Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом [PERSON], треті особи- служба у справах дітей Ківерцівської РДА, служба у справах дітей Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.12.2008 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO] у них народилась донька - [PERSON]. 07.11.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області шлюб було розірвано. З моменту розлучення і по даний час [PERSON] бачив доньку декілька разів, тобто і не брав участі у вихованні та утриманні їхньої доньки. На виконанні у Ківерцівського районного відділу державної виконавчої служби перебуває виконавчий лист Луцького міськрайонного суду про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 650 грн щомісячно, однак станом на 01.10.2016 року виникла заборгованість у розмірі 14 495, 00 грн. Іншої матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надав і не надає по даний час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Тому просить суд позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, оскільки несплата ним аліментів на утримання доньки пов'язана з тим, що він на даний час не працевлаштований, однак матеріально допомагає його матір - бабуся дитини, проте він особисто спілкується із донькою в телефонному режимі, просить не позбавляти його батьківських прав відносно доньки. Представником третьої особи служби у справах дітей Ківерцівської РДА подано заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, підтримують висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, просять в позові відмовити. Представник третьої особи служби у справах дітей Луцької міської ради в судове засідання не з'явився, хоча були належним чином повідомлені про день і час розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення сторін у справі, проаналізувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом встановлено, що згідно з свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 22.05.2009 року (а.с. 4) вбачається, що батьком [PERSON] є [PERSON]. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.11.2011 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (а.с. 9). Згідно з довідкою Ківерцівського районного відділу державної виконавчої служби № 1377/03-23 від 12.10.2016 року вбачається, що станом на 01.10.2016 року заборгованість по сплаті аліментів відповідача на утримання його неповнолітньої доньки становить 14 495 грн. (а.с. 6). Відповідно до висновку Ківерцівської районної державної адміністрації № 5/02-18 від 15.02.2017 року про не доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] (а.с. 41-42) - позбавлення батьківських прав останнього відносно неповнолітньої доньки є недоцільним, так як він регулярно спілкується з донькою, намагається працевлаштуватись, щоб допомагати матеріально дитині. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 18 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20) (далі - Постанова) передбачено, що відповідно до статті 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Судом було встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки спричинена не працевлаштуванням відповідача, щодо посилань позивача про відсутність спілкування батька із донькою, то таке твердження не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, було спростовано як відповідачем, так висновком органу опіки та піклування Ківерцівської РДА, тому немає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до роз'яснень Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові № 3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї доньки [PERSON], [INFO], враховуючи, що позбавлення батьківських прав є виключним крайнім заходом, а тому відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі ст.ст. 150, 155, 164 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 «Конвенції про права дитини»,

Outcome: dismissed