Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був її батько [PERSON] . Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,25 га. У відповідності до технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 59.8 кв.м, житловою площею 43.6 кв.м., трьох літніх кухонь, стодоли, сараю, комори, двох гаражів, альтанки, колодязя, воріт та огорожі. Будівництво житлового будинку здійснено у 1955 році. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 83720 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. 26 квітня 1999 року [PERSON] вчинив на користь позивачки заповіт, яким розпорядив їй все своє майно, що буде належати йому на день його смерті. Заповіт посвідчений виконкомом Семаківської сільської ради 26.04.1999, ніким не скасовувався та не оскаржувався. [PERSON] помер [INFO] . На день смерті разом з ним були зареєстровані та проживали: позивачка, її чоловік [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] . З метою реалізації своїх спадкових прав позивачка звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 178. 27.02.2004 позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину на належний батькові земельний пай. Однак, державний нотаріус відмовила їй у видачі документів на спадщину на спадковий житловий будинок через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору без виділу часток його членів. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени твору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на [INFO] у житловому господарстві проживали: голова двору [PERSON] (помер [INFO] ), позивачка, її чоловік [PERSON] (помер [INFO] ) та їх дочка [PERSON] . Ніхто з даних осіб не звертався з приводу виділу частки у колгоспному дворі. Після смерті батька позивачка фактично вступила в управління спадщиною - звернулася в нотаріальну контору, де була заведена спадкова справа, користується спадковим майном на власний розсуд, оплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку, виготовила технічну документацію за власні кошти, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію спадкового житлового господарства як колгоспного двору. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, на частку у спадковому майні не претендує, також не претендує на частку в колгоспному дворі та не зверталася за її виділом. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачки. Суд, заслухавши вступне слово позивачки, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 13 вересня 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 141 від 09 серпня 1989 р., - в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване в [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Із довідки № 450, виданої 06.12.2019 виконкомом Семаківської сільської ради вбачається, що [ADDRESS] . Станом на 15.04.1991 в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON] , 1912 р.н., дочка [PERSON] , 1953 р.н., зять [PERSON] , 1953 р.н., внучка [PERSON] , 1980 р.н.; суспільна група господарства - колгоспники, що підтверджується довідкою № 375, виданою 21.10.2019 виконкомом Семаківської сільської ради згідно по господарської книги № 4 на 1991-1995 рр. [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з одруженням змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 12 від 12.11.2000 р. в книзі реєстрації актів про одруження, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Семаківською сільською радою Городенківського району. За заповітом, посвідченим 26 квітня 1999 р. виконавчим комітетом Семаківської сільської ради, зареєстрованим в книзі для запису нотаріальних дій під № 6, [PERSON] , 1912 р.н., на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що належатиме йому на день смерті і на що він за законом матиме право, а також земельний пай в розмірі 64 умовних кадастрових гектарів на території Семаківської сільської ради згідно сертифікату на право приватної власності на землю ІФ-04 № 22-06 від 24.07.1997, - заповів своїй дочці [PERSON] , 1953 р.н., жительці с. Семаківці Городенківського району. [PERSON] помер [INFO] у віці 88 років в с. Семаківці Городенківського району, запис за № 2 від 22 квітня 2001 р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Семаківською сільською радою Городенківського району. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до [INFO] , застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На день смерті [PERSON] ( [INFO] ) разом з ним в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: дочка [PERSON] , 1953 р.н., зять [PERSON] , 1953 р.н., онуки: [PERSON] , 1975 р.н., [PERSON] , 1980 р.н., що підтверджується довідкою № 451, виданою 06.12.2019 виконкомом Семаківської сільської ради. Те, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , стверджується копіями: свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 08.12.1954, запис за № 8 від 01 грудня 1953 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження; свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Семаківською сільською радою Городенківського району, з якого слідує, що позивачка при реєстрації шлюбу з [PERSON] , 1953 року народження, змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 5 від 02 травня 1974 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. [PERSON] , чоловік [PERSON] , - помер [INFO] , актовий запис № 8 від 27.05.2014, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Семаківської сільської ради Городенківського району. На день смерті разом з ним в житловому будинку по [ADDRESS] , були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] , 1953 р.н., дочка [PERSON] , 1980 р.н., онуки [PERSON] , 2001 р.н., [PERSON] , 2009 р.н., що стверджується довідкою № 452, виданою 06.12.2019 виконкомом Семаківської сільської ради. Повідомленням державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 2561/01-16 від 24.12.2019 та Інформаційною довідкою № 58849319 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою 21.12.2019 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася. Позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Спадкоємців, які відповідно до ст.535 УРСР, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 178/2004, наданої суду державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори, встановлено, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, 27.02.2004 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON] . Їй 27 лютого 2004 р. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 415, на право на земельну частку (пай) розміром 64,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлому на підставі сертифікату про земельну частку (пай) серії [NUMBER] , яка перебуває в колективній власності спілки селян «Рідна земля» в с. Семаківці Городенківського району. До складу спадщини [PERSON] входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 2433/02-31 від 26 листопада 2019 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 14.11.2019, встановлено, що житловий будинок споруджено в 1955 році, господарські будівлі та споруди - в 1955, 1978 роках. Їх ринкова вартість станом на 09.12.2019 становить 83720 грн., що стверджується звітом про вартість майна, складеного ЕТВО «Придністров`я». За господарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка в розмірі 0,44 га, в т.ч.: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,2500 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,1900 га, що підтверджується довідкою № 449, виданою 06.12.2019 виконкомом Семаківської сільської ради. Позивачка, як спадкоємець за заповітом після смерті батька [PERSON] , фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, позов визнається відповідачкою - колишнім членом колгоспного двору, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 525, 526, 534, 535, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved