Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою що втратила право на користування житловим приміщенням, третя особа: Виноградівського районного відділення ГУ ДМС України в Закарпатській області. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона є власником будинку [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований відповідач, який вже понад рік у даному будинку не проживає. Останній у добровільному порядку з реєстрації не знімається. Позивач та її представник в судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримали. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, належним чином повідомлена про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи проведено в порядку, визначеному ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Представник Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що їхній брат [PERSON] не проживає з матірю з травня 2014 року. З того часу проживає в [ADDRESS] у співмешканки [PERSON] Між ним і матірю були складні відносини. Він її ображав, бив. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право власності, відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7-9). В даному будинку зареєстрований відповідач, який вже понад рік у цьому будинку не проживає, що стверджується показами свідків, актом комісії перевірки факту проживання (а.с.16). У відповідності до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України) Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. Реєстрація відповідача у житловому будинку належному позивачу порушує її право, передбачене ст. 317 ЦК України. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: partial