Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів, зазначивши, що рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.03.2009 року було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.02.2009 року і до досягнення дитиною повноліття, відповідач своїх обов'язків щодо сплати аліментів не виконує, в силу чого позивач змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.02.2013 року по 30.11.2015 року в розмірі 12228,70 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 01.02.2013 року по 30.11.2015 року в розмірі 18300 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, обґрунтувавши їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він не сплачував аліменти оскільки не має можливості, так як не працює, на обліку в Центрі зайнятості не перебуває, зазначив що позов визнає, однак просив, якщо можливо зменшити розмір пені. Суд в судовому засіданні в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснив відповідачу право на звернення до суду із заявою про зменшення розміру пені та застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, однак відповідач не реалізував відповідних прав. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію сторін, суд визначив, встановив та дослідив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 10.10.2007 року та зареєстрованого Виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району, Вінницької області, [PERSON] являється батьком, а [PERSON] являється матір'ю [PERSON], [INFO] (а. с. 8). Копія рішення Шаргородського районного суду Вінницької області, ухваленого 11.03.2009 року по справі № 2-147/2009 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, зазначає, що з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 лютого 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 10-11). В судовому засіданні судом було встановлено, що [PERSON] змінив прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 7) та паспортом громадянина України серія [NUMBER], виданого 17.05.2010 року Ленінським РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, по виконавчому провадженню № 18265066, виданого державним виконавцем Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ Поліщуком О.П., заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів на користь [PERSON] за період з 01.02.2013 по 30.11.2015 становить 12228,70 грн. (а.с. 12). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При вирішенні даної справи суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2696цс15, де зазначено, що неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). З огляду на зазначене, взявши до уваги позицію сторін, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, при цьому суд не погоджується із наданим позивачем розрахунком розміру відповідної пені, оскільки він не узгоджується із механізмом визначення згаданої пені, передбаченому в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2696цс15, згідно якої, враховуючи нараховані суми аліментів до сплати в відповідний період (а.с. 12), кількість прострочених платежів (за кожен місяць) та кількість днів у відповідних місяцях зазначеного періоду, який не може бути судом зменшений із застосуванням правового механізму, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України, так як відповідач відмовився від звернення до суду із заявою про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, визнавши позовні вимоги, то розмір пені за заборгованість по аліментах в період з 01.02.2013 року по 30.11.2015 року становить 7651 грн. 11 коп. (2342,88 (за 2013 рік) + 2709,43 (за 2014 рік) + 2598,80 (за 2015 рік крім березня місяця), в силу чого, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості по аліментах за період з 01.02.2013 року по 30.11.2015 року у розмірі 12228 грн. 70 коп. та пені за заборгованість по аліментах за період з 01.02.2013 року по 30.11.2015 року у сумі 7651 грн. 11 коп., з розподілом судових витрат згідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial