Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів у якому просить усунути їй перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою № 235 в будинку № 18 по проспекту Незалежності в м. Южноукраїнську Миколаївської області, шляхом виселення зазначених осіб та зняття їх з реєстраційного обліку в даній квартирі Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору дарування вона є власником квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира їй була подарована її чоловіком [PERSON] Однак, будучи власником, вона позбавлена можливості проживати у даній квартирі та користуватись нею, оскільки у ній проживають колишня дружина її чоловіка [PERSON] - [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] - відповідачі по справі. Окрім того, з вини відповідачів, утворилась заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в належній їй на праві власності квартирі, відповідальність за яку, а також її погашення, покладено на неї. В зв'язку з чим просила позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та наполягала на задоволенні позову. Відповідачі в судове засідання не з'явились, причину неявки суду не повідомили. Про час і місце розгляду справи повідомлені вчасно і належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи корінці поштового повідомлення, про вручення останнім особисто судових повісток про виклик до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням тих обставин, що відповідачі належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явились, причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву до суду не подали, тієї обставини, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного вирішення справи, на підставі вимог статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, з'ясувавши позицію позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,\~\~відповідно до\~\~закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). \~\~\~\~ Закріплюючи гарантований захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~ 16, 386, 391 ЦК України.\~\~ Зокрема, в разі порушення його права, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] з 06 квітня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10). 21 червня 2012 року [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 11). Своє право власності на квартиру [ADDRESS], згідно витягу, [PERSON] зареєструвала в державному реєстрі прав на нерухоме (а.с. 12, 13). Як вбачається з довідки про склад сім'ї та реєстрацію від 04 вересня 2017 року, особовий рахунок в квартирі [ADDRESS] відкритий на [PERSON] Проте, позивач не значиться зареєстрованою в ній. Однак, в даній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 14). Будучи зареєстрованими в квартирі та користуючись нею, особи повинні сплачувати за житлово-комунальні послуги та послуги з теплопостачання та водовідведення. Згідно наявних в матеріалах справи довідок станом на вересень 2017 року за [PERSON] рахується заборгованість за електроенергію в сумі 289, 84 грн; заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкової території та вивіз твердих побутових відходів 138, 61 грн.; заборгованість по оплаті за воду 123, 43 грн. (а.с. 16, 17, 18). Зазначене свідчить про недобросовісне користування відповідачами квартирою в якій вони проживають. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що відповідачі порушують право власності позивача на квартиру, зокрема, свідок [PERSON] показав суду, що відповідачі це його колишня дружина і діти. Квартира, в якій вони на даний час проживають належала йому, та він подарував її своїй дружині [PERSON] На даний час він та [PERSON] в даній квартирі не проживають, через протиправні дії відповідачів, які виражаються у здійснені дрібних крадіжок належного йому майна та які взагалі вигнали його з спірної квартири. З наведеного слідує, що відповідачі не є членами сім'ї позивачки, їх перебування у квартирі перешкоджає останній користуватись квартирою, що порушує її право власності та свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Враховуючи\~\~характер обєкту права власності, який є\~\~житлова квартира,\~\~та обраний\~\~позивачкою спосіб захисту порушеного права, а саме виселення із житлового будинку,\~\~спірні правовідносини регулюються не лише нормами\~\~ щодо\~\~ захисту права власності, а також спеціальними\~\~ нормами, якими є норми Житлового Кодексу України.\~\~ Як зазначив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 12 квітня 1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України\~вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи\~\~вели\~\~вони\~\~з\~\~наймачем\~\~спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі не мають права на частку спірної квартири та не є членами сім'ї позивача. Позивач на законних підставах придбала зазначену квартиру, однак через дії відповідачів не може в ній проживати та користуватись нею, а тому позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення, підлягає задоволенню, а відповідачі виселенню без надання їм іншого житлового приміщення. \~ Що стосується заявлених позовних вимог зняття відповідача з реєстрації за зазначеною адресою, на підставі ч.1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні,\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили,\~про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тощо. З чого слідує, що для зняття осіб з реєстраційного обліку не потрібно окремого рішення суду, для зазначеного достатньо буде лише рішення про виселення осіб з житлового приміщення, яке набрало законної сили. В силу вимог ст. 141 ЦПК України\~з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] також підлягають стягненню по 213 гривень 30 коп.. судового збору.

Outcome: partial