Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища дитини. Свій позов мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.07.2011 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище на дошлюбне [PERSON]. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з нею. Вказує, що з дня розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та утриманні сина не приймає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, розвитком та здоров'ям дитини не цікавиться, не виявляє будь-якої турботи про нього, матеріальної допомоги на харчування, медичний догляд та лікування не надає. Син перебуває на її утриманні, вона піклується про його духовний, фізичний та моральний розвиток, створила всі необхідні умови для проживання та всебічного розвитку сина. Покликаючись на викладені обставини, позивач просила суд позбавити [PERSON], 1982 року народження, батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], який народився [INFO] у м. Луцьку Волинської області, змінити прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON]. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із підстав зазначених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, суду пояснила, що відповідач не заперечує проти задоволення позову в частині зміни прізвища дитини, щодо позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина в задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю. Представник служби у справах дітей Луцької міської ради вважає, що підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], відсутні. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28.10.2007 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області. Від даного шлюбу в подружжя народився син [PERSON], [INFO], актовий запис №2877 від 17.11.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 26.07.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6- 7). В судовому засіданні позивач та її представник, обґрунтовуючи позовні вимоги вказують, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не проявляє інтересу до дитини, не утримує сина, не виховує, не піклується про нього, веде аморальний спосіб життя, є засудженим за кримінальне правопорушення та перебуває в розшуку, в зв'язку з чим просить позбавити відповідача батьківських прав та змінити прізвище дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами складні, конфліктні, недопустимі відносини, в чому винні обоє батьків дитини і, що не сприяє спільному, мирному вирішенню питання щодо форм та методів виховання дитини з врахуванням передусім інтересів дитини, Відповідачем вживалися заходи для зустрічей та спілкування з дитиною.Непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дитини виникають у зв'язку з тим, що позивач заперечує проти цього. Такі пояснення представника відповідача не спростувала в судовому засіданні позивач. У 2013 році відповідач звертався до служби у справах дітей Луцької міської ради щодо створення колишньою дружиною перешкод у спілкуванні з малолітнім сином. В ході проведення бесіди з обома батьками [PERSON] категорично відмовилася щодо прийняття службою рішення про визначення батькові дитини способу участі у вихованні дитини(а.с. 62). Відповідач [PERSON] не заперечував також проти реєстрації сина [PERSON] за його місцем проживання [ADDRESS], на що мати дитини [PERSON] надати згоду відмовилася(а.с. 63 ). Згідно ч.2-ч.4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Крім того, відповідач виконує свій обов'язок по утриманню малолітнього сина, що стверджується розрахунком заборгованості по аліментах Другого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області, згідно якого станом на 30.09.2016 року заборгованість по сплаті аліментів в користь [PERSON] відсутня (а.с.44-48). Представник відповідача суду пояснила, що відповідач бажає приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, тому буде звертатися до Служби у справах дітей про визначення способу такої його участі без присутності позивача, враховуючи відносини між ними. Вивчивши ситуацію, що склалася Служба у справах дітей Луцької міської ради вважає, що позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав до задоволення не підлягає. Разом з тим, вважає за доцільне змінити прізвище дитини [PERSON] на прізвище матері [PERSON], виходячи з того, що дитина проживає з матір'ю, яка виявляє бажання мати із сином спільне прізвище, мати піклується про сина, створює умови для його проживання та відпочинку. Такий висновок служби у справах дітей затверджений рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 21.12.2016 року №818-6 (а.с. 59 ). Відповідно до ч. 5 ст. 148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують зміни прізвища інтересам дитини. Суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення враховуючи також, що представник відповідача повідомила, що останній не заперечує проти зміни прізвища дитини, однак надати письмову згоду не має можливості в зв'язку з перебуванням на даний час за межами області. На думку суду, вирішуючи позов в цій частині, слід також врахувати і встановлені судом обставини щодо судимості відповідача та перебування його в розшуку, що може в подальшому негативно вплинути на права та обов'язки дитини. На основі встановлених обставин суд приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON]. Разом з тим суд вважає, що позов в частині зміни прізвища дитини слід задовольнити і змінити прізвище дитини [PERSON] на прізвище матері [PERSON]. На підставі ст..ст. 19, 141, 148, 180-182, 184, 164 СК України,

Outcome: partial