Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 18 липня 2013 року позивачка гуляючи зі своїми дітьми у дворі будинку по вул..Миру,1а побачила, як до її малолітнього сина підійшов [PERSON] та почав його ображати. Після того, як [PERSON] стала на захист свого сина, відповідач [PERSON] почав ображати та принижувати її словесно, нецензурно висловлюючись, погрожуючи фізичною розправою. Також, 01 серпня 2013 року близько 18 год. під час того, коли позивачка перебувала на сходовій клітці у під»їзді свого будинку, її сусід [PERSON], в присутності малолітнього сина, почав знову висловлювати на адресу [PERSON] грубі образи та погрози. Відповідача [PERSON] за вказані факти було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст..173 КУпАП. Крім цього, 05 серпня 2013 року [PERSON] написала на неї та її вина заяву у службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради за неналежне виконання позивачкою батьківських обов»язків та виховання дитини. У своїй позовній заяві позивачка зазначила, що неправомірними діями відповідачів їй завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та приниження честі та гідності, яку вона оцінює у розмірі 10 000 гривень, виходячи із глибини душевних страждань. Просить зобов»язати відповідачів попросити вибачення у неї за приниження її честі та гідності та розповсюдження відомостей, що не відповідають дійсності, а також моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому та просить його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник у судовому засіданні позов не визнали. [PERSON] суду зазначив, що дійсно 18 липня 2013 року між його малолітньою дитиною та сином позивачки виник конфлікт, після якого він вийшов на вулицю у двір будинку по вул.Миру,1а. Зазначив, що позивачку не ображав, та словесних погроз у її адресу та її сина не висловлював. Крім цього, [PERSON] заперечила поширення нею неправдивої інформації щодо позивачки. У позові просять відмовити за безпідставністю позовних вимог. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Як вбачається із висновку про результати розгляду звернення [PERSON] від 05 серпня 2013 року, складеного дільничним інспектором ТМВ УМВС України в Тернопільській області, 02 серпня 2013 року до Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області із письмовою заявою звернулась [PERSON] В ході перевірки встановлено, що 18 липня 2013 року у дворі будинку по вул..Миру, 1а між [PERSON] та [PERSON] виникла словесна суперечка, під час якої [PERSON] ображав [PERSON] нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Зазначено про те, що [PERSON] вирішено притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст..173 КупАП. Як слідує з інформації т.в.о. начальника відділу ТМВ УМВС України в Тернопільській області від 17 січня 2014 року №820, в результаті розгляду звернення [PERSON] відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст..173 КУпАП №042303, який для розгляду 09 серпня 2013 року було скеровано до Тернопільського міськрайонного суду. Відповідно до інформації старшого секретаря Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року, матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно [PERSON] за ст..173 КУпАП протягом 2013 року до суду не поступали, а тому особа до вказаного виду юридичної відповідальності не притягувалась. Будучи допитаним у судовому засіданні свідок свідок [PERSON] не змогла суду підтвердити зміст словесних висловлювань [PERSON] під час конфлікту із позивачкою, який мав місце 18 липня 2013 року, оскільки лише зазначила про те, що зазначені особи розмовляли між собою, проте, вона не чула про що. Як вбачається із відповіді служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради від 08 серпня 2013 року №1424/04-24.1, адресованої [PERSON], працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей 06 серпня 2013 року проведено обстеження житлово-побутових умов проживання сім»ї [PERSON]. З неповнолітнім [PERSON] проведено профілактичну бесіду про дотримання норм поведінки, попереджено про недопустимість вчинення протиправних дій в майбутньому, а також з [PERSON] проведено профілактичну роботу та вказано про необхідність постійного контролю за дитиною. У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до вимог ч.1,3 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Згідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що вимоги позивача про захист честі та гідності, внаслідок вчинення відповідачем [PERSON] її словесних образ та її малолітньої дитини не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не представлено достатніх доказів, що підтверджують наведені нею обставини. Крім цього, суду не представлено доказів, які свідчать про протиправну поведінку відповідача [PERSON] під час конфлікту із позивачкою, які мали місце 18 липня та 01 серпня 2013 року та які б підтверджували вину зазначеної особи. Також, суд зазначає, що позивачем не представлено доказів, які б підтверджували те, що відповідачкою [PERSON] поширено неправдиву інформацію стосовно позивача, оскільки заява [PERSON] про неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських обов»язків не є неправдивою інформацією, а була її лише суб»єктивним судженням, викладеному у вигляді звернення до органу служби у справах неповнолітніх та дітей, за наслідками якого було проведено перевірку. Крім цього, суд вважає, що не підлягають до задоволення й вимоги позивачки в частині відшкодування їй моральної шкоди, оскільки нею не представлено суду доказів про те, що таку шкоду було заподіяно [PERSON] внаслідок неправомірних дій відповідачів.

Outcome: dismissed