Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача та згідно заяви про зменшення позовних вимог від 17.02.2015 р. просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення виплати аліментів за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014р. у сумі 7800 гривень та моральну шкоду у сумі 10000 гривень. При цьому посилається на те, що на підставі рішення суду з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO] народження, по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15.07.2009р. по 01.01.2011р. та з 27.09.2012р. по [INFO] [PERSON] допускав прострочення по сплаті аліментів, у зв'язку із чим з нього належить стягнути неустойку. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково в частині стягнення неустойки в розмірі 480 гривень, в іншій частині просила в позові відмовити з тих підстав, що прострочення по сплаті аліментів виникло за відсутності вини відповідача, крім прострочення 12 днів за грудень 2014 р., за яке відповідач згодний сплатити неустойку в розмірі 480 гривень. Докази завдання відповідачем моральної шкоди [PERSON] відсутні, тому позовні вимоги в цій частині також не визнає. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2011 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] [INFO], по 2000 (дві тисячі) грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15.07.2009 р. по 01.01.2011 р. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2013 року рішення апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2011 року було скасовано в частині обмеження строку стягнення аліментів до 01 січня 2011 року. Ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення аліментів у вказаній в рішенні сумі за період з 15 липня 2009 року по 01 січня 2011 року та з 27 вересня 2012 року по [INFO] року з урахуванням фактично сплачених сум. 03.06.2013р. Малиновським районним судом м.Одеси був виданий виконавчий лист щодо стягнення з [PERSON] аліментів. Постановою від 10.06.2013р. державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № В-4/600. У відповідності до ч.1,2 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно з п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р., передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 31.03.2009р. було задоволено позов [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дітей та встановлення способу участі у їх вихованні. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 10.12.2010р., яке набрало чинності 24.12.2010 р., суд змінив місце проживання дітей, визначив їх місце проживання разом з батьком, [PERSON], [ADDRESS]. Син [PERSON] з січня 2011 року до цього часу мешкає з батьком, [PERSON], що не заперечував представник позивача в судовому засіданні. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27.09.2012 року рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10.12.2010 року у частині зміни місця проживання дітей, передачі дітей було скасовано. Відмовлено [PERSON] у позові до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Одеської міської ради, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дітей, зміну місця проживання і передачу дітей. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.01.2013 року рішення апеляційного суду Одеської області від 27.09.2012 року було залишено без змін. Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 17.07.2014 р. позов було задоволено частково. Встановлено факт того, що [PERSON], [INFO], на час розгляду справи мешкає з батьком, [PERSON] за адресою [ADDRESS], та знаходиться на його утриманні. Звільнено [PERSON] з 04.04.2014р. від сплати аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], які стягнуті з 27 вересня 2012 року відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2013 року по справі № 2 - 1555/2010. Визнано виконавчий лист Малиновського районного суду м.Одеси від 03.06.2013р. № 2-1555/2010 в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] таким, що не підлягає виконанню, починаючи з 04.04.2014р. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 643,00 грн. щомісячно, починаючи з 04.04.2014р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] Рішення набрало чинності. Рішенням від 09.12.2014р. апеляційного суду Одеської області заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 17.07.2014р. було скасовано, у позові [PERSON] відмовлено. У відповідності до перерахунку заборгованості по аліментах від 04.03.2014р., заборгованість [PERSON] станом на 31.03.2014р. - відсутня. З 01.04.2014р. по 30.10.2014р. [PERSON] було сплачено аліментів: за квітень 2014р. - 10.04.2014р. в сумі 4000,00 грн., за травень 2014р. - 21.05.2014р. в сумі 4000,00 грн., за червень 2014р. - 18.06.2014р. в сумі 4000,00 грн., за липень 2014р. - 11.08.2014р. в сумі 4000,00 грн., за серпень 2014р. - 30.10.2014р. в сумі 4000,00 грн. (5 місяців). Враховуючи заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 17.07.2014р., яким було визнано виконавчий лист Малиновського районного суду м.Одеси від 03.06.2013р. № 2-1555/2010 в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] таким, що не підлягає виконанню, починаючи з 04.04.2014р., у [PERSON] утворилась переплата в сумі 10000,00 грн., яку необхідно було зарахувати в рахунок сплати аліментів на дочку [PERSON] на майбутнє: за вересень 2014р. - 2000,00 грн., за жовтень 2014р. - 2000,00 грн., за листопад 2014р. - 2000,00 грн., за грудень 2014р. - 2000,00 грн., за січень 2015р. - 2000,00 грн. (5 місяців) За таких обставин, [PERSON] аліменти в цей період не сплачував за відсутності своєї вини. Після скасування заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 17.07.2014р. рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.12.2014р., 12.12.2014р. [PERSON] сплатив 12 000,00 грн. аліментів: за вересень 2014р. - 4000,00 грн., за жовтень 2014р. - 4000,00 грн., за листопад 2014р. - 4000,00 грн. 12.01.2015р. [PERSON] сплатив 8 000,00 грн.: за грудень 2014р. - 4 000,00 грн., за січень 2015р. - 4 000,00 грн. 27.01.2015р. [PERSON] сплатив 4 000,00 грн. - за лютий 2015р. Таким чином, суд вважає, що прострочення оплати аліментів [PERSON] за наявності його вини виникло за грудень 2014р. - 12 днів. 4 000,00 : 100 х 12 = 480,00 грн. неустойки належить до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає недоведеним з боку [PERSON] завдання їй [PERSON] моральної шкоди, тому вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають. При цьому суд також враховує, що [PERSON] крім аліментів в сумі по 2 000,00 грн. щомісяця, які сплачує їй на утримання сина [PERSON] [PERSON], з 21.05.2010р. отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда [PERSON], що підтверджується листом Управління соціальної політики Іллічівської міської ради від 31.10.2014р. № 4430.

Outcome: partial