Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила ухвалити рішення про стягнення аліментів з відповідача на її користь, на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що 21.04.2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від вказаного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Останній час на протязі 2019 та 2020 років відповідач став ухилятись від надання коштів на утримання сина, пояснює це тим, що сплачує аліменти на утримання двох дітей від попереднього шлюбу. У неї на утриманні та вихованні є дочка від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Дохід позивачки не дає можливість повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дітей, розвиток їх творчих та пізнавальних здібностей, уподобань. Відповідач в адресу суду скерував заяву в якій позов визнав. В судове засідання позивачка не прибула, від неї поступила заява про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 даного кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 ч.2 цього ж кодексу, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебують у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (повторне) серії [NUMBER] (а.с.7). Про те, що від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , свідчить свідоцтво про його народження серії [NUMBER] від 21.09.2012 року (а.с.6), видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області. В судовому засіданні також встановлено, що позивачка самостійно займається вихованням та матеріальним забезпеченням неповнолітного сина [PERSON] , [INFO] , а відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] має можливість надавати грошову допомогу (аліменти) на утримання дитини, однак в добровільному порядку не виконує свій обов`язок, суд вважає, що позов [PERSON] слід задоволити та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ст.430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 180-184,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved