Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому після уточнення просила стягнути з відповідача на її користь 36914,74 грн. грошової компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 69344,97 грн., який виник станом на 30.11.2015 р. Позов мотивує тим, що вона з 1991 року по 19.12.2014 р. працювала в Сумському будівельному коледжі. Наказом в.о. директора коледжу № 174-К від 19.12.2014 р. її було звільнено із посади заступника директора з навчальної роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України. В цьому наказі було зазначено про виплату грошової компенсації за 362 календарні дні невикористаної щорічної відпустки. Відповідачем було частково здійснено виплату суми компенсації за невикористану відпустку, проте остаточний розрахунок на загальну 36914,74 грн. не було проведено. В звязку з викладеним також просить стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 19.12.2014 по 30.11.2015 року, виходячи з того, що середньоденній заробіток складає 269 грн. 30 коп. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з мотивів, наведених в ньому, на їх думку [PERSON] перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 18-01-041\\0011 від 09.04.2015 року, який покладено в основу обґрунтування заперечень відповідачем, було складено з порушенням вимог чинного законодавства і необгрунтовано. Також позивачка вважає, що після її звернення до суду керівництвом Сумського будівельного коледжу був заднім числом виданий наказ № 44-к від 09.04.2015 року, яким внесено зміни до наказу № 174-К від 19.12.2014 р. та фактично зменшено кількість днів невикористаної щорічної відпустки до 253, за які вона мала право отримати грошову компенсацію, вважає вказаний наказ неправомірним. Представники відповідача позов не визнали. Пояснили, що дійсно відповідно до наказу № 174-К від 19.12.2014 року позивачку було звільнено та в наказі помилково зазначено про те, вона має 362 календарні дні невикористаної щорічної відпустки, на які бухгалтерією коледжу була нарахована компенсація в сумі 95266,69 грн., але під час повторного підрахунку, проведеного спеціально створеною внутрішньоколеджною комісією днів невикористаної щорічної відпустки та позаплановою перевіркою додержання вимог законодавства про працю Територіальною державною інспекцією з питань праці в Сумській області було виявлено, що в.о. інспектора кадрів [PERSON] допустила помилку при підрахунку кількості невикористаних днів дворічних відпусток. Фактично [PERSON] не використано 253 дні щорічної відпустки, тобто різниця склала 109 днів. За письмовим поясненням інспектора відділу кадрів [PERSON], останньою помилково враховано 48 робочих днів використаної відпустки за 1992-1993 роки та 56 робочих дні за 1997- 2000 роки. Пояснили, що відповідно до особового рахунку за 1992-1993 роки [PERSON] нараховано заробітну плату за час відпустки (48 р.д.), в якій остання перебувала з 01.07.1993 по 31.07.1993 (27 р. д. щорічної відпустки) у сумі 71037 крб. та з 01.08.1993 по 26.08.1993 (21 р. д. щорічної відпустки- 55251 крб., які виплачено 02.07.1993 та 19.07.1993 з урахуванням утриманих податків та зборів (копії розрахунково-платіжних відомостей №№111,122 знаходяться в матеріалах справи). Тобто, [PERSON] використано всі дні щорічної відпустки за період з 1992 по 1993 роки, яка під час дослідження доказів (оригіналів документів) у судовому засіданні підтвердила, що ні заперечень, ні питань до розрахунково-платіжних відомостей №№ 111,122 відповідно до яких їй була виплачена заробітна плата за час відпустки в неї не має. Зазначили, що згідно із наказом від 09.03.1998 р. № 57 [PERSON] надано частину щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів з 16.03.1998 по 20.03.1998 за навчальний період 1997-1998 роки. Відповідно до наказу від 02.10.1998 № 245 [PERSON] надано щорічну відпустку тривалістю 51 к. д. з 05.10.1998 по 26.11.1998 за 1997-1998 роки. Відповідно до особового рахунку за 1998 рік [PERSON] нараховано всю заробітну плату за час відпустки у сумі 494,48 грн., з яких визначено до виплати 412,42 грн., які і виплачено 05.10.1998 та 04.11.1998 р. (копії розрахунково-платіжних відомостей №№184, 202 знаходяться в матеріалах справи). Відповідно до наказу від 09.11.1998 р. №279 [PERSON] відкликано з чергової щорічної відпустки з 09.11.1998 р., наказом передбачено, що недовикористану відпустку надати протягом 1998/99 н. р. Відповідно до особистого рахунку [PERSON] нараховано заробітну плату за відпрацьовані у листопаді (16 р.д.) у сумі 185,01 грн., яку виплачено 02,03,17 грудня 1998 року. Тобто, [PERSON] нараховано та виплачено заробітну плату за 16 р.д. та відпускні за 1997 -1998 роки. Згідно із наказом від 10.04.2000 р. № 76 [PERSON] надано частину щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів з 10.04.2000 по 14.04.2000 за період 1999-2000 р.