Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відділу освіти Острозької районної державної адміністрації в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за грудень 2020 року в сумі 5 302,60 грн. В обґрунтування позову зазначає, що вона працює помічником вихователя у дошкільному навчальному закладі ясла-садок «Дзвіночок» с.Плоске Острозького району Рівненської області, який відноситься до відділу освіти Острозької районної державної адміністрації. Вказує, що у зв`язку з утворенням на території Острозького району єдиної громади усі навчальні та дошкільні заклади були перепідпорядковані Острозькій міській раді та 11.01.2021р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців було внесено рішення засновновника щодо припинення юридичної особи - відділу освіти Острозького районної державної адміністрації шляхом реорганізації, разом з тим правонаступника прав та обов`язків Острозької районної державної адміністрації на даний час не зареєстровано. Зазначає, що за грудень 2020 року відповідачем було нараховано їй заробітну плату в сумі 5 302,60 грн., проте така заробітна плата виплачена не була. При зверненні до відповідача з проханням надати довідку про заборгованість із заробітної плати їй було відмовлено, у зв`язку з чим вона змушена була отримати відомості про заробітну плату в управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області. Вказує, що заробітну плату вона отримувала шляхом зарахування її на картковий рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» та згідно виписки з карткового рахунку вбачається, що заробітна плата за грудень 2020 року на картковий рахунок не надходила. Вказала, що зметою врегулювання спору в досудовому порядку вона спільно з колегами зверталася до депутата Острозької міської ради щодо виплати заборгованої заробітної плати, у відповідь на яке їй підтвердили існування такої заборгованості, водночас було зазначено, що така заборгованість є прихованою. Просила позовні вимоги задовільнити, стягнути з відповідача на її користь нараховану, проте не виплачену заробітну плату за грудень 2020 р. в розмірі 5 302,60 грн. Позивачка у судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи здійснювати у її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходження відділу освіти Острозької районної державної адміністрації : м.Острог, вул.Татарська, 92, та саме за вказаною адресою відповідачу направлялися судові повістки. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться. Ухвалою суду від 18.05.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За клопотанням позивачки, з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] згідно наказу завідувача ДНЗ «Дзвіночок» Плосківської сільської ради № 10 від 16.09.2019р. була прийнята на роботу на посаду помічника вихователя ДНЗ «Дзвіночок» з 18.09.2019 року, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці серії [NUMBER] (запис 21)(а.с.20-21). Згідно відомостей про застраховану особу [PERSON] з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (номер облікової картки застрахованої особи 1243878800, РНОКПП [NUMBER] ) вбачається, що розмір нарахованої для позивачки заробітної плати за грудень 2020 року становить 5 302,60 грн. (а.с.8 на звороті). Разом з тим, згідно виписки по картковому рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] в АТ «Ощадбанк», заробітна плата за грудень 2020 р. на картковий рахунок позивачки не надходила (а.с.9-11). Згідно листа Острозької міської ради Рівненської області на депутатський запит Нікітюка П.М. вбачається, що станом на 01.02.2021р. заборгованість установ та закладів Острозького району по заробітній платі із нарахуваннями на заробітну плату за грудень 2020 року по закладам дошкільної освіти становить 713 313 грн. Водночас, за даними звіту Управління Державної казначейської служби України в Острозькому районі Рівненської області за 2020 рік кредиторська заборгованість із заробітної плати з нарахуваннями на заробітну плату відсутня. Наявність такої невідповідності вказує на існування прихованої кредиторської заборгованості. Очевидно, що головні розпорядники коштів, не маючи кошторисних призначень, свідомо здійснювали нарахування заробітної плати працівникам підвідомчих установ, розуміючи, що це суперечить вимогам чинного бюджетного законодавства (а.с.13). Згідно витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (станом на 21.07.2021р.) відділ освіти Острозької РДА знаходиться у стані припинення, про що 11.01.2021р. до реєстру внесено відомості про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ним органу щодо припинення юридичної особи в результаті реорганізації, тимчасово виконуююча обов`язки начальника - Кузьмінчук М.К. (а.с.27, 30). Беручи до уваги наведене, судом встановлено, що відповідачем для [PERSON] була нарахована заробітна плата за грудень 2020р., проте виплата останньої не була здійснена, що відповідачем не було спростовано, та станом на час розгляду справи у суді розмір заборгованості з виплати заробітної сплати становить 5 302,60 грн. Вивчивши матеріали справи та надані позивачкою докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ч.5 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у ч.1 ст.94 КЗпП України. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Згідно з ч.1, 4, 5 ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Аналогічне положення закріплене у ст.115 КЗпП України. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Судом встановлено та підтверджено відповідними матеріалами справи, що позивачці, яка працювала та продовжує на даний час працювати помічником вихователя у дошкільному навчальному закладі «Дзвіночок» с.Плоске Острозького району Рівненської області, відповідачем була нарахована та не виплачена заробітна плата за грудень 2020 року. В судовому засіданні встановлено, що факт існування заборгованості по заробітній платі позивачки [PERSON] відповідачем не спростований, та її розмір підтверджується відомостями про застраховану особу, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, а тому позов [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення. Станом на час розгляду справи у суді відповідач не надав доказів, які б підтверджували виплату на користь позивачки заробітної плати за грудень 2020р. у вищевказаному розмірі. Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 у справі №607/14495/16-ц, проаналізувавши положення трудового законодавства, що регулює предмет позовної давності, зробив висновок, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). В абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Оскільки згідно відомостей про застраховану особу, які містяться у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України зазначено суму фактичного заробітку [PERSON] у розмірі 5 302,60 грн., а тому суд стягує на користь позивачки саме вказану суму заробітної плати. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), та обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, а тому саме на відповідача покладено обов`язок довести здійснення виплати нарахованої заробітної плати. Згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Отже, відсутність у позивачки первинної документації не є підставою для не виплати їй заробітної плати. Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату за грудень 2020 р. в межах заявлених позовних вимог, у розмірі 5 302,60 грн., так як дана заборгованість не була виплачена позивачці ні в грудні 2020 року, ні в наступних місяцях 2021 року, що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи. Враховуючи, що відповідач не надав суду першої інстанції документів ні про нараховану заробітну плату [PERSON] за грудень 2020 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі, суд виходить з наданих позивачкою доказів та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відділу освіти Острозької РДА на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 5 302,60 грн. З урахуванням наведеного, враховуючи засади розумності, справедливості та пропорційності та враховуючи розмір заборгованості, суд дійшов висновку, про задоволення відповідних позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у повному обсязі. Оскільки позивачка, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved