Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, покликаючись на те, що від шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Відповідач тривалий час не допомагає дитині матеріально, не цікавиться його здоровям, навчанням, виховання, не забезпечує належного догляду. На даний час відповідач свої батьківські обовязки, передбачені законодавством та моральними засадами суспільства не виконує. Ухиляється від сплати аліментів. Просить позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, давши пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін, та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Представник Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, давши пояснення, аналогічні до викладених позивачем. Просить позов задовольнити повністю. Заслухавши думку учасників судового засідання, зясувавши дійсні обставини справи, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; докази є належними та допустимими /ст.ст. 57-59 ЦПК України/. Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.09.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-СГ № 178816 від 24.02.2009 року, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO]. 28.03.2017 року Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування, надано висновок № 33-1105 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON]». Згідно ст.150 СК України, батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не допомагає сину матеріально, не цікавиться його здоровям, навчанням та виховання і таким чином ухиляється від виконання своїх обов?язків по вихованні дитини, що стверджено представленими суду доказами. Неповнолітній [PERSON],який проживає з матір»ю [PERSON] , забезпечений усіма необхідними умовами побуту, навчання та повноцінного розвитку, виховуються належним чином, будь-яких випадків порушення позивачем їх законних прав у ході судового розгляду справи судом не встановлено. Дані обставини знайшли своє обєктивне підтвердження у ході судового розгляду і вважаються судом доведеними та підтверджуються іншими матеріалами справи. Відповідно до довідки ЛКП «№504» від 01.12.2016 року, неповнолітній [PERSON] проживає разом з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно характеристики директора СЗШ №8 м.Львова, вихованням [PERSON] займається мати [PERSON], відповідально ставиться до його виховання, систематично цікавиться вихованням та навчанням сина. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved