Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В суді уточнивши позовні вимоги зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2004 року. Під час шлюбу ними придбано два транспортних засоби марки VOLKSWAGEN модель POLO, 2003 року випуску д.н.з. [NUMBER] та автомобіль марки BMW, модель 520 І, 1997 року випуску д.н.з. [NUMBER] , які були зареєстровані на ім`я відповідача. Зазначені автомобілі були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, заощаджень. З квітня 2019 року з відповідачем проживають окремо. Після припинення спільного проживання, спірні транспортні засоби залишилися у відповідача, на її неодноразові звернення щодо добровільного порядку вирішення питання про поділ майна, відповідач ухилявся. Відповідно до ст. 60, 69, 70 СК України, просить суд виділити їй у власність автомобіль марки BMW, д.н.з. [NUMBER] модель 520 І, 1997 року випуску та залишити відповідачу автомобіль марки VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER] ,модель POLO, 2003 року випуску. Виходячи з рівності поділу об`єктів, стягнути на користь відповідача 4969 грн. компенсації різниці вартості поділеного майна. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 29.07.2019 року в порядку забезпечення позову накладений арешт на автомобіль марки VOLKSWAGENмодель POLO, 2003 року випуску та автомобіль маркиBMW, модель 520 І, 1997 року випуску. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 02.08.2019 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 02.10.2019 року позовну заяву в частині вимог про стягнення ј частки компенсації за поліпшення житлового будинку по [ADDRESS] залишено без розгляду. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 15.10.2019 року зупинено провадження у справі, призначено авто-товарознавчу експертизу та ухвалою від 02.12.2019 р. відновлено провадження у справі. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 17.02.2020 року призначено справу до розгляду. В суді позивач та її представник позов та його обґрунтування підтримали, просять задовольнити. В суді відповідач та його представник позов не визнали, заперечили проти задоволення позову, мотивуючи тим що автомобілі придбано за кошти матері відповідача, просять відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи суд встановив наступне. Добровольська [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.09.2004 року, який на даний час розірваний. Під час спільного проживання за спільні кошти придбано два автомобілі марки VOLKSWAGEN та марки ВМW, право власності на які було зареєстровано на ім`я [PERSON] що підтверджується довідкою територіального сервісного центру №6843 регіонального сервісного центру в Хмельницькій області МВС України від 29.05.2019 р. №31/22/3-С-20за. Як убачається з матеріалів справи, автомобіль марки VOLKSWAGEN модель POLO, 2003 року випуску зареєстрований за відповідачем 05.06.2013 р. та автомобіль марки BMW, модель 520 І, 1997 року випуску зареєстрований за відповідачем 21.10.2016 р., тобто в період шлюбу між сторонами. Зазначені автомобілі були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, які надали відповідні довідки про розмір доходів з місця роботи, долучені до матеріалів справи. В судовому засідання відповідач пояснив, що на придбання спірних автомобілів були використані кошти, які ним були отримані від матері [PERSON] . Разом з тим відповідач не заперечив, що ці кошти були використані в інтересах сім`ї і для сім`ї. Згідно ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, указаною правовою нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію). Відповідач не заявляв вимог про те, що спірні транспортні засоби придбані за особисті кошти і таких доказів не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року , спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Згідно п.2 ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на майно - вартістю майна. За статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав а професійну оціночну діяльність в Україні» №2658-ІІІ від 12.07.2001 року незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання. Відповідно до ст.12 цього Закону документом, який підтверджує вартість майна та виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є акт оцінки майна. Згідно з висновку експерта № 12.2-0533:19К від 25.11.2019 р. ринкова вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN моделі POLO, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1400 см. куб., д.н.з. [NUMBER] , виходячи з його норм пробігу та стану, становить 81 638 грн. Ринкова вартість автомобіля марки ВМW, моделі 520 І, 1997 року випуску, об`єм двигуна 2000 см. куб., д.н.з. [NUMBER] , виходячи з його норм пробігу та стану, становить 91 576 грн. Таким чином з метою визначенні рівності часток подружжя слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4969,00 грн. компенсації різниці вартості майна. Згідно статті 665 ЦК договір купівлі-продажу передбачає, що одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Саме за таким право чином відбувається перехід права власності на автомобіль. Відповідно до частини 3 статті 244 Цивільного Кодексу довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Таке визначення довіреності не передбачає перехід права власності на об`єкт, що відчужується, а тільки представництво інтересів власника автомобіля перед третіми особами. Статею 237 ЦК визначено, що представництво - це правовідношення, в яких одна сторона має право вчиняти певні дії від імені другої сторони, яку вона представляє. Отже оформляючи довіреності на автомобіль, купівлі-продажу не відбувається і власником автомобіля залишається продавець. Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином покази свідка [PERSON] яка суду показала, що вона придбала у [PERSON] автомобіль марки VOLKSWAGEN моделі POLO, по довіреності від 05.06.2013 року, суд оцінює критично. З урахуванням наведених вимог закону та обставин справи суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] . У відповідності до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 1250,30 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 175,80 грн. витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи та 49,66 грн. на користь держави.

Outcome: approved