Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12 вересня 2008 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1525. За час спільного проживання в сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що відповідач зловживав алкогольними напоями, в нетверезому стані вчиняв сварки, обзиваючи позивачку образливими словами. Сторони припинили спільне проживання з часу народження другої дочки. Позивачка не могла терпіти постійне пияцтво відповідача, його образи та байдужість до сім'ї, тому була вимушена разом з дітьми переїхати проживати до своїх батьків в с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області. Позивачка вже подавала позовну заяву про розірвання шлюбу у 2013 р., але відповідач обіцяв виправитися, тому відмовилася від позову і позов був залишений без розгляду. Однак, відповідач і надалі продовжував зловживати спиртним, коштів на утримання сім'ї не надавав, принижував честь та гідність позивачки, зовсім не цікавився дітьми. Спільне проживання з відповідачем суперечить її інтересам позивачки, тому просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею, залишити їй прізвище «[PERSON]», витрати по оформленню розірвання шлюбу покласти на відповідача, як винного у розпаді сім'ї. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений згідно вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін з ухваленням, відповідно до ст. 224 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 12 вересня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1525, що стверджено свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 12 вересня 2008 р. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 06 травня 2009 р. Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, та [PERSON], [INFO], що доводиться копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 06 травня 2011 р. Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя, визначає ч. 1 ст. 36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов'язок подружжя турбуватись про сім'ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в сім'ї, та зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, малолітні діти проживають з позивачкою. Сім'я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому позов слід задовольнити. Малолітніх дітей, приймаючи до уваги їх інтереси, слід залишити на проживанні з позивачкою. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Не підлягає до задоволення вимога позивачки про покладення на відповідача витрат по оформленню розірвання шлюбу, оскільки Законом України від 01.07.2010 р. внесено зміни до статті 115 СК України. З 07.07.2010 р. згадана стаття викладена в новій редакції, відповідно до частини 2 якої документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 112-114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved