Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів, в якому після збільшення розміру позовних вимог просила суд стягнути з відповідача заборгованість по аліментах в сумі 32 133 грн. за період з 26.11.2009р. по 31.05.2014р., пеню за цей період в сумі 205105 грн. та 1500 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.03.2010 року з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], було стягнуто аліменти у розмірі по 1000 грн. щомісячно з 26.11.2009р. до повноліття дитини, тобто до 27.08.2014р. Посилається те, що відповідач утриманців не має, свідомо аліменти своєчасно не сплачує, хоч і має непоганий дохід, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності (а.с.1-3,93-95). Просить суд задовольнити її вимоги. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] погодились, що сума заборгованості по аліментам, яка підлягає стягненню, повинна бути зменшена на суму 1200 грн., які відповідач 30.04.2014р. надав особисто сину, в іншій частині позовні вимоги підтримали повністю. Позивачка [PERSON] від себе додала, що звернутись до суду її змусила нужда, вона перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки має на утриманні двох неповнолітніх дітей, сама є інвалідом 2 групи, перенесла операцію на серце, отримує пенсію в розмірі 944 грн., заробітну плату в розмірі 1800 грн. та державну допомогу на доньку, яка фактично є дитиною відповідача, як мати одиначка в розмірі 363 грн. Відповідач [PERSON] надав суду письмові заперечення проти позову, в яких не заперечуючи наявність заборгованості по аліментах, зазначає, що вони виникли в зв'язку з фінансовими труднощами через відсутність постійного заробітку та наявності на утриманні співмешканки [PERSON] та спільної дитини [PERSON], [INFO] Просив суд розстрочити сплату заборгованості по аліментам на три роки та застосувати спеціальну позовну давність щодо стягнення пені (а.с.81-82). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Не оспорюючи розмір заборгованості по аліментам з 26 листопада 2009 по 04 грудня 2013р. в сумі 29233 грн. 32 коп., вважає розмір заборгованості по аліментам з 04 грудня 2013р. по 31.05.2014р. таким , що не відповідає дійсності, оскільки за цей період відповідач надавав грошові кошти позивачці на її вимогу без повідомлення ВДВС. Крім того, пояснює наявність заборгованості [PERSON] по аліментам відсутністю у нього постійної роботи та наявністю на утриманні дружини та дитини від іншого шлюбу. Просить суд розстрочити стягнення заборгованості по аліментам на три роки, відмовити в задоволенні позовних вимог про стягненні пені за відсутності вини відповідача та витрат на правову допомогу за безпідставністю. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.03.2010р. з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 1000 грн. щомісячно з 26.11.2009р. до досягнення дитиною повноліття, тобто до 27.08.2014р. (а.с.8). Виконавчий лист виданий позивачці 26.10.2010р., а постановою державного виконавця від 28.10.2010р. за заявою позивачки було відкрите виконавче провадження по примусовому стягненню аліментів з відповідача (а.с.6). Виконавчий лист до теперішнього часу перебуває на виконанні у Відділі ДВС Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області. Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.12.2011р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст..164 ч.1 КК України за те, що в період з 26.11.2009р. по 01.06.2011р. злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 18 133,32 грн. (а.с.9). 04.12.2013р. державним виконавцем на вимогу позивачки був зроблений розрахунок заборгованості відповідача по аліментам з дати, зазначеної в рішенні суду, тобто з 26.11.2009р., який був оскаржений відповідачем до суду (а.с.6). Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.05.2014р. скарга [PERSON] частково задоволена та вказаний розрахунок скасований (а.с.77). На вимогу відповідача державним виконавцем станом на 04.12.2013р. зроблений новий розрахунок заборгованості з 26.11.2009р. на суму 29 233,32 грн., який визнаний сторонами по справі (а.с.74). На вимогу суду в цілях усунення розбіжностей між декількома розрахунками заборгованості відповідача по аліментам (а.с.6, 46, 63-64) зроблений новий розрахунок з 26.11.2009р. по 31.05.2014р. на суму 32 233,32 грн. (а.с.71-72), який частково визнаний позивачкою, а саме: в судовому засіданні вона підтвердила, що 30.04.2014р. отримала від відповідача в рахунок аліментів 1200 грн., тому заборгованість по аліментам, на її думку, складає 31033,32 грн. Представник відповідача вказаний розрахунок в частині з 04.12.2013р. не визнав, оскільки [PERSON] по 500 грн. сплачував через відділ ДВС, а іншу частину аліментів надавав позивачці на її вимогу. На підтвердження надав суду дві розписки, з яких вбачається, що 30.04.2014р. його син [PERSON], [INFO], отримав від нього гроші в сумі 1200 грн., а 03.06.2014р. він заплатив в школу на ремонт класу та придбання зошитів для доньки [PERSON] 380 грн. (а.с.96,97). З довідки Виноградарської сільської ради від 04.11.2013р. №1233, наданої позивачкою, вбачається, що [PERSON] має на праві власності житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.7), але за інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.04.2014р. будинок рахується за іншою особою (а.с.44). Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивачки свідки [PERSON] та [PERSON], мешканки [ADDRESS], показали, що відповідач [PERSON] на протязі 12-13 років ніде не працює, десь у 2009р. придбав в [ADDRESS] занедбаний будинок, який за 2 роки відремонтував, поставив високий паркан та камеру спостереження, влаштував в ньому пункт приймання металобрухту, завів велике господарство, мешкає з новою дружиною та маленькою дитиною. За повідомленням Роздільнянської об'єднаної ДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області за період з 01.01.2013р. по 31.03.2014р. [PERSON] доходів не отримував (а.с.73), як фізична особа - підприємець станом на 14.05.2014р. не зареєстрований (а.с.78). [PERSON] від іншого шлюбу має неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого Відділом ДРАЦС Біляївського РУЮ Одеської області 09.11.2012р. , актовий запис № 388 (а.с.76). Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.05.2014р. зменшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], з 1000 грн. до 800 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до 27.08.2014р. , та відкликано виконавчий лист №2-353/2010, виданий на виконання рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.03.2010р. Вказане рішення не набрало законної сили, оскільки оскаржене [PERSON] (а.с.79-80). Норма ст.194 СК України визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та стягнення заборгованості по аліментам, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст..187 СК України, тобто у добровільному порядку, без стягнення аліментів за рішенням суду. Суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для подвійного стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду, оскільки наявність у державного виконавця на виконанні виконавчого листа про стягнення аліментів та проведення ним розрахунку заборгованості є підставою для примусового стягнення наявної заборгованості у відповідності до вимог Закону. На підставі ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Такої заяви від сторін до суду не надходило. Таким чином, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості по аліментам слід відмовити. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Виходячи зі змісту ст.196 СК України суд відповідно повинен встановити факт заборгованості за аліментами, наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Суд вважає, що в діях відповідача [PERSON] відсутня вина в тому, що в період з 26.11.2009р. по 01.11.2010р. у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів позивачці, оскільки рішення суду про стягнення аліментів було ухвалено 30.03.2010р., а виконавче провадження про примусове стягнення аліментів за заявою позивачки було відкрито 28.10.2010р. Саме після цього на підставі виконавчого листа, а також відкритого виконавчого провадження відповідач був зобов'язаний сплачувати аліменти та погашати виниклу заборгованість. Тому за період з 26.11.2009р. по 01.11.2010р. пеня стягненню не підлягає за відсутності вини відповідача. Що стосується доводів позивачки про те, що в діях [PERSON] щодо виникнення заборгованості по аліментам за період з 01.11.2010р. по 31.05.2014р. є вина та за цей період відповідач зобов'язаний сплатити пеню, то вказані доводи заслуговують на увагу та підлягають частковому задоволенню. Так, [PERSON] тривалий час офіційно ніде не працює, хоч є здоровим та працездатним. Матеріали справи не містять доказів того, що він є хворим або інвалідом, що він вживав заходів до працевлаштування, що він перебуває на обліку в Центрі зайнятості як шукаючий роботу. Тому поважних причин несплати аліментів на неповнолітнього сина суд не вбачає. Крім того, його вина за період несплати по 01.06.2011року встановлена і вироком суду. Заборгованість згідно розрахунку державного виконавця станом на 31.05.2014р. складає 32233,32 грн. При цьому сторони визнали, що 30.04.2014р. [PERSON] в рахунок аліментів надав позивачці 1200 грн. без повідомлення Відділу ДВС, про що в матеріалах справи є розписка. Таким чином, за квітень 2014р. до Відділу ДВС було сплачено відповідачем 500 грн. та 1200 грн. надано позивачці, а всього за квітень 2014р. сплачено 1700 грн. аліментів, з яких 1000 грн. необхідно зарахувати як аліменти за квітень 2014р., а 700 грн. спрямувати на погашення заборгованості за січень 2010р. Отже відповідач сплатив аліменти за період з 26.11.2009р. по 31.05.2014р. в сумі 23 100 грн., а його заборгованість за цей період складає 31 033,32 грн. Суд не приймає до уваги розписку, надану відповідачем, на суму 330 грн. від 03.06.2014р., оскільки з неї не вбачається, що вказана сума сплачена ним до школи, де навчається його донька (згідно тексту розписки), в рахунок погашення аліментів на сина [PERSON]. З листопада 2010р. по листопад 2011р. включно [PERSON] аліментів не сплатив взагалі по час ухвалення рішення по справі. За грудень 2011р., січень, лютий, квітень-вересень, листопад 2012р., січень, квітень, серпень 2013р., квітень 2014р. аліменти сплачені своєчасно в повному обсязі. За грудень 2012, лютий, березень, травень-липень, вересень-грудень 2013, січень-березень 2014 аліменти сплачені частково в сумі 500грн. щомісячно. Переплати на 1000 грн. в грудні 2011р., 100 грн. в січні 2012р., 100 грн. в квітні 2012р., 100 грн. в травні 2012р. 100 грн. в серпні 2012р., 700 грн. в квітні 2014р. зараховані на погашення заборгованості по аліментам за листопад, грудень 2009р. та частково січень 2010р. Пеня розраховується по формулі: сума несплачених аліментів за місяць х 1% пені х кількість днів прострочення. Таким чином, пеня за листопад 2010р. складає 12 880 грн. (1000грн.х1%х1288днів - з 01.12.2010р. по 10.06.2014р.). Пеня за грудень 2010р. складає 12 570 грн. (1000грн.х1%х1257днів - з 01.01.2011р. по 10.06.2014р.). Пеня за січень 2011р. складає 12 260 грн. (1000грн.х1%х1226днів - з 01.02.2011р. по 10.06.2014р.). Пеня за лютий 2011р. складає 11 980 грн. (1000грн.х1%х1198днів - з 01.03.2011р. по 10.06.2014р.). Пеня за березень 2011р. складає 11 670 грн. (1000грн.х1%х1167днів - з 01.04.2011р. по 10.06.2014р.). Пеня за квітень 2011р. складає 11 370 грн. (1000грн.х1%х1137днів - з 01.05.2011р. по 10.06.2014р.). Пеня за травень 2011р. складає 11 060 грн. (1000грн.х1%х1106днів - з 01.06.2011р. по 10.06.2014р.). Пеня за червень 2011р. складає 10 760 грн. (1000грн.х1%х1076днів - з 01.07.2011р. по 10.06.2014р.). Пеня за липень 2011р. складає 10 450 грн. (1000грн.х1%х1045днів - з 01.08.2011р. по 10.06.2014р.). Пеня за серпень 2011р. складає 10 140 грн. (1000грн.х1%х1014днів - з 01.09.2011р. по 10.06.2014р.). Пеня за вересень 2011р. складає 9 840 грн. (1000грн.х1%х984днів - з 01.10.2011р. по 10.06.2014р.). Пеня за жовтень 2011р. складає 9 530 грн. (1000грн.х1%х953днів - з 01.11.2011р. по 10.06.2014р.). Пеня за листопад 2011р. складає 9 220 грн. (1000грн.х1%х922днів - з 01.12.2011р. по 10.06.2014р.). Пеня за березень 2012р. складає 8 010 грн. (1000грн.х1%х801днів - з 01.04.2012р. по 10.06.2014р.). Пеня за жовтень 2012р. складає 5 870 грн. (1000грн.х1%х587днів - з 01.11.2012р. по 10.06.2014р.). Пеня за грудень 2012р. складає 2 630 грн. (500грн.х1%х526днів - з 01.01.2013р. по 10.06.2014р.). Пеня за лютий 2013р. складає 2 335 грн. (500грн.х1%х467днів - з 01.03.2013р. по 10.06.2014р.). Пеня за березень 2013р. складає 2 180 грн. (500грн.х1%х436днів - з 01.04.2013р. по 10.06.2014р.). Пеня за травень 2013р. складає 1 875 грн. (500грн.х1%х375днів - з 01.06.2013р. по 10.06.2014р.). Пеня за червень 2013р. складає 1 725 грн. (500грн.х1%х345днів - з 01.07.2013р. по 10.06.2014р.). Пеня за липень 2013р. складає 1 570 грн. (500грн.х1%х314днів - з 01.08.2013р. по 10.06.2014р.). Пеня за вересень 2013р. складає 1 265 грн. (500грн.х1%х253днів - з 01.10.2013р. по 10.06.2014р.). Пеня за жовтень 2013р. складає 1 110 грн. (500грн.х1%х222днів - з 01.11.2013р. по 10.06.2014р.). Пеня за листопад 2013р. складає 960 грн. (500грн.х1%х192днів - з 01.12.2013р. по 10.06.2014р.). Пеня за грудень 2013р. складає 805 грн. (500грн.х1%х161днів - з 01.01.2014р. по 10.06.2014р.). Пеня за січень 2014р. складає 650 грн. (500грн.х1%х130днів - з 01.02.2014р. по 10.06.2014р.). Пеня за лютий 2014р. складає 510 грн. (500грн.х1%х102днів - з 01.03.2014р. по 10.06.2014р.). Пеня за березень 2014р. складає 355 грн. (500грн.х1%х71днів - з 01.04.2014р. по 10.06.2014р.). Пеня за травень 2014р. складає 50 грн. (500грн.х1%х10днів - з 01.06.2014р. по 10.06.2014р.). Таким чином, сума пені за прострочення сплати аліментів складає 175 630грн. Згідно ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач мешкає однією сім'єю з [PERSON] та спільною дитиною [PERSON], [INFO] і в силу закону зобов'язаний їх утримувати, як і свого сина від позивачки. Тому, виходячи з вимог добросовісності, розумності та справедливості, суд вважає за можливо стягнути з відповідача пеню в зменшеному розмірі, який не може перевищувати розмір самої заборгованості по аліментах - 31 033,32 грн., і, враховуючи вимоги співмірності, встановити розмірі пені в сумі 20 000 грн. Суд не приймає до уваги доводи позивачки про високі доходи позивача від утримання за місцем проживання пункту приймання металобрухту, оскільки даний вид господарської діяльності потребує ліцензування та реєстрації, а таких доказів сторонами не надано, як і вироку суду про визнання винним відповідача в здійсненні незаконних операцій з металом. Показання свідків в даному випадку, на думку суду, є недопустимим доказом. Що стосується придбання відповідачем будинку та здійснення в ньому ремонту, то з пояснень позивачки та показань свідків вбачається, що будинок придбаний відповідачем в 2009р., аліменти з нього стягнути за рішенням суду з листопада 2009р., а виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду відкрито аж 28.10.2010р., тому даний доказ є неналежним. Крім того, судом встановлено, що під час розгляду зазначеної справи, [PERSON] понесені судові витрати в розмірі: 1 500.00 грн. за правову допомогу, що підтверджено квитанціями (а.с.10, 84), і яки позивачка просить стягнути з відповідача на її користь. Вказані вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до змісту положень ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, сторона, проти якої постановлено судове рішення, має відшкодувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені витрати на правову допомогу. При цьому відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VІ затверджено граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною …. Не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Протягом розгляду справи було проведено 6 судових засідань загальною тривалістю біля 9 годин без урахування часу витраченого адвокатом на підготовку процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи та вчинення інших процесуальних дій поза судовими засіданнями. Мінімальна заробітна плата з 01.01.2014 року становить 1218.00 грн. 40 % складає 487.20 грн. - це граничний розмір витрат за годину роботи адвоката. 487,20 х 9 = 4384,20 грн. - граничний розмір компенсації за 9 годин участі в судовому засіданні. Таким чином, сума, витрачена позивачкою на правову допомогу, не є завищеною, як стверджує представник відповідача. Але, оскільки позов підлягає задоволенню частково, то на підставі ст.. 88 ЦПК України судові витрати присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позов заявлено на суму 237 238 грн. Задоволено на суму 20 000 грн., що складає 8,43% заявлених вимог. Понесені позивачкою витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн. Підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки 126 грн. 45 коп. судових витрат. Також, з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд вказаної справи в мінімальному розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати такого збору при зверненні до суду.

Outcome: partial