Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 06.06.1993 року, від спільного шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають, однак розірвати шлюб в органах РАЦСу в добровільному порядку відповідач не бажає. Позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, останній не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, зловживає спиртними напоями та постійно влаштовує сімейні скандали, ображає її, не поважає її як дружину, безвідповідально ставиться до своїх обов'язків, як чоловіка, не бажає знайти роботу. Вказує, що між ними немає згоди, порозуміння, і за таких обставин вона не відчуває захищеності, підтримки та поваги, її спроби налагодити подружні відносини не знаходять відклику у відповідача. Вважає, що шлюб існує лише формально, сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Позивачка звернулась до суду та просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві, та пояснила, що шлюб розпався остаточно, примирення між ними неможливе, а тому настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, та заперечує проти його задоволення та просить надати строк на примирення з дружиною. Суд вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.06.1993 року вбачається, що [PERSON] 06.06.1993 року вступив в юридичний шлюб [PERSON], який зареєстровано відділом ЗАГСу м.Ковеля Волинської області, актовий запис №232. Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Крім цього, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК). З представленого позивачкою витягу з кримінального провадження №12014030110000521 убачається, що 31.05.2014 року о 23.30 годині [PERSON] знаходячись за місцем проживання в [ADDRESS], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на грунті особистих неприязних відносин наніс тілесні ушкодження своїй дружині [PERSON], тобто вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.125 КК України. З позовної заяви та пояснень позивачки убачається, що від спільного шлюбу з [PERSON] неповнолітніх дітей немає, відповідач зловживає спиртними напоями та постійно влаштовує сімейні скандали, наносить тілесні ушкодження, ображає її, не поважає її як дружину, а тому вона настоює на розірванні шлюбу та заперечує проти надання строку на примирення, оскільки вважає, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Аналізуючи письмові докази у справі та зважаючи на те, що на протязі тривалого періоду часу сторони не підтримують шлюбних відносин, шлюб носить формальний характер, відносини, які склалися між сторонами, свідчать про повний розпад сім'ї, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а також враховуючи категоричне заперечення дружиною можливого збереження шлюбу та протиправну поведінку чоловіка щодо неї, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON]

Outcome: approved