Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з [PERSON] 28.12.2000 року та визначення місця проживання дитини разом з матір'ю. Свої вимоги мотивує тим, що 28.12.2000р. між нею та відповідачем зареєстровано шлюб в Міському відділі РАЦС у Львівському обласному управлінні Юстиції. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON]. 30.11.2005р. за письмової згоди позивачки відповідачем була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] в якій сторони проживають на даний час. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Спільне господарство не ведеться та фактичні шлюбні відносини припинені з 2014 року. Сторони проживаємо за однією адресою проте спільний побут не ведуть, досить часто відповідач провокує сварки та влаштовує скандали у зв'язку з чим збереження сім'ї на погляд позивачки є неможливим і суперечить інтересам останньої. У зв'язку із наведеним просить розірвати шлюб. Крім того, з огляду на перелічені причини, аби не чинити травм дитині, позивачка просить визнати місце проживання дитини разом з матір'ю - [PERSON] Враховуючи наведене, беручи до уваги, що мирного врегулювання конфлікту вони досягнути не можуть, позивачка звернулась до суду із позовом, який просить задовольнити. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд такі задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги заперечили частково. [PERSON] додатково пояснив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, однак вимога про визначення місця проживання дитини є абсурдною, оскільки позивачка проживає разом із відповідачем в одній квартирі, жодних конфліктів на рахунок виховання чи догляду дитини у них не виникає, у тому просив суд відмовити у задоволенні вимоги про визначення місця проживання дитини разом із матір'ю, врешті позов просив задовольнити. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а його неявка не є перешкодою для розгляду справи по суті позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконань, про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 28.12.2000 року, у якому мають сина - [PERSON], [INFO]. /а.с.8,10-11/. Любов та повага між сторонами відсутні. Останнім часом непорозуміння створили умови за яких їх шлюб фактично припинився, сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть і відновлювати не збираються. Враховуючи викладене, суд вважає, що сім'я сторін розпалася, примирення не можливе, а тому шлюб підлягає розірванню, а визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання дитини разом з матір'ю, суд вважає, що у задоволенні такої слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони час від часу проживають разом, але офіційно зареєстровані за однією адресою. Конфлікти, щодо питань виховання та опіки над дитиною, у них відсутні. Звідси що спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини відсутній та відсутні правові підстави для його вирішення що передбачені ст. 161 СК України. До органу опікі і піклування жодна зі сторін для надання відповідного висновку не зверталась. Крім того, [PERSON], у судовому засіданні просила суд, визначити місце проживання її сина разом з матір'ю за адресою проживання батьків позивачки. Однак, як було встановлено у судовому засідання, остання проживає разом із чоловіком. Звідси задоволення вимоги може привести до порушення принципу 6 Декларації прав дитини, з якого слідує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно ст.129 Конституції України Основними засадами судочинства є:1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; 5) забезпечення обвинуваченому права на захист; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 7) розумні строки розгляду справи судом; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; 9) обов'язковість судового рішення. Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства. Судочинство провадиться суддею одноособово, колегією суддів чи судом присяжних. За неповагу до суду чи судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, позивачка повинна була довести та обгрунтувати наявність спору, надати доказами роздільного проживання сторін, фактичні причини її вимоги про визначення місця проживання дитини разом з її матір'ю, надати суду відповідний висновок органу опіки і піклування, позаяк з поданих суду матеріалів та наданих сторонами показів у судовому засіданні, судом встановлено, що у сторін відсутній спір про визначення місця проживання дитини, а вимога вимога позивачки недоведена, тому задоволенню не підлягає. Крім того, беручи до уваги положення ст. 141 ЦПК України, суд приходить до переконань про те, з [PERSON] на рахунок державного бюджету слід стягнути судовий збір у розиірі 704,8 грн.

Outcome: partial