Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Просила стягнути з [PERSON] на її користь кошти у розмірі 24 300 грн. 00 коп., які було сплачено як аванс за послідуюче укладання Договору купівлі - продажу квартири. В обґрунтування позову зазначила, що договір укладений не був через небажання відповідача, а грошові кошти їй не повернуто. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечувала, справу просила слухати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як зазначає позивач, у листопаді 2019 року вона маючи намір придбати квартиру у м. Кременчуці переглядала пропозиції розміщені на інтернет-сайті ОІХ. Одна з пропозицій їй сподобалося, продавець продавав двокімнатну квартиру по [ADDRESS] . Зустрівшись з відповідачем вона оглянула квартиру. Відповідач при зустрічі надав документи на підтвердження того, що саме він є власником квартири. Розміщення та ціна її влаштовували. Між ними було досягнуто домовленість про укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири за 12500 доларів США. З огляду на те, що для оформлення угоди щодо квартири потрібен був час, позивач погодилася на пропозицію відповідача надати йому завдаток у сумі 24300 грн. На підтвердження факту отримання від неї завдатку у сумі 24300 грн. відповідач видав розписку від 27.11.2019 року, яка міститься в матеріалах справи. У подальшому, відповідний договір купівлі-продажу квартири укладено не було. Сплачені згідно з розпискою кошти не повернуто. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як установлено судом, між позивачем та відповідачем досягнуто згоди про укладення договору купівлі - продажу квартири, проте в подальшому такий договір, в установленому законом порядку, укладено не було у зв`язку із відмовою від його укладення з боку відповідача. Відповідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума чи рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Тобто внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати з договору, укладеного між сторонами. Оскільки договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані позивачем відповідачу кошти у розмірі 24 300 грн. є авансом. На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов`язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов`язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. Згідно з ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищевикладене, а також те, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами в справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] грошова сума в розмірі 24 300 грн., є авансом, ці кошти набуті без відповідної правової підстави, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, а також те, що позов підлягає задоволенню, то із відповідача на користь позивача необхідно стягнути 840,80 грн. понесених останнім судових витрат.

Outcome: approved