р. Відповідно до особового рахунку за 2000 рік [PERSON] нараховано заробітну плату за час відпустки 40,60 грн., які виплачено 11.05.2000 р. (копії розрахунково-платіжних відомостей №63,64 знаходяться в матеріалах справи). [PERSON] за 1999-2000 н.р.. не використано 30 календарних днів щорічної відпустки, які увійшли до 253 днів і компенсація за які виплачена у період з 25.12.2014 року по 10.04.2015 року. Тобто зазначають, що фактично [PERSON] не використано 253 днів щорічної відпустки, а сума нарахованої компенсації склала 66581,41 грн., яка була перерахована та виплачена в період з 25 грудня 2014 року по 10 квітня 2015 року відповідно до платіжних доручень: №355 від 25 грудня 2014 року, №9 від 28 січня 2015 року, №39 від 26 лютого 2015р., №№ 78, 105 від 03 квітня 2015 року та №№84, 109 від 10 квітня 2015 року. Отже вважають, що заборгованість перед позивачем за невикористані 253 дні щорічної відпустки - відсутня. Також представники відповідача пояснили, що на день звільнення позивача у навчального закладу не було можливості провести виплати у повному обсязі за відсутності коштів, оскільки Сумський будівельний коледж неодноразово звертався до Міністерства освіти і науки України про виділення додаткових асигнувань на виплату даної компенсації та погашення заборгованості, проте необхідна сума коштів не була виділена і коледж вимушений був погашати заборгованість за рахунок економії фонду заробітної плати. Крім того, сторона відповідача звернулась за розясненнями до управління державної казначейської служби України в м. Суми, яке надало відповідь від 31.07.2015 р. № 05-32/2564 про те, що перерозподіл коштів за рахунок зміни видатків на заробітку плату в кінці фінансового року заборонені. Під час проведення позапланової перевірки територіальною державною інспекцією з питань праці в Сумській області було встановлено, що фактично позивачем не використано 253 дні щорічної відпустки, про що відповідачем було видано наказ № 44-К від 09.04.2015 про зміну наказу №174-К від 19.12.2014 р. в частині, що стосується кількості днів невикористаної відпустки та перерахунку компенсації за них. Даний наказ позивачем не було оскаржено. Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши докази по справі вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 1991 р. по 19.12.2014 р. працювала в Сумському будівельному коледжі, наказом в.о. директора коледжу № 174-К від 19.12.2014 р. її було звільнено із посади завідуючої будівельним відділенням за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України та зобовязано бухгалтерію коледжу здійснити виплату грошової компенсації за 362 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (т.1 а.с. 4-11). В січні 2015 року на імя в.о. директора коледжу надійшли доповідні про необхідність здійснення перевірки достовірності оплати днів грошової компенсації за невикористану відпустку зокрема відносно [PERSON] (т.1 а.с.29-30). В навчальному закладі була проведена перевірка достовірності даних щодо кількості невикористаних днів щорічної відпустки зокрема відносно [PERSON], про що складено акт (т.1 а.с.175-178). Наказом в.о. директора коледжу від 09.04.2015р. № 44-к внесені зміни про зменшення кількості невикористаної щорічної відпустки [PERSON] до 253 календарних днів (т.1 а.с. 174). Внесення змін відбулось після проведення у період з 7 по 9 квітня 2015 року перевірки територіальною державною інспекцією з питань праці у Сумській області, якою виявлено факт невірного підрахунку [PERSON]А кількості невикористаної відпустки та встановлено, що фактично [PERSON] не використала 253 дні щорічної відпустки (т.1 а.с. 41-50). Акт перевірки обґрунтований даними первинних документів: особистим рахунком [PERSON] за 1992-1993 роки , де відображено нарахування заробітної плати та з якого вбачається, що позивачкою використано всі дні щорічної відпустки за період з 1992 по 1993 роки. згідно із наказом від 09.03.1998 р. № 57 [PERSON] надано частину щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів з 16.03.1998 по 20.03.1998 за навчальний період 1997-1998 роки. Відповідно до наказу від 02.10.1998 № 245 [PERSON] надано щорічну відпустку тривалістю 51 к. д. з 05.10.1998 по 26.11.1998 за 1997-1998 роки. Відповідно до особового рахунку за 1998 рік [PERSON] нараховано всю заробітну плату за час відпустки у сумі 494,48 грн., з яких визначено до виплати 412,42 грн., які і виплачено 05.10.1998 та 04.11.1998 р. (копії розрахунково-платіжних відомостей №№184, 202 знаходяться в матеріалах справи). Відповідно до наказу від 09.11.1998 р. №279 [PERSON] відкликано з чергової щорічної відпустки з 09.11.1998 р., наказом передбачено, що недовикористану відпустку надати протягом 1998/99 н. р. Відповідно до особистого рахунку [PERSON] нараховано заробітну плату за відпрацьовані у листопаді (16 р.д.) у сумі 185,01 грн., яку виплачено 02,03,17 грудня 1998 року. Тобто, [PERSON] нараховано та виплачено заробітну плату за 16 р.д. та відпускні за 1997 -1998 роки. Згідно із наказом від 10.04.2000 р. № 76 [PERSON] надано частину щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів з 10.04.2000 по 14.04.2000 за період 1999-2000 р.р. Відповідно до особового рахунку за 2000 рік [PERSON] нараховано заробітну плату за час відпустки 40,60 грн., які виплачено 11.05.2000 р. (копії розрахунково-платіжних відомостей №63,64 знаходяться в матеріалах справи). [PERSON] за 1999-2000 н.р.. не використано 30 календарних днів щорічної відпустки. Висновки зазначеного акту перевірки підтверджуються копіями первинних документів (т.1 а.с. 32-40, 88, 93-141). Таким чином, в судовому засіданні переконливими доказами, а саме, платіжними дорученнями від № 355 від 25 грудня 2014 року, №9 від 28 січня 2015 року, №39 від 26 лютого 2015р., №№ 78, 105 від 03 квітня 2015 року та №№84, 109 від 10 квітня 2015 року відповідачем підтверджено, що остаточний розрахунок з позивачем належної при звільненні суми відбувся - 10.04.2015р. Зазначені виплати також підтверджуються копіями зведених відомостей про видачу заробітної плати (т.1 а.с. 53-62). Середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 269,30 грн., що підтверджується довідкою (т.1 а.с. 79). Статтею 47 КЗпП України передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначено вище, дійсно у наказі про звільнення позивача від 19.12.2014р. №174-К вказано про зобовязання бухгалтеру коледжу здійснити виплату грошової компенсації за 362 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Згідно цього наказу була нарахована до сплати сума 95266,69 грн. Фактично 10.04.2015р. не оскаржена сума виплати при звільненні позивачу була сплачена. За зверненням навчального закладу у період з 7 по 9 квітня поточного року відбулась перевірка співробітником територіальної державної інспекції з питань праці у Сумській області і складено акт перевірки № 18-01-041/0011 додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, згідно якого факти неправильності підрахунку бухгалтером коледжу кількості календарних днів невикористаної відпустки позивачем за весь період роботи у закладі та нарахованої суми при звільненні знайшов своє підтвердження. Суд вважає, що факти, які відображені у акті територіальної державної інспекції з питань праці у Сумській області є обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи. 09.04.2015 в.о. директора коледжу був виданий наказ № 44-К про внесення змін до наказу про звільнення, яким кількість днів невикористаної відпустки [PERSON] зменшено до 253 днів, через що розмір суми при звільненні зменшився до 66581,41 грн. З приводу викладеного суд вважає, що фактично на час звільнення позивача існував спір про кількість невикористаної щорічної відпустки за час роботи у закладі та розміру її компенсації. Але навчальний заклад відповідно до частини 2 ст. 116 КЗпП у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні повинен був виплатити в день звільнення (позивач в день звільнення 19.12.2014 працювала), не оспорювану суму, але цього не відбулось і тому слід вважати останнім днем розрахунку - 10.04.2015. Наведені норми дають підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних неоспорюваних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже через наявність вини навчального закладу у не виплаті в день звільнення працівника [PERSON] не оспорюваної суми, за період затримки розрахунку 79 дні з 19.12.2014 по 10.04.2015 на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в сумі 21274 грн. 70 коп. Доводи відповідача про те, що виплата належної суми розрахунку не була здійсненна через недостатність грошових коштів, бо фінансування навчального закладу здійснюється за рахунок бюджетних коштів і в кінці 2014 року подало заяв про звільнення ще три робітника, суд не приймає до уваги з таких підстав. Велика кількість днів не використаної відпустки у неї виникла через недотримання щорічних графіків відпусток протягом часу її роботи в навчальному закладі. Щодо недостатності грошових коштів у навчального закладу на виплату належних при звільненні сум розрахунку, колегія суддів відзначає, що положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово- господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Оскільки на час ухвалення судом рішення фактично сума грошової компенсації за невикористану відпустку позивачу була сплачена, то вимоги позову в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню в частині стягнення 21274 грн. 70 коп. середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2014 року по 10.04.2015 року, тобто за 79 днів, виходячи з розрахунку, що середньоденна заробітна плата складає 269 грн. 30 коп. (79х269,30=21274,70). Окрім того суд вважає відповідно до ст. 88 ЦПК України з навчального закладу на користь держави стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн.

Outcome: partial