р., з [PERSON], [INFO], вирішено стягувати аліменти в користь [PERSON], [INFO], на утримання дитини [PERSON], [INFO], до її повноліття в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Наданий позивачкою Рахунок від 04 травня 2018 р. з відбитком печатки «лікар ветеринарної медицини [PERSON]» не є доказом працевлаштування відповідача та не свідчить про отримання ним доходу. Враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, приймаючи до уваги позицію сторін щодо предмета позову, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 16.03.2018 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial