Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14.08.2012 року. Однак після розірвання шлюбу вони продовжували подружні стосунки, від яких 18 березня 2015 року у них народилась дочка [PERSON]. На даний час вони остаточно припинили подружні стосунки та проживають окремо. Дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач сплачує аліменти на утримання дитини, однак жодної допомоги на утримання дружини не надає. Вона в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною та потребує такої допомоги. В зв'язку з чим просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання, до досягнення дочкою трирічного віку. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини в розмірі 1/20 частки від його заробітку, посилаючись на те, що він сплачує аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей та повнолітнього сина. Сукупний розмір аліментів, що стягується з нього складає більше 50%, після відрахування яких у нього не залишається коштів для існування. Суд, допитавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ФП № 065527, 14 серпня 2012 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ФП № 225509 сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 жовтня 2016 року вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], 18 березня 2015 року у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (а.с. 7). Тобто спільна дитина у сторін народилась вже через три роки після розірвання шлюбу, під час підтримання ними фактичних шлюбних відносин, даний факт вже встановлений вищезазначеним рішенням суду. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На теперішній час сторони припинили фактичні шлюбні відносини та проживають окремо, дитина проживає з позивачем. Відповідно до довідки № 57 від 18.01.2017 року [PERSON] призначено соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям (а.с. 26). За змістом ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2\~ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті\~84\~\~та статей\~86\~і\~88\~цього\~Кодексу. Згідно з ч. 4\~ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, однією з обов'язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у чоловіка можливості надавати дружині, з якою проживає дитина матеріальну допомогу. Як вбачається зі звіту про здійснені відрахування та виплати № 35,06 від 10.07.2017 року з заробітної плати [PERSON] за виконавчим листом № 2-309 від 05.02.2002 року за квітень червень стягується 33,33 % аліментів (а.с. 22). Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 січня 2017 року по справі № 486/1346/16-ц вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/9 частини зі всіх видів його заробітку (а.с. 23 - 25). Як вбачається зі звіту про здійснені відрахування та виплати № 35,07 від 10.07.2017 року з заробітної плати [PERSON] за виконавчим листом № 486/1346/16-ц від 01.02.2017 року за квітень червень стягується 11,11 % аліментів (а.с. 21). Окрім того, як сама позивач вказує в позові, з відповідача стягуються аліменти на утримання їх спільної дочки в розмірі 1/6 частки, тобто 16,7 %. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, зазначені аліменти відповідач сплачує в добровільному порядку. Таким чином сукупний відсоток аліментів, що стягується з відповідача складає 61,14 %. Зазначений відсоток не включає в себе утримання податків та інших обов'язкових платежів. Частиною 3 статтею 70 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. З чого слід зробити висновок, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, оскільки у протилежному випадку поставить себе у скрутне матеріальне становище. Враховуючи наведені вище вимоги закону, та приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід відмовити в задоволенні її позову. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed