Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в Луцький міськрайонний суд із позовною заявою до Національної академії внутрішніх справ (далі - НАВС) про стягнення компенсації за роботу у вихідні та святкові дні та середньомісячного заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.09.2017 року рішенням Луцького міськрайонного суду у справі №161/11173/17 було скасовано наказ НАВС від 16.06.2017 року №98 о/с по особовому складу в частині її звільнення з посади методиста Волинського відділення ННІ №4. 22.09.2017 року позивач подала заяву про звільнення за власним бажанням з посади методиста Волинського відділення ННІ №4 та виплату грошової компенсації за роботу у вихідні та святкові дні, всього 46 днів. У відповідь на заяву про звільнення 20.10.2017 року отримала витяг з наказу НАВС №155 о/с від 06.10.2017 року по особовому складу про звільнення в порядку ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) з 25.09.2017 року. Також листом позивача повідомили про відмову в компенсації за роботу у вихідні та святкові дні з огляду на те, що наказів або інших розпорядчих документів про залучення її до роботи у святкові і вихідні дні НАВС не видавалось. 19.06.2017 року позивач подала ще одну заяву на адресу НАВС щодо вирішення питання оплати праці у вихідні та святкові дні за період з 20.06.2014 року по 20.06.2017 року, з огляду на розклади занять на навчально - екзаменаційні сесії слухачів та студентів Волинського відділення ННІ №4 за період з 20.06.2014 року по 20.06.2017 року та надати для ознайомлення табель робочого часу за період з 20.06.2014 року по 20.06.2017 рік. Проте НАВС відмовило в наданні витребуваних документів. Вважає , що позиція НАВС в часині відмови у виплаті грошової компенсації в подвійному розмірі за 46 днів роботи у вихідні дні є безпідставною, такою, що порушує її право на оплату праці. На підставі наведеного просить суд стягнути з НАВС компенсацію за 46 днів роботи у вихідні та святкові дні в подвійному розмірі середньоденного заробітку та стягнути середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з вищезазначених підстав та просив суд їх задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечив проти задоволення позову. Суду пояснив, що залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається у виняткових випадках, виключний перелік яких встановлюється ст.71 КЗпП України. При цьому таке залучення проводиться за письмовим наказом роботодавця. В НАВС відсутні накази про залучення позивача до роботи у вихідні та всяткові дні, отже правові підстави для компенсації заробітної плати в подвійному розмірі відповідно до вимог ст.72 КЗпП відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Судом встановлено, що згідно витягу з наказу НАВС №155 о/с від 06.10.2017 року по особовому складу [PERSON] звільнена відповідно до ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) (а.с. 19). Листом Національної академії внутрішніх справ від 10.10.2017 року вих. № 46/4495 повідомило про відсутність правових підстав для компенсації за роботу у святкові та вихідні дні у подвійному розмірі відповідно до вимог ст.. 72 КЗпП України (а.с. 20) Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон України «Про оплату праці») заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. За змістом частини другої статті 2 цього Закону у структурі заробітної плати передбачена додаткова заробітна плата, яка є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до статті 107 КЗпП робота у святковий і неробочий день (частина четверта ст. 73 КЗпП) оплачується в подвійному розмірі. Оплата в зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. Подвійний розмір оплати за роботу у вихідні або святкові (неробочі) дні поширюється тільки на часові (денні) ставки або відрядні розцінки, до інших виплат (різних видів доплат, надбавок, премій тощо) він не застосовується. Загальна кількість надурочних годин за обліковий період визначається як різниця між фактично відпрацьованим часом і нормою годин за цей період. Оплата за всі години надурочної роботи провадиться в кінці облікового періоду. Відповідно до ст. 73 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) робота у святкові (неробочі) дні допускається: на безперервно діючих підприємствах, де припинення роботи неможливе через виробничо-технічні умови; у зв'язку з необхідністю обслуговування населення;у випадках, передбачених ст. 71 КЗпП. Залучення працівників до роботи у вихідні, а також святкові (неробочі) дні провадиться за письмовим наказом керівника, де зазначається вид компенсації за таку роботу. У наказі також необхідно вказати працівників, бригади, ділянки, відділи тощо, які працюватимуть у ці дні. За бажанням працівника, який працював у святковий і неробочий день, крім подвійної оплати, йому також може бути наданий інший день відпочинку, що не оплачується та є вихідним днем (лист Мінпраці від 29 грудня 2009 р. № 853/13/84-09). У разі підсумованого обліку робочого часу робота у святкові та неробочі дні за графіком включається в норму робочого часу за обліковий період, установлену на підприємстві. Години роботи, що перевищують цю норму, вважаються надурочними й оплачуються в подвійному розмірі відповідно до ст. 106 КЗпП. Загальна кількість надурочних годин за обліковий період визначається як різниця між фактично відпрацьованим часом і нормою годин за цей період. Оплата за всі години надурочної роботи провадиться в кінці облікового періоду. Під час підрахунку надурочних годин робота у святкові та неробочі дні, проведена понад установлену на підприємстві норму робочого часу, за обліковий період не враховується, оскільки вона вже оплачена в подвійному розмірі (п. 11 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 квітня 2006 р. № 138). Якщо ж години роботи у святкові (неробочі) дні відпрацьовано за графіком, тобто в межах установленої норми робочого часу, виключати їх з кількості надурочних годин не потрібно (лист Мінсоцполітики від 17 лютого 2012 р. № 51/13/116-12). Доводи позивача про те, що він в святкові та вихідні дні у спірний період залучалася до роботи за посадою, не знайшли свого підтвердження доказами. Підстави, порядок залучення працівників до чергування на підприємствах і установах, а рівно і оплати праці під час чергування КЗпП України, ЗУ «Про оплату праці» не врегульовано. У зв'язку з цим, Міністерство праці та соціальної політики України листом від 02.04.2010р. №89/13/116-10 «Про чергування на підприємствах і в установах» роз'яснили, що залучення працівників до чергування регулюється постановою Секретаріату ВЦРПС від 02.04.54р. №233 «Про чергування на підприємствах і в установах», яка діє в Україні відповідно до Постанови Верховної Ради України «По порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу СРСР» від 12.09.91р. №1545 в частині, яка не врегульована законодавством України. Частиною 2 вказаної постанови, разом з іншим, визначено, що чергування у вихідні та святкові дні компенсується наданням працівникам відгулу, тієї ж тривалості, що й чергування, протягом 10 найближчих днів. Оригінал журналу обліку роботи працівників Волинського відділення ННІ №4 у вихідні та святкові дні в НАВС відсутній. Жодного наказу чи розпорядження щодо залучення [PERSON] до роботи у святкові та вихідні дні сторонами не надано. За таких обставин та вимог закону, суд приходить до висновку, що права [PERSON] на належну оплату праці відповідачем не порушувались, а відтак підстав для задоволення вимог позову про стягнення компенсації за роботу в святкові та вихідні дні не має. Оскільки, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку засновані на факті затримки виплати позивачу компенсації за роботу в святкові та вихідні дні, і такий факт не знайшов свого підтвердження доказами, то в задоволенні цих вимог також слід відмовити, за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed