Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини, про визначення розміру часток у приватній спільній сумісній власності та визнання права власності на майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що 15 квітня 1994 року Вінницькою районною державною адміністрацією було видано свідоцтво на право власності на житло, а саме: на квартиру [ADDRESS]. Дана квартира належала на праві приватної власності [PERSON] та членам її сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В даній квартирі постійно проживав позивач з бабусею та дідусем. 25 серпня 2011 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно. Однак, ніхто із членів сімї не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В даній квартирі залишилися проживати позивач з дідусем. 24 червня 2015 року дідусь позивача [PERSON] помер. Після його смерті ніхто із спадкоємців за законом не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилась спадщина у вигляді часток квартири, яка розташована по вул. Молодіжній, 10 в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області. Спадкоємцями за заповітом майна покійної [PERSON] є відповідно до заповіту [PERSON] та [PERSON]. Спадкоємцем по закону майна покійного [PERSON] є його дочка [PERSON]. Інших спадкоємців на спірне майно не має. Позивачем було прийнято спадщину шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, в тому числі, розпорядився речами померлих, з 2016 року робить поточний ремонт будинку, що належав спадкодавцям на праві власності, а також здійснення догляду за будинком. Із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини позивач в свій час не звертався, оскільки вважав достатньою підставою фактичне прийняття спадщини. На початку 2017 року виникла необхідність оформити документи щодо спірного майна і являючись спадкоємцями першої та другої черг після смерті батьків, позивач [PERSON], його брат [PERSON] та їхня мати [PERSON] звернулися до державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва їм було відмовлено, оскільки в свідоцтві про право власності на квартиру не визначено частки кожного із співвласників. В процесі звернення до нотаріуса та отримання відповіді на сімейній нараді усі спадкоємці дійшли до спільного рішення оформити вищезазначене майно, а саме: 1/2 квартири, яка розташована по вул. Молодіжній, 10 в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області на [PERSON], так як він постійно проживав у спірному житлі до смерті спадкодавців, на момент їх смерті та після цього. З огляду на вищевикладене позивачі звернулись з даним позовом до суду, яким просить визнати право власності на спадкове майно. В судове засідання сторони не зявились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивача - за довіреністю [PERSON] позов свого довірителя підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Змін та доповнень не має. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Вінницького району Вінницької області - при вирішенні питання покладаються на розсуд суду. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] за довіреністю [PERSON] не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 15 квітня 1994 року Вінницькою районною державною адміністрацією було видано свідоцтво на право власності на житло, а саме: на квартиру [ADDRESS]. Дана квартира належала на праві приватної власності [PERSON] та членам її сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). 25 серпня 2011 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом серії І-АМ №217429 про смерть, виданого виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Вінницького району Вінницької області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 73 (а.с.6). 24 червня 2015 року дідусь позивача [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом серії І-АМ № 319675 про смерть, виданого виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Вінницького району Вінницької області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 75 (а.с.5). Спадкоємцями за заповітом майна покійної [PERSON] є відповідно до заповіту від 24.02.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 12 - [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Спадкоємцем по закону майна покійного [PERSON] є його дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої (а.с.11). Оформити спадкові права [PERSON] та [PERSON]В,, [PERSON] в нотаріальному порядку не мають можливості, що підтверджується Постановами про відмову у вчинені нотаріальної дії, державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 27.02.2017 року за вих. № 409/02-31 та від 28.02.2017 року за № 410/02-31 (а.с.8-9). Відповідно до висновку про вартість майна загальна вартість спадкового майна станом на 03.04.2017 року складає 89\~447 грн (а.с.13). Інших спадкоємців немає. Заповіт не вчинявся. За\~ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., як рівнозначні в юридичному розумінні розглядалися два способи прийняття спадщини: фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. При цьому, під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь які дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню й використанню цього майна, підтриманню його в належному стані. Відповідно до\~ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до\~ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до\~ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1\~ст.1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5\~ст.1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі\~ст.1217 ЦК України\~спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно\~ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначено у п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року\~частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту\~ст. 357 ЦК\~вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними,тому частки кожного з співвласників на земельну ділянку є рівними, а тому за позивачем [PERSON], як за іншим співвласником також має бути визначено право на певну ідеальну частку у праві власності на земельну ділянку, так як поділити її в даний час натурі неможливо, оскільки інший учасник спільної сумісної власності помер, а в іншому разі, буде неможливо зареєструвати своє право власності належним чином. Оскільки, при розгляді даної цивільної справи знайшов своє підтвердження факт того, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], померлої 25 серпня 2011 року та після смерті [PERSON], померлого 24 червня 2015 року, то з метою забезпечення реалізації спадкових прав позивача, які підлягають судовому захисту, суд вважає за необхідне встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] про який просять позивач. Відповідно до ч. 2\~ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути\~\~встановлені також факти, від яких\~\~залежить виникнення, зміна або припинення особистих\~\~чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивачів на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення та визнання за позивачем право власності, в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved