Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON], про визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності. Вимоги мотивує тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем сторонами по справі було придбано житло, та після розірвання шлюбу виник спір щодо спільного майна. Тому позивачка просить поділити вказане майно та визнати за нею та за відповідачем право власності у рівних частках з 55/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належить їм на праві спільної сумісної власності. Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні просив винести рішення на розсуд суду. Третя особа у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, просила вирішити справу на розсуд суду. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.01.1985 року. 21.11.2012 року шлюб між сторонами по справі було розірвано рішенням Роздольненського районного суду АР Крим по справі №116/2453/12. В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказані факти не підлягають доказуванню. Відповідно до копії договору купівлі - продажу від 20.01.2001 року, зареєстрованого в реєстрі Приватним нотаріусом Роздольненського районного нотаріального округу АР Крим за №657, [PERSON] придбав 55/100 часток житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» та ч. 1 ст. 22 КпШС, які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Сторони, перебуваючи у шлюбі (а.с.5), придбали спірне майно, зареєстрували його (а.с.4), в судовому засіданні визнали вказану обставину, отже домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Згідно з ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісні власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Підставою позову є відмова відповідача від добровільного припинення спільної сумісної власності та виділу співвласникам частки майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та поділ спірного майна у рівних частках, оскільки зазначене домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, вказаний поділ не порушує права, свободи та інтереси інших учасників процесу. Суд оцінює критично доводи відповідача про відступлення від рівних часток поділу, оскільки судом не встановлено обставин, визначених ч. 2 ст. 70 СК України, а саме не встановлено, що [PERSON] не дбала про матеріальне забезпечення сім'ї, приховала, знищила чи пошкодила спільне майно, витрачала його на шкоду інтересам сім'ї. На підставі наведеного та

Outcome: approved