Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на своє утримання, після уточнення якого просить: стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 2 000 грн. кожного місяця на її утримання до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач у справі є батьком малолітнього [PERSON] , 2019 року народження. Спільне життя з [PERSON] не склалось. На даний час вона не має змоги працювати, оскільки займається вихованням дитини та єдиним джерелом її доходу є соціальна допомога по догляду за дитиною, розмір якої є мінімальнім та його не вистачає для забезпечення всім необхідним. Оскільки відповідач в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на її утримання відмовляється, вона звернулась до суду з даним повозом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, дійсно відповідач сплачує аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 900 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову заперечував, оскільки він офіційно не працевлаштований, проживає спільно зі своїми батьками, у яких знаходиться на утриманні. Регулярних стабільних доходів не має. Має нерегулярні заробітки, з яких сплачує аліменти на утримання сина, у зв`язку з чим сплачувати аліменти на утримання [PERSON] він не має змоги. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до слідуючого. Однією з основоположних засад цивільного законодавства, згідно п.6 ст. 3 ЦК України, є добросовісність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певним стандартам поведінки, бути чесними, відкритими, мати повагу до інтересів іншої сторони договору або іншого правовідношення. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 липня 2019 року Богодухівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №117. Позивач у справі [PERSON] проживає разом зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки Зарябинської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 18 лютого 2020 року. Як вбачається з копії довідки Управління соціального захисту населення Богодухівської райдержадміністрації від 04 березня 2020 року, [PERSON] отримує місячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно положень ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналізуючи вищезазначене, можна зробити висновок, що сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Як вбачається з матеріалів справи, малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] . Позивач потребує матеріальної допомоги від батька дитини [PERSON] оскільки, на даний час не працює та не має змоги утримувати себе, адже займається вихованням малолітньої дитини, якій менше трьох років. Джерелом доходу позивача є соціальна допомога, розмір якої є мінімальний та не може забезпечити її всім необхідним. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В порушенням зазначених вище норм, [PERSON] не надав до суду належних доказів на підтвердження своєї неспроможності надання [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення їх спільним сином [PERSON] , [INFO] , трьох років. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Визначаючи розмір аліментів на утримання [PERSON] , суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою та на даний час з нього стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , 2019 року народження. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка на даний час самотужки займається вихованням сина, не в змозі працювати, утримувати себе та потребує матеріальної допомоги від батька дитини [PERSON] , при цьому суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідача у справі, який фізично здоровий, здатен працювати і отримувати доходи, беручи до уваги інші обставини, що мають істотне значення, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1 000 грн., щомісячно, до досягнення їх спільним сином [PERSON] , [INFO] трьох років. Аліменти належить стягувати з дня пред`явлення позову. Судові витрати мають бути стягнуті з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial