Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 01 вересня 1990 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у сторін народились діти [PERSON], 1991 року народження, [PERSON], 1992 року народження, та [PERSON], 1994 року народження. За час шлюбу, подружжям було придбано житловий будинок з господарським спорудами по [ADDRESS], та земельні ділянки. Позивач зазначає, що їх сім'я з відповідачем фактично розпалась, причиною розпаду стали різні погляди на життєві ситуації, постійні сварки, сторони не проживають разом і не ведуть спільного господарства. У зв'язку з чим, позивач змушена була звернутись до суду з вказаним позовом. 14 січня 2015 року позивач надала заяву про уточнення позовних вимог, у якій просить визнати за нею 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS], так як не земельні ділянки відсутні правовстановлюючі документи (а.с. 79). Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, та не заперечувала щодо розгляду справи у заочному порядку (а.с. 87). Відповідач, який належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, та від нього не надійшло повідомлення про причини неявки (а.с. 70, 76). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача без поважних причин, враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01 вересня 1990 року Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 49 (а.с.9). Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. За час спільного проживання сторони придбали у власність житловий будинок з господарськими будівлями за [ADDRESS] та земельні ділянки (а.с. 10, 11, 19-23, 24, 80-85). Власником житлового будинку з господарським спорудами за [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу серії ВЕК №795388 від 11 червня 2007 року посвідченого приватним нотаріусам Біляївського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №3153, є відповідач [PERSON], та що підтверджується технічним паспортом (а.с. 19-24,80-81). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Під час розгляду справи встановлено, що сторонами, як подружжям, за час шлюбу, за відплатними цивільно-правовими угодами купівлі-продажу, набуто у власність нерухоме, яке відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. На нерухоме майно, відповідно до ст.63 СК України, сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, а згідно ч.1 ст.70 цього Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При встановлених обставинах позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved