overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа: Бердянський міський відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В якій вона та відповідач проживали однією сім'єю. З березня 2014 року вони припинили спільне проживання і відповідач покинув спірне житлове приміщення. Реєстрація відповідача в квартирі призводить до порушення її прав, тому просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений згідно вимог ст. 74 ч. 5 ЦПК України. Представник Бердянського міського відділу управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.07.1998 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.8). Згідно довідок Бердянського МВ УДМС в Запорізькій області та ОБББ «Шанс» [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] (а.с.9, 13). Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користуванням цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає встановленим факт непроживання відповідача понад року на спірній житловій площі, яка належить на праві власності позивачу, так як ця обставина підтверджується поясненням свідків [PERSON], [PERSON]. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа ВДВС Чутівського РУЮ Полтавської області, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який обґрунтовувала тим, що вона є піклувальником неповнолітньої [PERSON], батько якої проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, має заборгованість по сплаті аліментів на користь доньки. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], які, враховуючи, що відповідач не працює, стягувати в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно, додаткові витрати на доньку у зв'язку з лікуванням в розмірі 1 286 грн. в рік на майбутнє, а також заборгованість по сплаті аліментів за рішенням суду в розмірі 1 246 грн. 17 коп. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю і просив його задовольнити. Відповідач позов визнав частково та повідомив, що він не заперечує проти сплати заборгованості по сплаті аліментів та аліментів на утримання доньки, але просив стягувати їх в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно. Заперечував проти стягнення додаткових витрат на доньку у зв'язку з відсутністю у нього грошових коштів. Представник третьої особи просив справу розглянути у відсутності їх представника, у вирішення справи покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] Рішенням Чутівського районного суду від 14.11.2005 р. шлюб між батьками був розірваний, вони стали проживати окремо, [PERSON] проживала разом з позивачкою. Згідно рішення Чутівського районного суду від 17.07.2009 р. з відповідача на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] стягувались аліменти розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно. [INFO] [PERSON] померла. Рішенням Чутівського районного суду від 19.02.2014 р. [PERSON] позбавили батьківських прав відносно доньки [PERSON], яку передали під піклування [PERSON] Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, а тому суд вважає, що з нього необхідно стягувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки, але стягувати їх потрібно у частці його заробітку (доходу), т.я. відповідач має намір працевлаштуватись та отримувати постійно заробіток. Позов в частині стягнення заборгованості з відповідача по сплаті аліментів за виконавчим листом № 2-293 від 17.07.2009 р. в розмірі 1 246 грн. 17 коп. підлягає задоволенню, т.я. позов в цей частині визнав відповідач і саму цю суму грошових коштів він не сплатив за рішенням суду на утримання неповнолітньої доньки, піклувальником якої є позивачка. Позов в частині стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 1 286 грн. в рік на майбутнє задоволенню не підлягає, т.я. суду не надано доказів того, що саме зазначена сума є необхідною сумою, яку відповідач повинен нести як додаткові витрати на дитину.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа: Відділ опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 01.08.2009р. Під час спільного проживання народився син - [PERSON] [INFO], що підтверджується актовий запис № 624 від 06.07.2010 року, зареєстрований відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського районного управління юстиції. 25 жовтня 2015 року між сторонами відбулась сварка, у звязку з чим, позивачка була вимушена покинути позивача. В березні 2016 року відповідач заборонив позивачці зустрічатись з сином, поставивши умови, що якщо вона не повернеться до нього жити, то він заборонить їй бачитись з дитиною. Позивачка стверджує, що спільне проживання з відповідачем неможливо, оскільки у відповідача бувають неконтрольовані приступи агресії в ході яких він не здатен контролювати свої вчинки. Крім того, відповідач раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, знаходиться на обліку у наркологічному диспансері, не працює та не має постійного заробітку. На підставі викладеного, позивачка просить визначити місце проживання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] з матір'ю, [PERSON]. В судове засіданні представник позивача подав заяву, згідно якої просив задовольнити позовні вимоги, а також розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, а також просив справу розглянути у його відсутності. Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 01.08.2009р. Під час спільного проживання народився син - [PERSON] [INFO], що підтверджується актовий запис № 624 від 06.07.2010 року, зареєстрований відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського районного управління юстиції. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникали спірні питання щодо місця проживання дитини. Однак, на теперішній час, дитина [PERSON] [INFO] проживає спільно з матірю [PERSON]. Відповідно до поданої заяви, відповідач не заперечував проти визначення місця проживання дитини спільно з матірю. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. В судовому засіданні сторони досягли згоди щодо проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] спільно з матірю [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Позивачка зазначала, що 07 листопада 1992 року між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюбу у виконкомі Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області, актовий запис № 10. 16 травня 2001 року шлюб з відповідачем [PERSON] було розірвано. [INFO] народився син [PERSON], батька записали зі слів позивачки. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2013 року відповідача [PERSON] було позбавлено батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON], [INFO]. Позивачка стверджує, що відповідач [PERSON] не є батьком її сина, так як шлюбні стосунки між нею та відповідачем були припинені у жовтні 2000 року. Посилаючись на викладене, позивачка просила виключити з актового запису про народження [PERSON] даних про те, що його батьком є [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила про його задоволення. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. В судове засідання представник третьої особи відділу реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області не з'явився, про слухання справи повідомлявся належним чином. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 07 листопада 1992 року у виконкомі Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області, актовий запис № 10. (а.с.8). 16 травня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 55.(а.с.9). Згідно свідоцтва про народження від 07 листопада 2001 року, виданого Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області, актовий запис № 13, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2013 року у справі призначено судово-медичну генетичну експертизу, проведення якої було доручено Київському міському бюро судово-медичних експертиз. (а.с. 26). Згідно висновку експерта № 481 від 30 січня 2014 року, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON], народженого [PERSON], виключається. (а.с.33-35) Відповідно до ч. 1 ст. 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Враховуючи вищевикладене суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову та вилучити із актового запису № 13 від 07 лютого 2001 року про народження [PERSON], складеного Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області повні відомості про батька [PERSON]. Тому

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа Зеленківська сільська рада Чутівського району Полтавської області, про визнання особи такою, що втратило право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, та свій позов обґрунтовувала тим, що їй згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2014 р. позивачка є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS], в якому зареєстрований [PERSON], але він у даному будинку він ніколи не проживав і не проживає. Позивачка просить визнати задовольнити її позовні вимоги та стягнути з нього судові витрати. Позивачка надала телефонограму, в якій повідомила, що відповідач добровільного задовольнив її позовні вимоги після пред'явлення позову, а тому вона відмовляється від позову, але просила стягнути з відповідача судові витрати та справу розглянути в її відсутності. Відповідач надав телефонограму, в якій просив справу розглянути в його відсутності і повідомив, що він добровільно знявся реєстрації з будинку [ADDRESS]. Представник третьої особи в телефонограмі просив справу розглянути у відсутності їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та позицію відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2014 р. [PERSON] є власником жилого будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою був зареєстрований [PERSON], який 25.01.2016 р., після подачі позову до суду, добровільно знявся з реєстрації. Позивачка відмовилась від позовних вимог у зв'язку з тим, що відповідач добровільного задовольнив її позовних вимог після пред'явлення позову, але просила стягнути з відповідача судові витрати. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю заявою ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову. Суд приймає відмову позивача від позову. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа: Одеська нова біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору №1231/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 17 вересня 1997р.. [PERSON] продала, та [PERSON] продала жилий будинок № 22 по вул. Нежданової в м. Одесі, що складається в цілому з одного камяного житлового будинку, житловою площею 34,7 кв.м. та надвірних споруд: літня кухня-гараж літ. «В», 1-3 огородження, цистерна І, мостіння ІІ, розташованих на земельній ділянці, площею 480 кв.м.. Даний договір був посвідчений Одеською новою біржею. Однак сторони не оформили договір нотаріально, а тому позивачка не має можливості розпорядитись квартирою. На підставі викладеного, позивачка просить визнати дійсним вищевказаний договір купівлі-продажу. В судове засідання представник позивачка подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, а також просили справу розглядати у її відсутність проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлялись через оголошення в пресі. