Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить позбавити його батьківських прав у відношенні малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві позивач посилається на те, що у період з 05.05.2009 р. по 03.10.2017 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу мають двох малолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в свідоцтвах про народження яких батьком зазначений відповідач. З моменту розірвання шлюбу і на даний час малолітні діти [PERSON] та [PERSON] постійно проживають разом з нею, знаходяться на її вихованні та практично повному утриманні. Батько від виховання дітей самоусунувся, їх інтересами не цікавиться, участі у їх вихованні та розвитку не приймає. Позивач у судове засідання не з`явилась. Надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився. Про розгляд повідомлявся у визначеному законом порядку. Дослідивши наявні в матеріалах докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за якими, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7,8). Відповідач не займається вихованням дітей, не спілкується з ними ні за місцем проживання, ні у навчальному закладі, що підтверджується довідками виданими Ярунською ЗОШ І-ІІІ ступенів, де навчаються неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та актом обстеження матеріально-побутових умов від 10.06.2020 р. (а.с.14-16). Згідно висновку Органу опіки та піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації доцільне позбавлення батьківьких прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.17,18). Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлен\-ня і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, ме\-дичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розви\-ток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав неможливо лише, якщо мати чи батько, незважаючи на усі їхні старання, не змогли забезпечити дитині належного виховання. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що батько неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - [PERSON] вихованням дітей не займається, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, тобто фактично [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, тому він може бути позбавленим батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того відповідач у своїй заяві від 10.12.2020 року позовні вимоги визнав та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав (а.с.32). Таким чином, враховуючи встановлені обставини, а також те, що визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права і інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved