Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визначення ідеальних часток у спільному сумісному майні подружжя, встановлення порядку користування спірною квартирою та вселення. В подальшому позов було уточнено у встановленому порядку, та в кінцевому просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, житловою площею 29, 1 кв.м. та кухні, загальна площа квартири 45, 4 кв. м. та визнати право власності за відповідачем [PERSON] право власності на 1/2 частину спірної квартири. В обґрунтування позову покликається на те, що вона із відповідачем уклала шлюб 30.10.1993 року. Від цього шлюбу народився син [PERSON] [INFO]. 12.11.2007 році рішенням Франківського районного суду м. Львова шлюб між сторонами було розірвано. За час шлюбу було набуто квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі продажу квартири від 30.01.1998 року. Вважає, що спірна квартира є спільним майном подружжя, так як була набута за час шлюбу за спільні кошти подружжя, і позивач має право на 1/2 частину даної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, дали пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просять уточнений позов задоволити. Відповідач [PERSON] минулих судових засіданнях позов не визнав, заперечували проти його задоволення. Просив відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог за безпідставністю позовних вимог. 23.06.2014 року відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, місце слухання справи у судовому засіданні 17.06.2014 року, про що свідчить його розписка, причину неявки в судове засідання суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав, а тому суд вважає, що слід слухати справу за його відсутності, проти чого і не заперечили представники позивача. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази суд прийшов до переконання, що уточнений позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 30.10.1993 року по 12.11.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією свідоцтва про одруження (а.с.10) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.13). Судом встановлено, що за час шлюбу, сторонами було набуто квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, житловою площею 29, 1 кв.м. та кухні, загальна площа квартири 45, 4 кв. м., що підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири від 31.01.1998 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим у реєстрі за № 464 (а.с.5), копією реєстраційного посвідчення(а.с.6), копією технічного паспорту (а.с.7-8). Відповідно до ст. 22 КпШС України (чинною на час придбання спірної квартири), ст. 16 Закону України «Про власність», п. 5 Постанови ВСУ №20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно з положеннями ст. 28 КпШС України (чинною на час придбання спірної квартири), ст. 112 ЦК України у редакції 1963 року, ч. 2 ст. 372 ЦК України у редакції 2003 року, ч. 3 п. 5 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. Відповідно до ст. 69 СК України, ст. 29 КпШС України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] набута сторонами за час перебування у шлюбних відносинах, суд знаходить позовні вимоги підставними, оскільки поділ майна, що є у спільній сумісній власності є правом позивача, і таким правом позивач бажає скористатись заявляючи позовні вимоги, а тому суд вважає підставною вимогу про визнання за позивачем права власності на ?? частину вказаної квартири. Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В той же час, відповідачем [PERSON] не було спростовано належними і допустимими доказами презумпцію спільності майна подружжя, передбачену ст. 22 КпШС України, натомість судом встановлено, що спірна квартира належала сторонам на праві спільної сумісної власності, як така що була набута ними за спільні кошти за час шлюбу. Як вбачається з вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На основі аналізу зазначених норм закону, суд приходить до переконання, що особа має право звернутись до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Особа не має право звернутися до суду у разі, якщо право, за захистом яких вона звернулась, їй не належать. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності уточнений позов задоволити повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 51,00 грн. оплаченого державного мита та 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved