Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з 29.07.2005 р. вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, з липня 2017 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, та спільне господарство не ведеться. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що сімя розпалася остаточно та відновленню не підлягає. У судовому засіданні, яке відбулося 16.03.2018 року позивач підтвердила факти, викладені у позовній заяві та пояснила, що однією з причин припинення шлюбних відносин [PERSON] став факт зловживання відповідачем спиртних напоїв та застосування до неї насильства на очах у дітей. Мешкають окремо, приблизно півроку. Відповідач за цей час практично не намагався примиритися. Відповідач під час проведення вказаного судового засідання заперечував проти задоволення позову та пояснив, що з жовтня 2017 року вони з [PERSON] мешкають окремо. Зловживав спиртними напоями не тільки він, але і позивач, яка також до нього застосовувала насилля. Ухвалою суду від 16.03.2018 року за клопотанням відповідача сторонам було надано строк для примирення, проте сторони згоди не дійшли. 02.05.2018 року у судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час і місце судового розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюб. У вказане судове засідання відповідач [PERSON] також не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, заперечень до суду не надав. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що сторони 29.07.2005 року зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя 29.07.2005 року було видано Свідоцтво про шлюб (актовий запис № 388). Також, як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини між сторонами припинені з жовтня 2017 року, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, відповідач теж не виявив наміру зберегти сімю, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved