Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Свій позов обґрунтовує тим, що з 27 жовтня 2017 року по 10 червня 2019 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що відповідач невдовзі після народження дитини залишив сім`ю та почав проживати окремо. З народження і по теперішній час дитина проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Вік дитини вимагає постійного материнського піклування. Вказує, що відповідач не надає належної матеріальної підтримки для утримання дитини та не приймає особистої участі у виховані сина. Вони з відповідачем не досягли згоди щодо визначення місця проживання дитини. Невизначеність місця проживання дитини зумовлює для неї перешкоди в здійсненні оздоровлення дитини та здійснення подорожей за кордон. Комісія Липинської сільської ради 17 липня 2019 року здійснила обстеження житлово-побутових умов, в яких проживає дитина та визнала їх задовільними. Враховуючи наведене та на підставі ст. 161 Сімейного кодексу України, позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з підстав, які зазначені в позовній заяві, просили позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2017 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2019 року було розірвано (а.с.6). Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.3). Судом з`ясовано, що сторони по справі проживають окремо і як слідує із довідки виконавчого комітету Липинської сільської ради про реєстрацію місця проживання особи №2063 від 18 вересня 2018 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). З акту обстеження житлово-побутових умов від 17 липня 2019 року вбачається, що [PERSON] разом з сином проживає у батьківському будинку, загальна площа якого становить 190 кв.м. В будинку зроблений сучасний ремонт, є всі зручності, наявна сучасна техніка, є окрема дитяча кімната. Житлово-побутові умови сім`ї - добрі (а.с.9). Згідно ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною4 ст.29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У розрізі системного аналізу норм сімейного законодавства слідує, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Отже, суд, враховуючи вік дитини, яка є малолітньою та відсутність виключних обставин, які б указували на неможливість проживання дитини окремо від позивача, вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Також із відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача, що відповідає правилам розподілу судових втрат, визначеним ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved