Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 21 жовтня 2017 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 2207. В сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] . Сторони познайомилися у 2017 році, між ними склалися щирі, теплі відносини. Однак, після одруження відносини різко погіршилися. Відповідач вчиняв безпідставні сварки, застосовував фізичну силу до позивачки, принижував її, погрожував відібрати дитину. 20 червня 2018 року позивачка з малолітньою дитиною переїхали жити в батьківський будинок в с. Копачинці Городенківського району. На даний час сторони не спілкуються, віддалилися один від одного, втратили взаємоповагу, взаєморозуміння; шлюбно-сімейні відносини припинилися. Подальше збереження сім`ї з відповідачем неможливе та суперечить інтересам позивачки, у зв`язку з чим позивачка просить строк для примирення не надавати, шлюб розірвати, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишити на проживанні з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився із невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення - судової повістки. Відзив на позов не подав. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, встановив, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21 жовтня 2017 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 2207, що стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21 жовтня 2017 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 січня 2018 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 175 від 20 січня 2018 року. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, визначає ч.1 ст.36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому позов слід задовольнити. Вирішуючи вимогу щодо визначення проживання неповнолітньої дочки, суд виходить із положень ст. 161 СК України, що визначає: якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Зважаючи на те, що позивачка позовні вимоги підтримує та просить залишити неповнолітню дочку [PERSON] проживати з нею, а від відповідача до суду не поступав відзив на позов чи заперечення щодо позовних вимог, суд розцінює це як згоду батька щодо позовних вимог в цій частині, і вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітню дочку сторін [PERSON] з матір`ю. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 104, 112-114, 161 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved