Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] просить розірвати шлюб, зареєстрований 21 липня 1992 року Віньковецьким районним відділом запису актів громадянського стану Хмельницької області, актовий запис № 33, між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, в них існують різні погляди на сімейне життя та обов`язки. В сім`ї виникають сварки, чоловік перестав забезпечувати сімю, влаштовує скандали в присутності сторонніх осіб, в тому числі в громадському місці, а тому немає можливості зберегти сім`ю. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі шлюб розірвати. Зазначає, що протягом останнього часу не живе з чоловіком, виховує спільну дитину, яка знаходиться на її утриманні. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належно, відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомленим про час та місце розгляду справи, надіслав заяву в якій просить справу розглядати без його участі, шлюб розірвати. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4, 200 ч.3 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів та ухвалити судове рішення у підготовчому судовому засіданні. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів, дослідивши які, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи доказуванню не підлягають. Згідно ч. 2 п. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 21 липня 1992 року у Віньковецькому районному відділі ЗАГСу Хмельницької області, - актовий запис № 33. Від шлюбу мають двох дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Як слідує із тексту позовної заяви, життя у сторін не склалось, виникали сварки та конфлікти через різні погляди на сімейне життя та утримання дітей. Подружні відносини між сторонами припинились з лютого 2019 року. Відповідно до ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Також ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст. 105 ч. 3, ст. 112 ч. 2 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей, що має істотне значення по справі. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані позивачем в силу вимог статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання дружини продовжувати шлюбні відносини, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу Галунових протирічить інтересам сторін, оскільки вони наміру відновлювати подружні відносини не мають, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати з підстав небажання сторін зберегти сім`ю, яка фактично розпалась. Наданий сторонам шестимісячний строк на примирення не примирив подружжя. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вважає необхідним шлюб розірвати. Позивач не висуває вимогу про стягнення на його користь понесених судових витрат.

Outcome: approved