Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в січні 2018 року в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, на якій встановлений постійний земельний сервітут на користь [PERSON] (право постійного безоплатного проходу проїзду автомобільними та гужовими транспортними засобами по наявному шляху, шириною 3 метри та довжиною 27 метрів, відновлення пошкодженої огорожі або відшкодування вартості її відновлення, стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду та судових витрат. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] є власником житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0.10 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за цією ж адресою. Межівником суміжної земельної ділянки є відповідач 2 [PERSON] . Рішенням Яремчанського міського суду від 26.12.2007 р. по земельній ділянці позивача встановлено земельний сервітут на користь відповідача 2 [PERSON] , шириною 3 м. та довжиною 27м. Але, на час звернення до суду саме відповідач 1 та 2 здійснюють перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивача, хоча сервітут не було зареєстровано у встановленому порядку. А у вересні 2017 р. відповідач пошкодив і огорожу позивача. 14.03.2018 р. відповідач 1 подав відзив на позов. 05.05.2018 р. позивач подала відповідь на відзив. Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи, визначено 03.04.2019 р. головуючого суддю - Польську М.В. 25.06.2019р. відповідач 1 доповнив письмовими поясненнями свою позицію. Представник позивача та позивач вимоги поданої позовної заяви підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач 1 та його представник позов не визнали, вказали на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Відповідач 2 в судові засідання не з`явилася, подавши заяву про заперечення позовних вимог та розгляд справи за її відсутності (а.с.140). Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.10 га наданої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою [ADDRESS] , згідно Державного акту від 08.02.2007р. (а.с.8). Межівником даної земельної ділянки зі всіх сторін є сама ж позивач. Доказів права власності за позивачем на житловий будинок і господарські будівлі по [ADDRESS] матеріали справи не містять, а долучений позивачем Технічний паспорт, погашений ОБТІ, не містить даних прав власності за нею (а.с.9-11). Позивач стверджувала у позові та поясненнях, що суміжним межівником її земельної ділянки є відповідач 2 [PERSON] . Хоча позивач і не надала суду інший Державний акт на право власності її на другу земельну ділянку іншої площі, однак зі схеми акту обстеження наявної в матеріалах справи (а.с.109) та отриманих пояснень в судовому засіданні встановлено, що межівником ще однієї її земельної ділянки - є відповідач 1 та відповідач 2. Рішенням Яремчанського міського суду від 26.12.2007р. у справі №2-239/2007 було задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] та встановлено постійний земельний сервітут, визнано за [PERSON] право постійного безоплатного проходу та проїзду автомобільними та гужовими транспортними засобами по наявному шляху шириною 3 м. та довжиною 27м., що проходить через земельну ділянку в [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON] (а.с.14). Існуюча спірна дорога зображена на Схемі виносу в натуру осей будівель (а.с.139), та з метою встановлення саме такого земельного сервітуту судом, було оглянуто в судовому засіданні цивільну справу №2-239/2007, в матеріалах якої на аркуші справи 4 є Акт Обстеження від 16.05.2007р. присадибної ділянки гр. [PERSON] по [ADDRESS] , до якого і долучена вищезгадана Схема. Комісія Актом встановила, що присадибна ділянка [PERSON] знаходиться на крутому схилі і спірна під`їзна дорога проходить з нижньої сторони ділянки вздовж присадиби [PERSON] . Даною дорогою користуються 4 власника присадибних ділянок. [PERSON] приватизувала земельну ділянку, не вказавши існуючої дороги. Висновком комісії зобов`язано [PERSON] забрати металічні ворота з існуючої на протязі 10-ти років дороги загального користування, так як іншої під`їзної дороги не існує. Як слідує з матеріалів справи, зокрема викопіювання з Державного земельного кадастру, зображення 3-х суміжних ділянок (дві позивача та відповідача 1), викопіювання з публічної кадастрової карти (а.с.80, 109, 110) є існуюча дорога по земельній ділянці позивача (Державний акт на яку відсутній в матеріалах справи), на якій встановлено земельний сервітут відповідачу 2. При цьому, відповідач 1 дійсно має і використовує заїзд до свого домогосподарства з [ADDRESS] , а не з дороги що веде до відповідача 2. Його мама, відповідач 2 користується встановленим земельним сервітутом по дорозі, яка далі веде вверх до інших ділянок, і якою користуються інші громадяни. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач та її представник доводили суду те, що саме відповідачі перешкоджають позивачу користуватися земельною ділянкою, по якій проходить земельний сервітут. При цьому, суд звертав увагу в підготовчому провадженні щодо нечіткості позовних вимог в частині «зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, на якій встановлений постійний земельний сервітут на користь [PERSON] (право постійного безоплатного проходу проїзду автомобільними та гужовими транспортними засобами по наявному шляху, шириною 3 метри та довжиною 27 метрів,». Проте, такі вимоги позивач не уточнила, зокрема як і не довела суду те, що вона також є користувачем такої під`їзної дороги, а пояснення надавались в цій частині про те, що вона є власником вказаної земельної ділянки і сервітут не повинен перешкоджати їй у користуванні своєю власністю. Також позивач суду пояснила, що відповідач 1 неправомірно розвертається транспортними засобами на земельній ділянці позивача, яка не відведена під земельний сервітут та знаходиться одразу поряд з воротами (на схемі - «спірні ворота»), висипає сміття на дорозі. Окрім того, дорогою має користуватись тільки відповідач 2, а не відповідач 1 чи туристи. Заперечуючи позовні вимоги відповідач 1 та його представник суду пояснили, що даним сервітутом як прохід, проїзд, користується відповідач 2 до власної садиби, що і встановлено рішенням суду в іншій справі, при цьому на середині такої дороги відповідач 2 звертає до власної садиби, а дорога йде далі вверх. Окрім неї, такою дорогою користуються і інші громадяни які проживають далі, а також і відповідач 1, коли завозить мамі дрова, сіно чи інші необхідні речі. Зміст права земельного сервітуту врегульовано законом, зокрема ст.98 ЗК України. Так, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Окрім того, за ст.99-101 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення різних видів земельних сервітутів, в т.