Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спільного майна подружжя, в обґрунтування якого покликалась на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23.07.1991р. по 20.03.2012р. Рішенням суду від 20.03.2012р. шлюб розірвано, а 19.07.2012р. вона уклала новий шлюб з [PERSON] Від спільного шлюбу з [PERSON] у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO] В період шлюбу з відповідачем ними набуто спільне майно, яке підлягає обов'язковому поділу, оскільки порядок користування та розмір часток кожного з подружжя у позасудовому порядку встановити не вдалось. Зокрема, 23.08.2001р. вона, відповідач та їхні неповнолітні діти використали своє право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, стали власниками квартири [ADDRESS], яку згідно договору купівлі-продажу від 31.10.2001р. відчужили. Кошти, отримані в результатів продажу даної квартири вкладено у розвиток бізнесу придбано вантажний транспорт для приватних перевезень. На підставі договору дарування квартири від 31.10.2001р. вона з [PERSON] набули у власність квартиру [ADDRESS] по 1/2 частині. У вказаній квартирі їхня сім'я разом з дітьми проживала до 2006р. 07.12.2006р. вони відчужили дану квартиру за 39000доларів США та проживали в її батьків по [ADDRESS]. Вказані кошти вклали в будівництво нового житла по [ADDRESS]. Зокрема ними було придбано іменні безпроцентні (дисконтні) облігації в кількості 4457 штук у без документарній формі номінальною вартістю 100грн. за один цінний папір (емітент - ПП «Арс-Дім»), як 04.08.2010р. обміняно на квартиру та гараж. Договір міни укладався зі згоди подружжя, вартість квартири до проведення ремонтних робіт становила 445700грн. Тобто на момент розірвання шлюбу у спільній сумісній власності подружжя була трьохкімнатна квартира та гараж в новобудові по [ADDRESS]. Крім цього, ними було придбано автотранспорт, який зареєстрований на ім'я відповідача і на момент подання позовної заяви не відчужений, а саме: причеп (1996р.в.), сірий - ДНЗ № [NUMBER] Свідоцтво [NUMBER] від 11.11.1998р.; FIAT Ducato 14 (1992р.в.), білий - ДНЗ [NUMBER] Свідоцтво [NUMBER] від 03.03.2001р.; MERCEDES-BENZ 709 (1994р.в.), червоний - ДНЗ [NUMBER] Свідоцтво [NUMBER] від 08.10.2003р.; ВАЗ 2108 (1988р.в.), бежевий - ДНЗ [NUMBER] Свідоцтво [NUMBER] від 12.07.1996р.; ПЦ (1996р.в.), сірий - ДНЗ [NUMBER] Свідоцтво [NUMBER] від 12.09.1996р; MERCEDES-BENZ 100 D (1990р.в.), білий - ДНЗ [NUMBER] Свідоцтво [NUMBER] від 13.04.2010р. Вважає, що дана квартира та транспортні засоби підлягають поділу як спільне майно подружжя. Сумарна вартість спірного майна становить 1187000грн. Крім цього її частка у спільному майні подружжя підлягає збільшенню по відношенню до частки [PERSON], оскільки діти проживають з нею. Тому враховуючи майнові інтереси дітей, вважає за доцільне визнати за нею право власності на 2/3 частки вказаного спільного майна, а відповідно за відповідачем - 1/3 частки. Судові витрати розподілити пропорційно до задоволених вимог. Відповідач [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна та визнання права власності на частину спільно придбаного майна, в обґрунтування якого покликався на те, що станом на 23.05.2014р. вірогідна ринкова вартість тьохкімнатної квартири [ADDRESS] складає 848152грн., а вірогідна вартість гаража, загальною площею 18кв.м. - 91940грн. Після розлучення він був змушений залишити квартиру [ADDRESS], в якій вони проживали разом з дітьми та поселитися в новобудові - квартирі [ADDRESS]. Своїми силами за власний кошт він проводив там ремонтні роботи, купував та встановлював сантехніку і побутове обладнання. На даний час ринкова вартість квартири без врахування витрат на проведення ремонту складає 642296,58грн. За час перебування в шлюбі вони з колишньою дружиною окрім квартири та гаражу придбали транспортні засоби: причеп (1996р.в.), сірий - ДНЗ № [NUMBER] вартістю 20000грн.; FIAT Ducato 14 (1992р.в.), білий - ДНЗ [NUMBER] вартістю 30000грн.; MERCEDES-BENZ 709 (1994р.в.), червоний - ДНЗ [NUMBER] вартістю100000грн., MERCEDES-BENZ 100 D (1990р.в.), білий - ДНЗ [NUMBER] вартістю 50000грн. Також за час шлюбу за спільні кошти ними було придбано майно, яке залишилось у відповідачки: диван (4000грн.); ліжко дитяче двоярусне (4500грн.) комп'ютер LG (5000грн.); велосипед дорослий спортивний «SPECIALIZED» (4200грн.); телевізор «SAMSUNG» (3800грн.); холодильник «NORD» (4500грн.), стіл письмовий (1850грн.) - загальна вартість 27850грн. Враховуючи ринкову вартість квартири без врахування ремонту, який він провів за власні кошти, ринкову вартість гаража, вартість автотранспортних засобів та майна, загальна вартість спільного сумісного майна подружжя складає 962086,58 грн. Вважає, що він має право на 1/2 частину придбаного майна, яке складає 481043,29грн. Крім цього на ремонт квартири ним були затрачені особисті кошти в сумі 205855,42грн., тому відповідачка повинна сплатити йому 1/2 частину його вартості, а саме 102927,71 грн., а також відповідачка повинна сплатити йому 1/2 частину вартості речей, які придбані під час шлюбу, які залишились в користуванні відповідачки, що складає 13925грн. Всього відповідач повинна сплатити [PERSON] 116852,71грн. Просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину спільно придбаного майна (квартири, гаража та автомобілів), стягнути з відповідача 1/2 частину вартості проведеного ремонту квартири в сумі 102927,71грн., та стягнути з відповідача 1/2 вартості спільно придбаного під час шлюбу майна (меблів та побутової техніки) в сумі 13925грн. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] первісні позовні вимоги уточнила (а.с.169-172), пояснила, що позивач [PERSON] виключає з переліку майна, що підлягає поділу один із причепів вартістю 20000грн., просила також стягнути з відповідача [PERSON] - 13333,33грн. вартості 2/3 частини відчуженого ним автомобіля ВАЗ 2108 (1988р.в.), бежевий - ДНЗ [NUMBER] Свідоцтво [NUMBER] від 12.07.1996р. ринковою вартістю 20000грн. В решті позовні вимоги підтримала в повному обсязі, покликаючись на викладені в заявах обставини, просила позовні вимоги задоволити, відмовивши в задоволенні зустрічного позову. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини, просив їх задоволити, а в задоволенні первісного позову - відмовити. Заслухавши представника позивача за первісним позовом, відповідача за первісним позовом, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає наступне. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.07.1991р., який рішенням суду від 20.03.2012р. розірвано (а.с.10,12). Від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] (а.с.13). 19.07.2012р. позивач уклала новий шлюб з [PERSON] (а.с.11). Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ч. 1 та 2 ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Так, судом встановлено, що за час шлюбу сторонами набуто у власність: квартиру [ADDRESS], загальною площею 136,6кв.м.; гараж [ADDRESS], загальною площею 18кв.м.; причеп (1996р.в.), сірий - ДНЗ № [NUMBER] вартістю 20000грн.; FIAT Ducato 14 (1992р.в.), білий - ДНЗ [NUMBER] вартістю 30000грн.; MERCEDES-BENZ 709 (1994р.в.), червоний - ДНЗ [NUMBER] вартістю100000грн.; MERCEDES-BENZ 100 D (1990р.в.), білий - ДНЗ [NUMBER] вартістю 50000грн.; ВАЗ 2108 (1988р.в.), бежевий - ДНЗ [NUMBER] вартістю 20000грн., який відповідачем відчужено (у 2014 році знято з реєстрації в органах ДАІ); диван (4000грн.); ліжко дитяче двоярусне (4500грн.) комп'ютер LG (5000грн.); велосипед дорослий спортивний «SPECIALIZED» (4200грн.); телевізор «SAMSUNG» (3800грн.); холодильник «NORD» (4500грн.), стіл письмовий (1850грн.). Ці обставини сторонами визнаються та не заперечується (в тому числі і вартість транспортних засобів), а згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Щодо вартості квартири та гаража, то відповідно до звіту про незалежну оцінку трьохкімнатної квартири загальною площею 136,6кв.м. № 0114/0514 станом на 23.05.2014р. (а.с.92-112,113-144), її вартість становить 848152грн., з яких 205855,42грн. - вартість затрат на проведення ремонту; 642296,58грн. вартість без врахування затрат на проведення ремонту. Відповідно до звіту про незалежну оцінку гаража літ А загальною площею 18кв.м. № 0118/0514, його вартість станом на 23.05.2014р. - без врахування ПДВ складає 91940грн. (а.с.61-81,82-91). В той же час суд критично оцінює надану позивачем довідку, видану 07.03.2014р. Агенством нерухомого майна «Тонус» (а.с.22), оскільки вважає, що оцінка спірного нерухомого майна жодним чином не обґрунтована та достатньо не вмотивована. Суд також не приймає до уваги доводи представника первісного позивача про те, що ремонт у спірній квартирі проводився за спільні кошти подружжя у період шлюбу, оскільки такі спростовані наданими до звіту № 0114/0514 про незалежну оцінку квартири копіями квитанцій (товарних чеків) та накладних, які датовані після розірвання шлюбу між сторонами. В свою чергу будь-яких доказів на спростування наведених з цього приводу [PERSON] обставини, первісним позивачем (її представником) не подано. Крім цього, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти - ч. 3 ст. 70 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], проживає з первісним позивачем - [PERSON] На її утримання відповідач [PERSON] сплачує аліменти у розмірі 1000грн. щомісячно. Дані обставини сторони в судовому засіданні не заперечили, визнали. Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, та враховуючи при цьому інтереси неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем [PERSON] та на утримання якої відповідач [PERSON] щомісячно сплачує аліменти у розмірі 1000грн., суд вважає, що первісні та зустрічні позовні вимоги слід задоволити частково, в рівних частках поділити нерухоме майно (квартиру та гараж), половину вартості ремонту квартири (з урахуванням компенсації у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень за продаж автомобіля марки ВАЗ-2108, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON].) - стягнути з [PERSON], а частку останньої при поділі автомобілів та іншого майна (меблів та побутової техніки) збільшити. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved