Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області і Управління Держгеокадастру у м. Славута в Славутському районі Хмельницької області, посилаючись на те, що порушено її права, що встановлено постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.10.2015 року, через протиправні дії щодо відмови у наданні їй відповідного дозволу на виготовлення проекту землеустрою і гальмування реалізації її прав, які виявились у чисельних зверненнях до відповідних органів влади і суду, їй було завдано моральну шкоду. Такі протиправні дії відповідача примусили її, як інваліда другої групи, до витрати значних додаткових зусиль в реалізації її права, що і призвело до моральних страждань. [PERSON] просить стягнути на її користь з відповідача 58000 грн. моральної шкоди. У судове засідання позивач та її представник не прибули. Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про розгляд справи у відсутність [PERSON] та її представника, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що підстави для задоволення відсутні, позов є необґрунтованим та безпідставним. Посилається на те, що вина Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у заподіянні моральної шкоди відсутня, оскільки відповідач виконав постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.10.2015 року щодо розгляду заяви [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства. Підставою для відмови [PERSON] у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення була складна геометрична конфігурація земельної ділянки, яку бажає отримати у власність [PERSON] Заслухавши пояснення представника відповідача дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1. ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, інших обставин, які мають значення для справи. В силу положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, що беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо позивачів, членів їх сім'ї чи близьких родичів. Частиною 3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1167 ЦК підлягають доведенню такі факти: неправомірність дій відповідача; наявність шкоди (втрата або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; а також вину завдавача шкоди. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.10.2015 року задоволено адміністративний позов [PERSON] Визнано протиправною відмову Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо відмови [PERSON] у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства. Зобовязано Головне Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути заяву [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства. Судом встановлено, що наказом № 22-6097-СГ від 4 грудня 2015 року Головне Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надало гр. [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована за межами населеного пункту Цвітовської сільської ради Славутського району Хмельницької області (6823989200:04:031). Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб захисту у національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинено особами, що діяли як офіційні особи. Європейський суд з прав людини, зокрема, у справ «Атлан проти Сполученого Королівства» від 14.06.2001 р., «Перна проти Італії» від 25.07.2001 р., тощо, визнавав у резолютивній частині рішення, що, виходячи з обставин справи, визнання факту порушення саме по собі є достатньою справедливою сатисфакцією будь-якої моральної шкоди, завданої заявникові. Суд приходить до висновку, що підстави для задоволенню позову відсутні, оскільки позивачем не надано належних доказів в обґрунтування позовних вимог.

Outcome: dismissed