ч. право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху і інші земельні сервітути. І цей перелік не є вичерпним. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту. Свідки, які просила допитати сторона позивача, [PERSON] (тітка позивача), [PERSON] (дочка позивача), [PERSON] (дочка позивача) та [PERSON] (двоюрідна сестра позивача) суду пояснили, що між позивачем та відповідачем 1 є конфлікт, який триває вже довший час. Відповідач 1 коли віз грузовим автомобілем дрова до відповідача 2 розвертаючись на подвір`ї позивача висипав сміття, що залишилось після дров та зачепив ворота позивача. При цьому, всі свідки зазначили, що водія в грузовому автомобілі коли сталась та подія, не бачили. Тому, суд оцінюючи всі докази в сукупності, вважає вимоги в цій частині недоведеними та прийшов до висновку, що така подія з підвезенням дров до будинку відповідача 2, яка сталась осінню 2017р., під час якої висипались залишки (сміття) та одночасно пошкодились ворота позивача, була разовою подією, при цьому всі докази, що це вчинив саме відповідач 1 спростовуються поясненнями, отриманими в судовому засіданні, що водієм у даному транспортному засобі не був саме відповідач 1. При цьому, у разі якщо поряд з встановленим у судовому порядку земельним сервітутом шириною 3 метри (початок з [ADDRESS] , де знаходяться ворота позивача) є також і облаштована площадка на земельній ділянці позивача, вона вправі відгородити таку площадку зі сторони сервітуту (по довжині дороги) для уникнення розвертання будь яких ТЗ на її земельній ділянці або в інший законний спосіб унеможливити розвертання автомобілів на власній земельній ділянці. На підставі ч.ч.2, 3 ст.386 ЦК України, на яку посилається позивач, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Однак таке порушення права має бути доведено перед судом належними доказами. Водночас, є встановлені ст.406 ЦК України підстави припинення сервітуту. Позивач питання такого припинення не ставить, оскільки предметом спору є зобов`язання не чинити перешкоди в користування власністю, водночас доводить власне право на використання нею встановленого сервітуту в користь іншої особи (не вказуючи під яке саме використання вона має намір володіти даною частиною земельної ділянки, і в чому саме перешкоди такого володіння). Щодо вимоги позову про відновлення пошкодженої огорожі або відшкодування вартості її відновлення, топозивач доводила те, що у жовтні 2017 року відповідач 1 пошкодив її огорожу, надавши світлини (а.с.141-142). На світлинах, на який відсутня дата фіксування, зображено частина воріт, а не огорожі, позивача, на задньому плані за ними є огорожа, що належить як встановлено судом відповідачу 1. З отриманих пояснень сторін ці ворота (відкриваються до середини земельної ділянки [PERSON] та складаються з двох частин) були встановлені позивачем ще в травні 2007 року, що і спонукало в 2007 році [PERSON] звернутись до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту. Ворота не були демонтовані позивачем після рішення суду, і як вона пояснила, використовуються для закривання дороги з метою випасу худоби, оскільки земельний сервітут не має відмежування від решти її земельної ділянки. Зі світлини, ворота є вже зношені та мають вигин в одній стороні (біля стовпчика). Однак, предметом спору є не ворота, а огорожа позивача, і яка саме довжиною чи місцем знаходження такої, позивачем не зазначено. Окрім того, як зазначено вище, судом не встановлено, що саме відповідач 1 чи відповідач 2 пошкодили такі ворота, що не є предметом спору. Про факт пошкодження огорожі позивач про що вказує в позові зверталася у поліцію, проте, як вбачається з матеріалів справи, щодо такого факту зверталась не [PERSON] , а [PERSON] (а.с.13). І за результатами розгляду такого звернення, факт такого не підтверджено поліцією, а рекомендовано вирішувати дане питання в судовому порядку. А тому, і щодо даної вимоги, позивач не довела перед судом підстави для задоволення такої. Інші докази надані як стороною позивача, так і стороною відповідача 1, є неналежними та не стосуються предмета спору, так як такі містять спір між сторонами та іншими громадянами щодо колодязя та вигрібних ям, а доказ відповідача про перешкоди в користуванні під`їзною дорогою (лист - а.с.81) є доказом який оцінювався судом у цивільній справі №2-239/2007. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як слідує зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом. Щодо завданої моральної шкоди внаслідок знищення майна позивача та душевних страждань оціненої в розмірі 5000 грн., то в підтвердження позивач надала копію виписки з медичної карти (а.с.57). Проте, при недоведеності позовних вимог в частині завданої матеріальної шкоди, як наслідок не підлягає задоволенню і вимога про відшкодування моральної шкоди. Слід також зазначити те, що посилання позивача на норму ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України, яка регулює право на землю у разі набуття права на житловий будинок, не стосується предмету даного спору, оскільки земельна ділянка, про яку доводила позивач щодо порушення її права власності та на якій встановлено земельний сервітут, має інше цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (з матеріалів цивільної справи №2-239/2007). За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи всі докази як зокрема, так і в сукупності, на підставі наведеного, відповідно до ст. 386, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed