Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON], районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, [PERSON], про визнання договору іпотеки припиненим та виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 13.02.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір №302/6-08, згідно якого Позичальнику надано кредит у сумі 10000 дол.США, із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,5% річних, з кінцевим терміном повернення в строк до 12.02.2012 року. За договором іпотеки №302/6-08 від 13.02.2008 року з метою забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору нею - [PERSON] передано в іпотеку банку належну їй земельну ділянку площею 0,0900 га, кадастровий номер 2124881200:03:002:0131, розташовану на території Великолазівської сільської ради, мкр.Горяни, Ужгородського району. Станом на 09.12.2014 року за [PERSON] рахувалася заборгованість у сумі 192318,14 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту у сумі 122522 грн.; заборгованості по відсотках у сумі 35238,57 грн.; заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 24235,53 грн.; заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 6970,38 грн.; заборгованості по комісії у сумі 3351,66 грн., які позичальником не сплачувались з 2011 року і через порушення умов кредитного договору в частині невиконання у строк своїх зобовязань по договору, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором №306-08 від 13.02.2008 року в сумі 192318,14 грн. Рішенням Тячівського районного суду від 13.07.2015 року у цивільній справі №308/1856/15-ц, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено у звязку з пропуском строку звернення до суду (позовної давності). Тому, на думку позивача, є всі підстави вважати, що основне зобовязання є припиненим, що у відповідності до ст.17 Закону України «Про іпотеку» та п.6.3 Договору іпотеки також є підставою для припинення іпотеки. Окрім того позивач зазначає, що згідно розрахунку, наданого Банком до суду з позовом, вбачається, що станом на 09.12.2014 року за [PERSON] рахується заборгованість в сумі 12345,88 дол.США, що на дату розрахунку за курсом НБУ еквівалентно 192318,14 грн., а саме: заборгованість по кредиту 7865,31 дол.США, що становить 122522 грн.; заборгованість по відсотках 2262,14 дол.США, що становить 35238,57 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту 1555,80 дол.США, що становить 24235,53 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасне повернення відсотків 447,46 дол.США, що становить 6970,38 грн.; заборгованість за комісією 215,16 дол.США, що становить 3351,66 грн. 29 березня 2011 року Банк звернувся до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки. Приватним нотаріусом був виданий такий виконавчий напис, зазначивши, що станом на 29.03.2011 року заборгованість складає: заборгованість по кредиту 7865,31 дол.США; заборгованість по відсотках 1173,79 дол.США; заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту 1078,44 дол.США; заборгованість за комісією 145,29 дол.США, що становить 10262,83 дол.США, а в еквіваленті по курсу НБУ 81692,13 грн. У виконавчому написі не стверджено, що ці суми є безспірними. Позивач зазначає, що під час вчинення виконавчого напису, нотаріусом не було дотримано вимог чинного законодавства, зокрема приписів\~ Закону України «Про нотаріат», п.п.282-284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не була перевірена безспірність заявлених вимог, Банком нотаріусу не були надані кредитний договір та договір іпотеки, на яких нотаріусу слід було вчинити напис, та документи, що підтверджують суму боргу. Виконавчий напис містить лише загальні суми без розшифрування того, яким чином вони обраховані, виходячи з яких показників та на підставі яких умов укладеного договору. На думку позивача боргові зобовязання, зазначені у виконавчому написі, не є безспірними, розрахунок суми боргу у виконавчому написі спростовується розрахунком суми боргу, зазначеному в позовній заяві. 18.03.2015 року заступником начальника РВ ДВС Ужгородського МРУЮ було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису. Позивач вважає, що даний виконавчий напис є неналежним документом, на підставі якого можливо здійснити примусове стягнення, оскільки згідно напису пропонується звернути стягнення на нерухоме майно за рахунок якого задовольнити вимоги Банку в доларах США, що суперечить умовам кредитного договору. З посиланням на викладене ,\~позивач просить: визнати договір іпотеки №302/6-08 від 13.02.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] по кредитному договору №302/6-08 від 13.02.2008 року, щодо передачі позивачем в іпотеку земельної ділянки площею 0,0900 га, кадастровий номер 2124881200:03:002:0131, розташованої на території Великолазівської сільської ради, мкр.Горяни, Ужгородського району, припиненим; визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON] від 29.03.2011 року, вчинений за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» про задоволення вимог банку за рахунок звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,0900 га, кадастровий номер 2124881200:03:002:0131, розташовану на території Великолазівської сільської ради, мкр.Горяни, Ужгородського району, таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи за\~ їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» повторно\~ в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення справи\~ та письмових заперечень від нього на адресу суду не надходило. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав на адресу суду заяву в якій просив провести судові засідання за наявними матеріалами справи без участі відповідача, у задоволенні вимог відмовити. Треті особи - приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення справи\~ та письмових заперечень від них на адресу суду не надходило. Третя особа представник РВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за\~ його відсутності. Розгляд справи проведено за відсутності сторін, які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2\~ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для\~ \~розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст.\~11,\~60 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом\~встановлено,\~що\~13 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] (Позичальник) був укладений Договір невідновлювальної кредитної лінії №302/6-08, згідно якого Позичальник на умовах забезпеченості, повернення, строкової, платності та цільового характеру використання, отримав кредит у сумі 10000 дол.США, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5% річних, з кінцевим терміном повернення в строк до 12.02.2012 року. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 \~ст.1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). 13 лютого 2008 року, з метою забезпечення виконання Позичальником основного зобовязання за Договором невідновлювальної кредитної лінії №302/6-08 від 13.02.2008 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір №302/6-08 (з майновим поручителем), посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №785. За умовам Іпотечного договору Іпотекодовець передав в іпотеку Іпотекодержателя нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,0900 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2124881200:03:002:0131, що знаходиться за адресою: мікрорайон «Горяни», Великолазівська сільська рада Ужгородського району, яка належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №541934, виданого 29.12.2007 року на підставі розпорядження Ужгородської районної державної адміністрації від 17.12.2007 року за №759 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №2124881200-0107071000457. Пунктом 4.1 Іпотечного договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобовязання, Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З матеріалів справи встановлено, що 29 березня 2011 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON], на підставі звернення ПАТ «Укрсоцбанк», був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №394, згідно якого запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,0900 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2124881200:03:002:0131, що знаходиться за адресою: мікрорайон «Горяни», Великолазівська сільська рада Ужгородського району, яка належить на праві приватної власності [PERSON], та передана в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» в якості забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за Договором не відновлювальної кредитної лінії №302/6-08 від 13.02.2008 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] в наступному розмірі: заборгованості по кредиту в сумі 7865,31 дол.США; заборгованості по відсотках в сумі 1173,79 дол.США; комісії за ведення кредитної справи в сумі 145,29 дол.США; пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків в сумі 1078,44 дол.США, всього в сумі - 10262,83 дол.США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 29.03.2011 року становить 81692,13 грн., та понесені ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по вчиненню виконавчого напису в розмірі 800,00 грн. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок\~вчинення \~виконавчих\~написів\~ (на момент вчинення спірного виконавчого напису) визначався \~ положеннями\~Закону\~України\~ «Про\~нотаріат»,\~Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року (надалі Інструкція), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі Перелік документів). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та п.282 Інструкції (чинної на момент вчинення виконавчого напису) передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Пунктами 283 та 284 Інструкції визначено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов'язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов'язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно\~до\~ пункту 1 Переліку документів (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Згідно п.286 Інструкції при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Отже, строки,\~протягом\~яких\~може\~бути\~вчинено\~виконавчий\~напис,\~ обчислюються\~ з\~ дня,\~ коли\~у\~стягувача\~виникло\~право\~примусового\~стягнення\~боргу. Відповідно\~до\~ст.\~257\~ЦК\~України\~загальна\~позовна\~давність\~встановлюється\~тривалістю\~у\~ три\~ роки. Згідно ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається з спірного виконавчого напису №394 від 29.03.2011 року, нотаріусом було запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку, яка належить Іпотекодавцю (Майновому поручителю) [PERSON] та є предметом іпотеки, для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], загальний розмір яких становить 10262,83 дол.США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 29.03.2011 року складає 81692,13 грн., яка включає в себе пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків в розмірі 1078,44 дол.США. Строк за який виникла заборгованість та провадиться стягнення становить з 13 лютого 2008 року по 29 березня 2011 року. Таким чином,\~ у виконавчому\~ написі\~ нотаріуса включена\~\~ сума заборгованості, яка виникла поза\~ спливом строку\~ позовної давності,\~ а отже\~ така сума\~ не може\~ вважатись безспірною. Відповідність\~розрахунків\~заборгованості,\~з\~урахування\~строків\~ позовної\~ давності,\~ нотаріусом\~не\~перевірялася.\~ Вказані обставини ні приватний нотаріус, ні представник Банку не спростував,\~\~хоча\~\~такий процесуальний\~\~обов'язок\~\~передбачений ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України. Оцінюючи в сукупності досліджені докази, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що\~ позивачем\~ доведено, що нотаріус\~при\~вчиненні \~оспорюваного \~виконавчого\~ напису\~не\~ переконався\~ належним\~ чином \~у \~безспірності\~ розміру\~ сум,\~ що\~ підлягають\~ стягненню\~за виконавчим\~ написом,\~ чим\~ порушив\~вимоги Закону\~України\~ «Про\~нотаріат»,\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172,\~ а\~\~ тому позовну\~ заяву [PERSON] в цій частині слід задовольнити та визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON] 29 березня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за №394, таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про визнання Іпотечного договору №302/6-08 від 13.02.2008 року припиненим суд враховує наступне. Статтею 509 ЦК України\~визначено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У\~статті 526 ЦК України\~визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно ставляться. Судом встановлено, що у звязку з неналежним виконанням Позичальником [PERSON] взятих на себе зобовязань за Договором невідновлювальної кредитної лінії №302/6-08 від 13.02.2008 року, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором №306-08 від 13.02.2008 року в розмірі 192318,0 грн. Факт порушення Позичальником зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування не заперечує і сама позивачка [PERSON], про що зазначає в позовній заяві. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.07.2015 року ухваленого у цивільній справі №308/1856/15-ц, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності. За таких обставин позивач вказує на те, що є всі підстави вважати, що основне зобовязання є припиненим, що у відповідності до ст.17 Закону України «Про іпотеку» та п.6.3 Іпотечного договору також є підставою для припинення іпотеки. За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Згідно п.6.3 Іпотечного договору цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобовязання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством, зокрема Законом України «Про іпотеку». Правила припинення зобовязання сформульовані в главі 50 «Припинення зобовязання» розділу І книги пятої «Зобовязальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Спливу позовної давності, як підстави для припинення зобовязання, норми глави 50 «Припинення зобовязання» ЦК України не передбачають. При цьому, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність повязується із судовим захистом субєктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто, сплив позовної давності позбавляє цивільне субєктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобовязаної особи. У зобовязальних відносинах (стаття 509 ЦК України) субєктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обовязку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обовязку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обовязку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє субєктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобовязання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина пята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобовязання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобовязання не визнає. Виконання боржником зобовязання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобовязання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення строку позовної давності, зобовязання не припиняється. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобовязання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина пята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобовязанням. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 15 травня 2017 року у справі №6-786цс17. Проаналізувавши положення статті 17 Закону України «Про іпотеку», у взаємозвязку зі статтями 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України, Верховний Суд України дійшов висновку, що якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобовязання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Статтею 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення вимог [PERSON] про визнання Іпотечного договору №302/6-08 від 13.02.2008 року припиненим не має, а тому позовна заява в цій частині не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial