Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП «Орджонікідзевугілля» про стягнення оплати за час вимушеного простою не з вини працівника та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працює на СП «Шахта «Ольховатська» державного підприємства «Орджонікідзевугілля» диспетчером. У лютому та березні 2015 року вона не залучалась до роботи, оскільки це було небезпечно для життя або здоровя працівника в звязку з проведенням антитерористичної операції на території, де розташовано підприємство. Зазначила те, що відповідно до п.9.10 «Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднання власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості», зазначений період вважається вимушеним простоєм не з вини працівника. Також згідно п.5.18 Колективного договору СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», за час простою, що якщо виникла виробнича ситуація небезпечна для життя та здоровя робітника, або оточуючих їх людей та оточуючої навколишньої середи, не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Вказала на те, що розмір її посадового окладу складає 4260 грн., тому просить стягнути суми оплати за лютий та березень 2015р. в розмірі 8250грн. Крім того, оскільки роботодавцем були порушені її законі трудові права, в звязку з чим їй були спричинені моральні страждання, так як вона тривалий час не отримувала всі суми, належні їй, як працівникові, які були джерелом доходу для неї та членів її родини, вона відчувала матеріальний тягар, соціальну незахищеність через нестачу коштів, вимушена була здійснювати, вживати додаткові зусилля для утримання своєї родини та організації свого життя, тому просить стягнути з відповідача на її користь 10000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, перевіривши письмові докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.3 ст.\~10, ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до положень \~статті 34 КЗпП України\~простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. На випадок виникнення простою трудовим законодавством передбачено ряд особливостей, що стосуються організації праці, в тому числі щодо оплати робочого часу найнятих співробітників. Нормами ст. 113 КЗпП України передбачено те, що за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоровя працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Відповідно до п.9.10 «Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднання власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості», зазначений період вважається вимушеним простоєм не з вини працівника. В п.5.18 Колективного договору СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», зазначено те, що за час простою, що якщо виникла виробнича ситуація небезпечна для життя та здоровя робітника, або оточуючих їх людей та оточуючої навколишньої середи, не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Як вбачається з довідок СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», позивач [PERSON] з серпня 2014 року по березень 2015 року значилась гірничим диспетчером СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», згідно штатному розпису, її посадовий оклад складав 4260грн., в період з лютого 2015 року по березень 2015 року вона дійсно не залучалась до роботи в СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля» тому, що це було небезпечно для життя або здоровя працівника в звязка уз проведенням антитерористичної операції на території, де розташовано підприємство. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення оплати за час вимушеного простою не з вини працівника за лютий та березень 2015року в розмірі 8520грн. є законними та обґрунтованими. Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити те, що то відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п.8\~\~вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що відповідач, не провівши оплату позивачці за час простою, спричинив їй моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, розмір заборгованості, що утворилася, з урахуванням принципу справедливості та розумності, передбаченого\~ст. 23 ЦК України, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 1000 грн., в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Зважаючи на те, що позивач на підставі пункту першого частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору, в силу положень частини третьої\~статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі ст.ст. 34, 113 КЗпП України,

Outcome: partial