Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання недійсними державних актів, визнання права власності, з зустрічним позовом про визнання недійсними державних актів, визнання права власності звернувся до суду [PERSON]. В обґрунтування первинного та зустрічного позову позивачі посилаються на те, що [INFO] року помер [PERSON], якому за життя належало право власності на земельну ділянку площею 5,830 га. на території Ленінської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії [NUMBER]. Спадкоємцями по ? частці вказаної земельної ділянки, яка належала [PERSON], є [PERSON] та [PERSON] На підставі свідоцтв про право на спадщину на ? частку - [PERSON] та ? частку [PERSON] видано державні акти на право власності на одну і ту саму земельну ділянку площею 5,830 га., кадастровий номер [NUMBER]. Свідоцтва про право на спадщину на інші частки видано: на ? частку [PERSON]; ? частку [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] на підставі зазначених свідоцтв про право на спадщину, кожен окремо, отримали державні акти видані на 1/1 частину однієї і тієї ж земельної ділянки, замість ? частки. [INFO] року померла - [PERSON], сестра позивача за первинним та зустрічним позовом, до складу спадщини якої увійшла ? частка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва яку [PERSON] отримала у спадок від [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 14.03.2009 року. Оскільки [PERSON] спадщину отримала, однак за життя не встигла оформити своє право власності на відповідну частку земельної ділянки право власності на таку (1/4) в порядку спадкування, за позивачами за первинним та зустрічним позовом визнано право власності на 1/12 частку земельної ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка належала [PERSON] на підставі державного акту серії [NUMBER]. Вказаним рішенням встановлено, що спадкоємцями за законом частки [PERSON], яка померла [INFO] року, є її чоловік [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Після звернення до виконавчого комітету Апостолівської міської ради з метою реєстрації права на нерухоме майно - 1/12 частку відповідної земельної ділянки [PERSON] та [PERSON], отримали відмови. Відмови в реєстрації права спільної часткової власності, викладені в рішенні державного реєстратора прав на нерухоме майно мотивовані наявністю розбіжностей в витягу з ДЗК про земельну ділянку та державними актом на право власності на земельну ділянку площею 5,830 га., кадастровий номер [NUMBER]. Тобто позивачами, за первинним та зустрічним позовом, надано для реєстрації правовстановлюючий документ - судове рішення про визнання права власності на 1/12 частку від цілої земельної ділянки, яка за життя належала [PERSON], та витяг про земельну ділянку в якому зазначено про наявність права власності на 1/1 частину тієї самої земельної ділянки за [PERSON] та [PERSON] Таким чином через помилку в державному акті позивачі позбавлені можливості в позасудовому порядку зареєструвати своє право власності. Виходячи з викладеного [PERSON] просить: визнати недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 5,8300 га., виданий на ім'я [PERSON] та державний акт право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 5,8300 га., виданий на ім'я [PERSON]. Визнати за нею право власності на 1/3 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,830 га., яка за життя належала [PERSON] на підставі державного акту серії [NUMBER]. В зустрічному позові [PERSON] просить визнати недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 5,8300 га., виданий на ім'я [PERSON] та державний акт право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 5,8300 га., виданий на його ім'я. Визнати за ним, право власності на 1/3 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,830 га., яка за життя належала [PERSON] на підставі державного акту серії [NUMBER]. Від представника [PERSON] надійшла заява відповідно до якої справу просить слухати без його участі та без участі [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з'явився, відповідно до наданої заяви просив справу слухати без його участі, заявлені ним позовні вимоги задовольнити. [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть виданого 27 грудня 2007 року серія [NUMBER], помер [PERSON] (а.с. 13). За життя [PERSON] належало право власності на земельну ділянку площею 5,830 га. на території Ленінської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14 березня 2009 року державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 865 - спадкоємцем ? частки вказаної земельної ділянки, яка належала [PERSON], є його дочка - [PERSON] Свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим 14 березня 2009 року державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 875 - підтверджується, що спадкоємцем ? частки вказаної земельної ділянки, яка належала [PERSON], є його син - [PERSON] , позивач за зустрічним позовом (а.с.14 ) На підставі свідоцтва про право на спадщину 28 грудня 2010 та 14 березня 2010 року [PERSON], та [PERSON], видано державні акти на право власності на земельну ділянку площею 5,830 га., кадастровий номер [NUMBER] серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с. 11.) Свідоцтва про право на спадщину на інші частки видано: на ? частку [PERSON]; ? частку [PERSON]. Як вбачається з досліджених вище державних актів позивачу та позивачу за зустрічним позовом на підставі зазначених свідоцтв про право на спадщину, кожному окремо, державні акти видано на цілу частину однієї і тієї ж земельної ділянки, замість ? частки такої земельної ділянки. [INFO] року померла [PERSON], свідоцтво про смерть від 20.04.2010 року № 336389 (а.с. 23). Оскільки [PERSON] спадщину отримала, однак за життя не встигла оформити своє право власності на відповідну частку земельної ділянки право власності на таку (1/4) в порядку спадкування, за [PERSON] та [PERSON] (по 1/12) визнано на підставі рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2012 року в справі № 2-1339/12 (а.с. 17-19). Вказаним рішенням встановлено, що іншими спадкоємцями 1/12 частки є [PERSON], спадкоємцями за законом частки [PERSON], яка померла [INFO] року, є її чоловік [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року № 1952-IV з 01.01.2013 року визначається порядок реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Органами які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації прав на даний момент є виконавчі органи сільських селищних та міських рад Київська Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації (ст. 6 Закону України № 1952-IV). При зверненні [PERSON] до виконавчого комітету Апостолівської міської ради з метою реєстрації права на нерухоме майно - 1/12 частку відповідної земельної ділянки право власності на яку за позивачем визнано на підставі дослідженого раніше рішення суду від 13.02.2012 року - остання отримала відмову. Відмова в реєстрації права спільної часткової власності, викладена в рішенні державного реєстратора прав на нерухоме майно від 21.06.2016 року - мотивована наявністю розбіжностей в витягу з ДЗК про земельну ділянку та державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER] (а.с.16). Відмова в реєстрації права спільної часткової власності на підставі рішення суду від 13.02.2012 року отримана також і позивачем за зустрічним позовом (рішення про відмову в реєстрації права власності від 26.07.2016 року). В цьому випадку відмова державного реєстратора мотивована також наявністю розбіжностей в витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку та державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. Тобто [PERSON] та [PERSON] надано для реєстрації правовстановлюючий документ - судове рішення про визнання за ними, за кожним окремо, права власності на 1/12 частку від цілої земельної ділянки, яка за життя належала [PERSON], та витяг про земельну ділянку в якому зазначено про наявність права власності на 1/1 частину тієї самої земельної ділянки за ними. Таким чином зареєструвати своє право на 1/12 частину відповідної земельної ділянки позивач та позивач за зустрічним позовом через помилку в їхніх державних актах позбавлені можливості. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав та посвідчуються, зокрема державним актом (ст. ст.125 , 126 ЗК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Враховуючи що свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] містить вірні дані щодо розміру часток земельної ділянки, суд приходить до висновку, що належним способом захисту права власності позивача та позивача за зустрічним позовом є саме визнання недійсними державних актів виданих на одну і ту саму земельну ділянку з помилковим визначенням часток. Правовою позицією ВСУ в справі № 6-319цс15, визначено, що оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, які посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. На підставі викладеного задоволенню підлягають вимоги сторін про скасування державних актів виданих з помилковим визначенням часток власників. Способом захисту порушеного права є також визнання права власності (ст. 152 Земельного Кодексу України). При вирішенні заявлених позовних вимог про визнання права власності суд виходить з наступного. Відповідно до досліджених раніше свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих [PERSON] та [PERSON], останнім кожному окремо належить в порядку спадкування 1/4 частка земельної ділянки, яка за життя належала [PERSON], а також право на 1/12 частку вказаної земельної ділянки згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області в справі № 2-1339/12. Таким чином суд вважає обґрунтованими вимоги про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності за кожним окремо на 1/3 (1/4 +1/12) частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,830 га., яка за життя належала [PERSON] на підставі державного акту серії [NUMBER].

Outcome: approved