Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Михайлівська сільська рада Ярмолинецького району, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про встановлення постійного земельного сервітуту. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просить встановити земельний сервітут на безстрокове безоплатне право проїзду (проходу) з дороги по [ADDRESS] до земельної ділянки [PERSON] кадастровий номер 6825883600:01:004:0047 через земельну ділянку площею 0,66 кв.м. з кадастровим номером 6825883600:01:004:0021, розташовану по [ADDRESS] та перебуває у власності [PERSON] .. Позовна заява мотивована тим, що попередній власник земельної ділянки, яка тепер належить [PERSON] , незаконно її приватизував, оскільки на цій ділянці знаходився єдиний проїзд до земельної ділянки позивача. Придбавши земельну ділянку, [PERSON] перешкоджає позивачу використовувати її для доїзду до земельної ділянки позивача. Відповідач проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Визнавши, що позивач є власником суміжної земельної ділянки, зазначив, що до цієї ділянки існував й продовжує існувати проїзд не через земельну ділянку відповідача, а через землі загального користування, із якими межує ділянка позивача, позначений на кадастровому плані лінією від літери Г до В. Тому, вважає відсутньою потребу у встановленні земельного сервітуту. В судове засідання сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Третя особа Михайлівська сільська рада при вирішенні спору покладається на думку суду. Листами №75 від 01.03.2019 р., №81 від 06.03.2019 р. просить розглянути справу без участі представника ради. Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у поясненнях покладається на думку суду у вирішенні спору ствердивши, що спірною земельною ділянкою воно не розпоряджається; просить розглянути справу без присутності свого представника. \~ \~ \~ \~Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1928 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , кадастровий номер 6825883600:01:004:0047, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14.11.2014 р., витягом з державного земельного кадастру від 10.07.2014 р.. Ця земельна ділянка умовно складається з двох частин, на одній з яких розташовані будівлі, а друга використовується як рілля. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1219 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 6825883600:01:004:0021, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.12.2018 р., витягом з державного земельного кадастру від 28.02.2019 р.. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Таким чином, посилання позивача на незаконність набуття попереднім власником цієї земельної ділянки [PERSON] права власності на земельну ділянку, на якій був розташований доїзд, та яка згодом була відчужена відповідачу, до уваги не приймається, оскільки презумпція правомірності володіння майном подоланою не була. Зазначені земельні ділянки сторін є суміжними по точках [PERSON] на кадастровому плані (а.с. 16, 124). На вказаних кадастрових планах цифрами 2 і 6 позначені доїзди. Однак, як вбачається з опису меж, вони не носили характеру доріг загального користування та не відносились земель Михайлівської сільської ради чи земель загального користування. Таке цільове призначення цих земельних ділянок (їх належність до відповідної категорії земель) не доведено належними доказами. Відповідно до опису меж вони входили до складу земельних ділянок переданих у власність (користування) відповідним особам. Цим спростовується посилання позивача на належність йому права проїзду до своєї земельної ділянки через такий доїзд, віднесений до складу земельної ділянки відповідача. З урахуванням зменшених позовних вимог позивач просить встановити земельний сервітут на безстрокове безоплатне право проїзду (проходу) з дороги по [ADDRESS] до земельної ділянки [PERSON] кадастровий номер 6825883600:01:004:0047 через земельну ділянку площею 0,66 кв.м., яка є складовою частиною земельної ділянки із кадастровим номером 6825883600:01:004:0021, розташовану по [ADDRESS] та перебуває у власності [PERSON] .. Згідно із ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. При цьому, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка позивача кадастровий номер 6825883600:01:004:0047 з двох сторін обмежена землями загального користування вулицею Миру (по точках Е-Д, В-Г на кадастровому плані). Висновком судової земельно-технічної експертизи №20/19 від 07.10.2019 р. встановлено, що до вказаної земельної ділянки позивача існує можливість облаштування проходу та проїзду на транспортному засобі зі сторони вказаних земель загального користування. При цьому, до частини цієї земельної ділянки позивача, яка використовується як рілля, заїзд не облаштований. Експертом запропоновано технічно можливі варіанти влаштування проходу та проїзду до цієї земельної ділянки, а саме: влаштувати заїзд на частину земельної ділянки, на якій розташовані будинок та господарські будівлі зі сторони [ADDRESS] між точками 11-12, а також влаштувати заїзд на частину земельної ділянки, яка використовується як рілля зі сторони вул. Миру між точками 4-5. Зазначене дозволяє уникнути необхідності встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку відповідача, такі заїзди є загальноприйнятними та не встановлюють обтяжень для суміжних землевласників. Забезпечення такого доступу до земельної ділянки не вимагає встановлення сервітуту. Експертом також запропоновані інші варіанти встановлення земельного сервітуту через вказану земельну ділянку відповідача, у т.ч. у спосіб, у який просить позивач у заяві про зменшення позовних вимог. Однак, оскільки такі способи є більш обтяжливими для відповідача, на підставі ч. 4 ст. 98 ЗК України суд не вбачає підстав для їх встановлення. Посилання позивача на акт №2 від 10.04.2019 р. комісії сільської ради, згідно із яким під`їзду до земельної ділянки [PERSON] «як такого» немає, а проїзд проходить лише через належну [PERSON] на праві власності земельну ділянку, не приймається до уваги. Як визнано сторонами, у вказаному акті йдеться про стихійно сформований доїзд до земельної ділянки позивача. Визнано також, що заїзд до частини земельної ділянки позивача, яка використовується як рілля, на час розгляди справи не сформовано. Однак, допитаний в судовому засіданні експерт Марченков Г.Г. роз`яснив, що у своєму висновку він запропонував можливі варіанти забезпечення доступу до земельної ділянки позивача та ствердив, що доступ позивача до тієї частини своєї земельної ділянки, яка використовується під забудовою, забезпечується через існуючі ворота зі сторони [ADDRESS] (між точками 11-12 на плані, наведеному у висновку експерта), а доступ до частини земельної ділянки, яка використовується як рілля, зі сторони вул. Миру відсутній, однак, може бути створений між точками 4-5 на плані, наведеному у висновку, зі сторони земель загального користування (існуючої дороги) без необхідності використання земельної ділянки відповідача. Таким чином, у позові слід відмовити. Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у т.ч. судовий збір та оплачена позивачем вартість проведення судової експертизи, покладаються на позивача. \~ \~ \~ \~На підставі ст. ст. 3, 10, 11, 45, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed