Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] та просить збільшити розмір аліментів, стягуваних за рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 21 травня 2012 року на утримання [PERSON], [INFO], з однієї до пяти тисяч гривень, щомісячно, до досягнення останнім повноліття, мотивуючи тим, що змінився її матеріальний стан. Також посилається на те, що їх спільний син [PERSON] є дитиною-інвалідом, постійно хворіє, а його лікування постійно потребує коштів. Позивач в судове засідання не зявилась, просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення заперечував, посилаючись на те, що позивач не обґрунтувала, як саме змінилось її матеріальне становище. Також зазначив, що не має можливості сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, оскільки не працює, крім того, судовим рішенням з нього нещодавно було стягнуто додаткові витрати на утримання [PERSON] . Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 21 травня 2012 року з [PERSON], [INFO], уродженця та жителя [INFO], не працюючого, на користь [PERSON] стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON], [INFO], в сумі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 27 лютого 2012 року і до повноліття [PERSON]. Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 06 липня 2017 року [PERSON], [INFO], позбавлено батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]. Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2017 року з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь [PERSON] стягнуто 2650 гривень додаткових витрат на утримання сина [PERSON]. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Заперечуючи проти задоволення заявлених вимог, відповідач вказував на те, що офіційно не працює, а відтак, має не регулярний дохід та не має можливості сплачувати аліменти в сумі 5000 гривень. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Позивач не надала належних та допустимих доказів факту покращення матеріального стану відповідача з часу призначення аліментів за рішенням суду. Водночас, на підтвердження заявлених вимог, позивачка посилалася на зміну її матеріального стану у звязку з тим, що з нею проживає син, який є інвалідом та потребує постійного піклування та лікування. Частиною 1 статті 88 СК України передбачено, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і піклується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною інвалідом та піклування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зазначена позивачем обставина не є підставою для збільшення розміру аліментів, а передбачає право на утримання того з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід. Крім того, суд зважає на те, шо посилання позивача на те, що син потребує додаткових витрат на лікування, не може бути підставою для збільшення розміру стягуваних судовим рішенням аліментів, оскільки позивач не заявляла позовної вимоги про стягнення додаткових витратах на дитину, що передбачено статтею 185 СК України. На підставі викладеного, й враховуючи те, що позивач у встановленому законом порядку не довела належними й допустимими доказами зміну її матеріального стану як обставину, на яку вона посилалася для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів за судовим рішенням, а також те, що відповідач заперечує можливість сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed