Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 4000 доларів США, що еквівалентно по курсу Національного банку України 52194 грн. 60 коп., трьох процентів річних в розмірі 218 грн. 78 коп. та моральної шкоди в розмірі 2500 грн., посилаючись на те, що відповідач 7 жовтня 2016 року позичив у неї вказану суму грошових коштів, зобов»язуючись повернути їх до 16 жовтня 2016 року. Однак, до цього часу борг так і не повернуто. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином, не повідомивши про причини неявки. Відповідно до вимог ст. 224 ч. 1 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 7 жовтня 2016 року [PERSON] позичила [PERSON] 4000 доларів США, які відповідач зобов»язувався повернути до 16 жовтня 2016 року, що підтверджується відповідною розпискою та відповідним договором позики. Однак, до цього часу борг так і не повернуто. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми складає 218 грн. 78 коп. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині позову є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Однак, в договорі позики та розписці від 7 жовтня 2016 року не передбачено стягнення моральної шкоди за невиконання чи неналежне виконання своїх обовязків сторонами. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині позову є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial