Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 22 травня 2013 року вона уклала із [PERSON] договір позики, згідно з яким передала йому грошові кошти у сумі 2400 дол. США з умовою їх повернення 31 грудня 2014 р. Договір укладено у письмовій формі у виді розписки. По закінченню зазначеного строку відповідач гроші не повернув. Відповідно до розрахунку сума боргу за офіційним курсом НБУ становить 65 040 грн. ( 2400 х 27,1 =65040). Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми заборгованості, яка становить 5853,6 грн. (65040 х 3%=1 951,2 х 3 =5 853,6), а саме 70 893,6 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики від 22 травня 2013 року у сумі 65040 грн., 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 5 853,6 грн, а всього кошти в сумі - 70 893,6 грн., а також судові витрати по справі у сумі 708,9 грн. У судовому засіданні позивача позовні вимоги уточнила, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 22 травня 2013 року у сумі 2400 дол. США . Відповідач у судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що він буде сплачувати позивачу щомісячно кошти з пенсії, яку він отримує. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63 цс 13) договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 22 травня 2013 року [PERSON] уклала із [PERSON] договір позики, згідно з яким передала йому грошові кошти у сумі 2400 дол. США з умовою їх повернення 31 грудня 2014 р. Договір укладено у письмовій формі у виді розписки. По закінченню зазначеного строку відповідач гроші не повернув. Суд приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 22 травня 2013 року у сумі 2400 дол. США (що еквівалентно за курсом НБУ станом на 15.03.2018 року 62433 грн. 36 коп.)

Outcome: approved