Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні надвірними будівлями, вказавши, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом у її власності перебуває житловий будинок № 11 з надвірними будівлями, який знаходиться по вулиці Житомирській в с. Ставище Брусилівського району Житомирської області. До вказаного будинку відповідно до [PERSON] з реєстру речових прав власності на нерухоме майно належать надвірні будівлі хліви літ «Б» та «В». По сусідству з будинком позивачки проживає відповідачка [PERSON], яка орієнтовано в 2014 році самовільно зайняла її надвірну будівлю (хлів), який позначений літерою «В». Відповідачка разом зі своїм зятем повісила замок на двері хліва, тому позивачка не може ним користуватися. Зазначила, що на неодноразові звернення до відповідачки з проханням звільнити хліва, [PERSON] нічого не робить і продовжує ним самоправно користуватися. З цього питання позивачка зверталась до органів поліції, однак вони будь яких заходів, щоб вирішити дане питання, вони не вживають. Отже, вважає, що [PERSON] створює їй перешкоди розпоряджатися своїм майном, оскільки вона самовільно зайняла її хліва, що не дозволяє використовувати його за призначенням. Просила зобовязати відповідачку усунути перешкоди в користуванні її хлівом, який знаходиться біля будинку № 11 по вулиці Житомирській в селі Ставище Брусилівського району Житомирської області, шляхом його звільнення від речей відповідачки. Представником відповідачки\~[PERSON]\~адвокатом [PERSON]\~подано відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначив,\~що з\~2013\~року між\~позивачкою [PERSON]\~та відповідачкою\~[PERSON]\~склались неприязнені\~відносини через\~намагання відповідачки\~та членів\~її родини\~привести територію\~селища Ставище\~в належний\~стан \~побудувати клуб,\~почистити криницю,\~організувати вивіз\~сміття і\~таке інше.\~При цьому\~позивачка неодноразово\~викликала поліцію\~з надуманих\~підстав,\~поширювала образливі\~чутки про\~родину відповідачки.\~Зазначив,\~що приблизно\~з 1984\~року [PERSON]\~проживає в\~[INFO],\~зі своєю\~родиною,\~в будинку,\~який будувався\~за рахунок\~та для\~проживання працівників\~«Укртелекому».\~Крім неї\~в цьому\~будинку в\~трьох квартирах\~проживають ще\~три родини.\~При цьому\~[PERSON]\~працювала в\~«Укртелекомі» прибиральницею,\~а її\~чоловік [PERSON]\~-\~водієм у\~лінійно-технічному\~цеху №\~901,\~який підпорядковувався\~первинній дирекції\~«Укртелекому».\~Від «Укртелекому»\~її чоловіку\~було надано\~ордер на\~квартиру,\~в якій\~вона зараз\~мешкає.\~В сусідніх\~будинках та\~квартирах мешкають\~також інші\~колишні працівники\~«Укртелекому».\~Також більше\~30\~років тому\~чоловіку [PERSON]\~в постійне\~користування було\~надано господарчі\~споруди (сараї) навпроти будинку № 11, де мешкає [PERSON] Вказав, що документи на квартиру, гараж, інші господарчі споруди в [PERSON] були оформленні на сімю, як і на господарчі споруди (сарай), на який претендує [PERSON], але через капітальний ремонт в квартирі ці документи після 2004 року були втрачені. Однак після подання позову [PERSON] вказані документи були розшукані. Таким чином, вважає, що право [PERSON] на спірний сарай підтверджують наступні документи: договір дарування від 02 серпня 2004 року про прийняття [PERSON] в дар від [PERSON] квартири [ADDRESS]; рішення № 76 від 22.09.2004 року Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про надання дозволу [PERSON] на забудову господарських споруд, літньої кухні, гаража на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користування мешканців будинків № 3, 5, 7; будівельний [NUMBER] на забудову земельної ділянки, наданої [PERSON]; план забудови земельної ділянки; договір з Брусилівським відділом земельного кадастру. Зазначив, що між сараєм, належним [PERSON], та на прилеглій до 1/2 частини будинку № 11, належного позивачу, [PERSON] було збудовано деревяного хліва, який вона в 2017 році розібрала, який і був її сараєм, що зазначено в наданих позивачем документах. Тобто стверджував, що спірним сараєм відповідач [PERSON] користується більше 30 років, а не з 2014 року, як стверджує позивач, при цьому вказаний сарай ніколи позивачці [PERSON] не належав. При цьому саме [PERSON] з 2010 року чинила перешкоди відповідачці [PERSON] користуватись вказаним сараєм, через що остання та її представник звертались до Ставищенської сільської ради, правоохоронних органів. Також вважає, що оскільки [PERSON] володіє сараєм, на який претендує позивачка [PERSON], більше 30 років, а за офіційними документами з 2004 року, строк позовної давності щодо вимог [PERSON] сплинув у 1987-1990 роках. Втім, зазначив, що сторона відповідача свідомо заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог [PERSON] подавати не має наміру. У звязку з викладеним просив відмовити у задоволенні позову. Представником позивачки [PERSON] адвокатом [PERSON] було подано відповідь на відзив, згідно якої вважає такими, що не відповідають дійсності, доводи представника відповідачки щодо належності [PERSON] спірного сараю. Зазначив, що право власності позивачки [PERSON] на спірний сарай підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Вважає, що документи, які були подані представником відповідача [PERSON], не підтверджують жодного права власності для [PERSON] на спірне приміщення (хлів літ. «В»), оскільки в договорі дарування будинку від 02.08.2004 року дарунком виступає лише квартира [ADDRESS], а про інші господарські приміщення, в тому числі і спірний хлів літ. «В», взагалі нічого не вказано. Інші документи, які були надані представником відповідача, не є правовстановлюючими, а тому і не дають жодних майнових прав для відповідача, в тому числі і права власності на хлів літ. «В». Крім того, зазначив, що рішення виконкому № 76 Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про надання дозволу [PERSON] на забудову господарських споруд, літньої кухні, гаража датовано 22.09.2004 року, а спірний хлів літ «В» був побудований набагато раніше, тобто дане рішення немає ніякого відношення до спірного приміщення - хліва літ. «В». Проситв відхилити наведені представником відповідача [PERSON] у відзиві на позовну заяву пояснення, міркування і аргументи щодо предмета спору та не брати їх до уваги під час розгляду справи і винесення судового рішення. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Також [PERSON] додатково пояснила, що дійсно біля будинку, в якому вона мешкає, її братом було збудовано тимчасову споруду дерев»яний навіс для автомобіля, який в подальшому було знесено. Однак він жодного відношення до спірного сараю не має, оскільки сарай побудований із шлакоблоку. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вимог [PERSON] заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили суд в їх задоволенні відмовити. Також [PERSON] додатково пояснила, що їй належать два сараї, один з яких розташований навпроти її будинку, а інший - спірний, розташований навпроти будинку [PERSON] Допитаний судом свідок [PERSON] пояснив, що придбав квартиру по сусідству з позивачкою [PERSON] у 2015 році. Зазначив, що про те, що спірний сарай належить [PERSON], йому відомо зі слів попереднього власника його квартири. Також вказав, що всі роки, що він проживає за вказаною адресою, між [PERSON] та [PERSON] існує спір про цей сарай. Також в нього був конфлікт з [PERSON], та остання навіть викликала поліцію. Допитаний судом свідок [PERSON] пояснив, що працював в Укртелекомі та пам»ятає, що чоловіку [PERSON] був наданий в користування сарай. Зазначив, що спірний сарай був побудований у 1985 році, складається з чотирьох приміщень, одним з яких користується [PERSON], ще одним [PERSON] Допитана як свідок [PERSON], яка є донькою відповідачки [PERSON], суду пояснила, що спірний сарай отримано її батьком [PERSON], який як і квартира, гараж, належать їй, а користується ним її брат [PERSON], де зберігає запчастини. Вказала, що на спірний сарай вона отримала в сільраді с. Ставище технічну документацію в 2004 році, але не дооформила її, так як проживає в іншому місті і витрати не будуть рівноцінними його вартості. Повідомила, що саме позивачем [PERSON] створюються перешкоди у користуванні спірним сараєм, в тому числі вона не дає можливості заїхати на територію, де розташований вказаний сарай, запираючи вїзні ворота. Допитаний судом в якості свідка [PERSON], який є сином відповідача [PERSON], зазначив, що спірним сараєм вони користуються більше 10 років, у [PERSON] також є власний сарай поряд, яким вона користується, а також були ще будівлі, які вона знесла. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою сторін у справі. Зазначила, що батькам позивачки належали два сараї поряд, серед яких є і спірний, які вони приватизували ще у 1993 році. При цьому [PERSON] на прохання [PERSON] дала останній в користування спірний сарай для зберігання картоплі. В 2015 році [PERSON] та її зять, представник [PERSON], повісили на двері сараю свій замок і на вимогу [PERSON] звільняти сарай не збираються. Допитана судом як свідок [PERSON] пояснила, що знає сторони з 1991 року. Вказала, що [PERSON] належать два з чотирьох сараїв, що знаходяться навпроти її будинку. При цьому [PERSON] користувалась одним із сараїв з дозволу [PERSON] Однак з 2015 року, коли [PERSON] попросила звільнити її сарай, [PERSON] повісив на його двері замок, та сарай [PERSON] добровільно не звільняє. Також вказала, що [PERSON] належить інший сарай, який знаходиться навпроти її будинку з лівої сторони. Допитана судом як свідок [PERSON] пояснила, що знає сторони з 1988 року. Зазначила, що батькам [PERSON] належали два хліви навпроти їх будинку, які вони приватизували ще у 1993 році. Оскільки у [PERSON] з [PERSON] були гарні стосунки, [PERSON] на прохання [PERSON] надала останній в користування спірний хлів, однак коли вона попросила у 2015 році звільнити сарай, [PERSON] відмовилась та повісила на двері хліву замок. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що [PERSON] на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого Брусилівською державною нотаріальною конторою 16.10.2003 року після смерті [PERSON], належить житловий будинок № 11 з надвірними будівлями, який знаходиться в с. Ставище Брусилівського району Житомирської області по вул. Леніна (нині Житомирська, чого не заперечували сторони). До будинку належать надвірні будівлі хліви літ. «Б. В». При цьому вказане домоволодіння належало померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації майна комунальної власності Брусилівської райдержадміністрації 26.02.1993 року (а.с. 3, 4). Згідно копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно хліви літ. «Б. В.» побудовані з шлакоблоку (а.с. 5). Також судом встановлено, що спірним сараєм літ. «В» на даний час користується [PERSON] Вказана обставина не заперечувалась сторонами та додатково підтверджується висновком за результатами розгляду заяви [PERSON], складеним 16.11.2017 року старшим ДОП Брусилівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області (а.с. 212). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак позивач повинен довести, що були порушені (чи існує можливість порушення) його права, свободи чи інтереси. При цьому слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 6 вказаної статті встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391\~ЦК України передбачено,\~що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, в тому числі й спірним сараєм, при цьому [PERSON] користується належним позивачці майном та на її вимогу спірного сараю не звільняє, наявні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та зобовязання відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні позивачкою [PERSON] шляхом звільнення спірного сараю від її речей. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо належності їй спірного сараю, оскільки жодних правовстановлюючих документів на спірний сарай відповідач [PERSON] суду не подала. Надані ж суду рішення № 76 від 22.09.2004 року Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про надання дозволу [PERSON] на забудову господарських споруд, літньої кухні, гаража на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користування мешканців будинків № 3, 5, 7; будівельний [NUMBER] на забудову земельної ділянки, наданої [PERSON]; план забудови земельної ділянки не є документами, які підтверджують право власності [PERSON] на спірний сарай, який, за поясненнями сторін та свідків, був побудований у 1985 році. В договорі ж дарування від 02.08.2004 року йдеться лише про квартиру [ADDRESS], яку [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] З цих же підстав суд не приймає до уваги пояснення з цього приводу допитаних свідків [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON], які до того ж є дітьми відповідачки та є зацікавленою стороною у даній справі. Також в судовому засіданні достовірно встановлено, що спірний сарай є саме тим сараєм, який зазначений у свідоцтві про право на спадщину, виданому позивачці [PERSON], як сарай під літерою «В», оскільки цей факт підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з огляду на що вважає безпідставними пояснення представника відповідача щодо знесення вказаного сараю позивачем. Крім того спірний сарай, як і сарай під літерою «В», побудований з шлакоблоку, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 5), яку суд вважає належним та допустимим доказом в розумінні ст. 76-79 ЦПК України, оскільки вона містить інфомацію, яка має значення для розгляду справи, строк же дії вказаного витягу в даному випадку суттєвого значення для встановлення цієї обставини не має; при цьому представник відповідача вказував на знесення деревяних споруд, належних позивачці. Листи, які надсилались [PERSON] у 2013 році [PERSON] та іншим, з приводу надання їй ключа від воріт для користування власним сараєм, копії яких надані суду представником відповідача, а також постанова від 08.09.2010р. про відмову в порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за заявою [PERSON], свідчать про існування тривалий час неприязнених стосунків між позивачкою [PERSON] та [PERSON] й [PERSON], однак не містять відомостей про існування спору щодо користування спірним сараєм в той час між [PERSON] та [PERSON] Щодо строку, протягом якого користується відповідач [PERSON] спірним сараєм, суд вважає вказану обставину в даному випадку не вирішальною, суттєвим же є той факт, що на теперішній час власник спірного сараю [PERSON] бажає припинити таке користування належним їй майном та звільнити спірний сарай від речей відповідачки, та її право власності безумовно підлягає судовому захисту. З урахуванням викладених обставин, ст.ст. 317, 321, 391\~ЦК України та

Outcome: approved