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що відповідно до договору №1231/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 17 вересня 1997р.. [PERSON] продала, та [PERSON] продала жилий будинок № 22 по вул. Нежданової в м. Одесі, що складається в цілому з одного камяного житлового будинку, житловою площею 34,7 кв.м. та надвірних споруд: літня кухня-гараж літ. «В», 1-3 огородження, цистерна І, мостіння ІІ, розташованих на земельній ділянці, площею 480 кв.м.. Даний договір був посвідчений Одеською новою біржею. Даний договір 30.03.1998 року був зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації і реєстрації об'єктів нерухомості за № 13742 стр. 9 , кн.. 129. На підставі викладеного, суд вважає, що сторони по справі уклали угоду, передбачену законом, оформили її у письмовій формі, як того вимагає ст. 44 ЦК України в редакції 1963 р., угода відповідає вимогам закону і інтересам сторін. Після оформлення предмет угоди фактично перейшов в користування позивачки однак, сторонами був порушений обов'язок нотаріального посвідчення вказаного договору, що передбачено ст. 227 ЦК України в редакції 1963 р., і відповідачі ухилилися від нотаріального посвідчення угоди. У відповідність з вимогами ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 р., якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На підставі викладеного, суд вважає, що позов про визнання угоди дійсною підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Чутівської РДА Полтавської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування з нею та в судовому засіданні повідомила, що вона є бабусею [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу між батьками [PERSON] він проживає з матір'ю, яка заважає позивачу спілкуватись та виховувати онука. Розпорядженням голови Чутівської РДА був встановлений порядок спілкування з дитиною, з яким вона згідна і просила усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та встановити порядок спілкування з нею, який визначений у розпорядженні Чутівської РДА. Відповідачка повідомила, що вона не заперечує проти встановлення порядку спілкування позивачкою з онуком який визначений у розпорядженні Чутівської РДА. Представник третьої особи не заперечувала проти встановлення порядку побачення з дитиною, але просила встановити його таким, який визначений в розпорядженні голови Чутівської РДА. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, з'ясувавши позицію сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановивши, що визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати, але при ухваленні рішення суд враховує, що позивачка відмовилась від стягнення судових витрат з відповідачки.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття її з реєстрації, який обґрунтовувала тим, що вона, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2006 р., є власником жилого будинку з господарськими будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS], та в якому зареєстрована та проживає. В будинку також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], шлюб з яким розірваний відповідно до рішення Чутівського районного суду від 15.09.2014 р., та який в будинку не проживає з 2011 р., а тому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, та зняття його з реєстрації. Позивач та його представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити. Представник відповідача позов визнав. Представник третьої особи надав заяву, в якій справу просив розглянути у відсутності їх представника, у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, з'ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання представником відповідача позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Суворовський РВ ГУ ДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.10.1997 року. Відповідач по справі, її невісткою позивачки, яка була зареєстрована в даному житловому приміщенні з 09.01.1991 року, але фактично не проживає у вказаному приміщенні з травня 2004 року і по теперішній час, що підтверджується Актом про не проживання затвердженим головуючим ОСББ від 03.07.2018р. Відповідач починаючи з травня 2004 року і по теперішній час не бере участі в оплаті комунальних послуг та протягом тривалого часу не проживає за місцем реєстрації. На підставі викладеного, позивачка просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась за місцем реєстрації, проте за вищевказаною адресою судову кореспонденцію не отримує, у зв'язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається повідомленою про розгляд справи. За згодою позивачки, суд ухвалює заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.10.1997 року. Відповідач по справі, її невісткою позивачки, яка була зареєстрована в даному житловому приміщенні з 09.01.1991 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка не проживає у [ADDRESS]. Вищевказаний факт підтверджується поясненнями позивачки, а також актом затвердженим головуючим ОСББ від 03.07.2018р.. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідач не проживає в будинку без поважних причин понад один рік, то він втратив право користування жили приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved