Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити, що частка [PERSON] , померлого [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0913 га з кадастровим номером 5610100000:044:0374 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належної померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №210301, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , - становить 3/4. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, у тому числі на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Позивачка є спадкоємицею батька за заповітом, а її брат - [PERSON] є спадкоємцем батька за законом. 06.12.2018 нотаріусом їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом р.№ 3-481 на 5/6 часток у спадщині на 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , тобто 5/8 частки цього житлового будинку. У видачі ж свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну батькові земельну ділянку Постановою державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори від 06.12.2018 р. № 1646/02-31 позивачці відмовлено, оскільки частка померлого батька у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не була визначена. Тобто, позивачка є спадкоємицею свого батька за заповітом, однак не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, так як частки співвласників за життя батька не були визначені, і визначити їх у нотаріальному порядку не має можливості через смерть одного із співвласників. Тому у [PERSON] є перешкоди в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку, через що вона вимушена в судовому порядку здійснювати захист своїх спадкових прав на земельну ділянку. В судовому засіданні представниця позивачки - адвокат Курганська О.В. позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, батько позивачки [PERSON] помер [INFO] . Суд встановив, що 06.12.2018 нотаріусом позивачці було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом р.№ 3-481 на 5/6 часток у спадщині на 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , тобто 5/8 частки цього житлового будинку. Право власності на 5/8 частки житлового будинку на [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , номер запису 29289011 від 06.12.2018, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №148287994 від 06.12.2018. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 210301 від 22.06.2009, земельна ділянка площею 0,0913 га з кадастровим номером 5610100000:044:0374 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належала на праві спільної сумісної власності померлому батькові позивачки [PERSON] та її брату - [PERSON] (відповідачу по справі) на праві спільної сумісної власності. Відповідно до Постанови державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори від 06.12.2018 р. № 1646/02-31, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну померлому батьку позивачки земельну ділянку Постановою державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори від 06.12.2018 р. № 1646/02-31 позивачці відмовлено, оскільки частка померлого батька у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не була визначена за його життя. Тому у позивачки є перешкоди в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку, і вона вимушена в судовому порядку здійснювати захист своїх спадкових прав на земельну ділянку. Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.08.2020 № 221676771, [PERSON] належить - 1/4 частина житлового будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1-943, виданого 01.04.1982 Першою Рівненською державною нотаріальною конторою та 1/8 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №3-480, виданого державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюковою О.О. Позивачка у своїй позовній заяві вказує, що є спадкоємицею свого померлого батька за заповітом, однак не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, так як частки співвласників не визначені, і визначити їх у нотаріальному порядку немає можливості через смерть одного із співвласників. Відповідно до ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст.369 ЦК). За правилами ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ст.361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. Згідно ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду (п.«г» ч.1 ст.87 ЗК України). За нормами ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Судом не встановлено, що між співвласниками земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] , існувала будь-яка домовленість щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці, а тому розміри часток у праві сумісної власності для співвласників земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, має визначатися пропорційно до їх часток у праві власності на житловий будинок, тобто частка померлого батька позивачки - [PERSON] становить 3/4, а відповідача [PERSON] - 1/4. Згідно з пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Аналізуючи сукупність наведених та досліджених судом доказів та враховуючи пояснення представника позивачки, суд приходить до висновку, що способом захисту прав позивачки буде визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що дасть можливість отримати у нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну її батькові земельну ділянку. За таких обставин та враховуючи, що іншого способу захисту прав позивачки немає, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved