Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] яким просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнім дітям: - [PERSON], [INFO], - [PERSON], [INFO], - [PERSON], [INFO], за межі України до Російської Федерації, без дозволу (згоди) батька - [PERSON], [INFO], у супроводі їх матері - [PERSON], [INFO], на період з 01.09.2015р. по 01.12.2015 р. Дозволити [PERSON], [INFO], оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітніх дітей: - [PERSON], [INFO], - [PERSON], [INFO], - [PERSON], [INFO], за межі України до Російської Федерації, без дозволу (згоди) батька - [PERSON], [INFO], на період з 01.09.2015р. по 01.12.2015 р. Позовні вимоги обгрунтовує наступним. З 15.02.2002 року по 25.06.2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І- СГ № 233505, виданим Желдецькою сільською радою Кам'янка-Бузького району Львівської області 15.02.2002 року, актовий запис № 2, - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1- СГ № 063508, виданим Желдецькою сільською радою Кам'янка-Бузького району Львівської області 06.07.2006 року, актовий запис № 16, - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 229505, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Токмаку реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області 05.07.2013, актовий запис 158. Шлюб з відповідачем розірвано на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року. Вказана інформація підтверджується відмітками в паспорті та в свідоцтві про одруження про розірвання шлюбу, зробленою відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Токмацькому району від 12.08.2015 р. З вересня 2012 року, тобто з часу фактичного припинення з відповідачем шлюбних відносин, позивач разом з дітьми, які залишилися на її утриманні, проживають за адресою: 71731, Запорізька область, Токмацький район, с. Новогорівка, вулиця Набережна, будинок 95 «А», що підтверджується довідкою Таврійської сільської ради про склад сім'ї від 24.06.2015 року за № 200, а відповідач виїхав з місця проживання до Львівської області, але адреса позивачу не відома. Відповідно до ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України Позивач в позовній заяві повинен вказати: ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі. Згідно ч.3 ст. 122 ЩІК у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом, порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі. В зв'язку з тим, що позивачу відома тільки остання адреса фактичного місцезнаходження відповідача: 71731, Запорізька область, Токмацький район, с. Новогорівка, вулиця Набережна, будинок 95 «А», то відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України, вона згодна нести витрати по наданню оголошення у пресі. На даний час, наскільки позивачу відомо, відповідач знаходиться та працює в Росії. Вона декілька разів намагалася звертатися до відповідача по телефону та через знайомих з проханням передати відповідачу пропозицію про добровільну участь відповідача в наданні матеріальної допомоги на утримання дітей та надати згоду на виїзд дітей за кордон, але всі її старання залишаються без відповіді, більш того, відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання згоди на тимчасовий виїзд дітей за кордон у супроводі позивача, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів малолітніх дітей. Зовсім не цікавиться розвитком та станом здоров'я дітей, не дбає про їх інтереси, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової або будь-якої іншої участі у їх вихованні. Відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. З 2012 року позивач знаходиться у цивільному шлюбі з громадянином України [PERSON], [INFO]. Вона особисто, за допомогою свого цивільного чоловіка [PERSON], утримує, виховує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає, їх розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дітей не надає. Теперішній чоловік позивача - [PERSON] на цей час мешкає в Російській Федерації в м. Ноябрськ (мова орігиналу) Тюменської області у своєї матері - [PERSON], [INFO], яка в свою чергу надала згоду своєму сину [PERSON] на оформлення документів виду на проживання, що підтверджується відповідними копіями документів які позивачем додаються до позовної заяви. Він там має роботу, працює та матеріально допомагає позивачу в утримані дітей. В зв'язку з чим позивач має намір тимчасово виїхати до свого цивільного чоловіка [PERSON], працювати та мати можливість матеріально утримувати та належним чином виховувати своїх дітей, але відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітніх дітей за кордон до родичів для відпочинку та оздоровлення. Вона також, гарантує повернення дітей до України до постійного місця проживання. Крім того, виїзд дітей за кордон до РФ вочевидь здійснюється в їх інтересах та сприятиме розширенню світогляду дітей та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку як особистостей. Але не зважаючи на це, її колишній чоловік - [PERSON], безпідставно не надає згоди на виїзд дітей за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Відповідач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дитини умов проживання. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністюі, позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив, заперечення на позов не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З 15.02.2002 року по 25.06.2015 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І- СГ № 233505, виданим Желдецькою сільською радою Кам'янка-Бузького району Львівської області 15.02.2002 року, актовий запис № 2, - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1- СГ № 063508, виданим Желдецькою сільською радою Кам'янка-Бузького району Львівської області 06.07.2006 року, актовий запис № 16, - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 229505, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Токмаку реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області 05.07.2013, актовий запис 158. Шлюб з відповідачем розірвано на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року. Вказана інформація підтверджується відмітками в паспорті та в свідоцтві про одруження про розірвання шлюбу, зробленою відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Токмацькому району від 12.08.2015 р. З вересня 2012 року, тобто з часу фактичного припинення з відповідачем шлюбних відносин, позивач разом з дітьми, які залишилися на її утриманні, проживають за адресою: 71731, Запорізька область, Токмацький район, с. Новогорівка, вулиця Набережна, будинок 95 «А», що підтверджується довідкою Таврійської сільської ради про склад сім'ї від 24.06.2015 року за № 200, а відповідач виїхав з місця проживання до Львівської області, але адреса позивачу не відома. На даний час відповідач знаходиться та працює в Росії. Позивач намагалася звертатися до відповідача по телефону та через знайомих з проханням передати пропозицію про добровільну участь відповідача в наданні матеріальної допомоги на утримання дітей та надати згоду на виїзд дітей за кордон, але її намагання залишаються без відповіді. Відповідач, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання згоди на тимчасовий виїзд дітей за кордон у супроводі позивача, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів малолітніх дітей. З 2012 року позивач знаходиться у цивільному шлюбі з громадянином України [PERSON], [INFO]. Позивач особисто, за допомогою свого цивільного чоловіка [PERSON], утримує, виховує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає, їх розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дітей не надає. Теперішній чоловік позивача - [PERSON] на цей час мешкає в Російській Федерації в м. Ноябрськ (мова орігиналу) Тюменської області у своєї матері - [PERSON], [INFO], яка в свою чергу надала згоду своєму сину [PERSON] на оформлення документів виду на проживання, що підтверджується відповідними копіями документів які позивачем додаються до позовної заяви. Він там має роботу, працює та матеріально допомагає позивачу в утримані дітей. В зв'язку з чим позивач має намір тимчасово виїхати до свого цивільного чоловіка [PERSON], працювати та мати можливість матеріально утримувати та належним чином виховувати своїх дітей, але відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітніх дітей за кордон до родичів для відпочинку та оздоровлення. Позивач також гарантує повернення дітей до України до постійного місця проживання. Крім того, виїзд дітей за кордон до РФ вочевидь здійснюється в їх інтересах та сприятиме розширенню світогляду дітей та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку як особистостей. Але не зважаючи на це, колишній чоловік позивача - [PERSON], безпідставно не надає згоди на виїзд дітей за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. У ст. 16 Закону України Про охорону дитинства від 2001 зазначено, що батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними. Відповідно до ст. 5 п. 1 Конвенції про контакт з дітьми, яку було ратифіковано Україною 20.09.2006 та яка набрала чинності 01.04.2007, з урахуванням найвищих інтересів дитини може бути встановлено контакт між дитиною та особами, що не є її батьками, але мають сімейні зв'язки з дитиною. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно п. п. 17, 18 затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved