Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2012 року народження , в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В позовній заяві зазначила, що шлюб з відповідачем зареєстрований 03.09.2010 у виконкомі Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , 2012 року народження , який проживає з позивачкою. 16 жовтня 2014 року рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області шлюб між сторонами розірвано. З 2013 р. відповідач не бере участі у вихованні та повноцінному утриманні сина. З шести років дитина хворіла періодично 4-5 разів на рік та госпіталізувалась по 2-3 рази на рік терміном від 2 до 3 тижнів. Також син лікувався амбулаторно у Івано-Франківській обласній дитячій лікарні, куди його завжди супроводжувала мати. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту народження і по сьогоднішній день здійснює позивачка. Батько не брав участі у забезпеченні ліками дитини матеріально та жодного разу не був присутній фізично. Відповідач не цікавився, за які кошти виховується та лікується дитина. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який позивачка одна забезпечити не може. Відповідач здоровий, працездатний, інших утриманців немає, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина немає. Він працює, отримує постійний дохід, має нерухоме майно, а тому позивачка вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) з урахуванням місця проживання та праці (м. Київ), де середня заробітна плата є вищою по Україні. Також відповідач проживає з матір`ю у власному житлі і відповідно немає додаткових витрат на житло та комунальні послуги. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини від 6 років, починаючи з 11 січня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. У відзиві покликається не те, що починаючи з жовтня 2012 року по квітень 2019 року він систематично здійснював перекази коштів позивачці на утримання та забезпечення потреб сина у сумі, що становить близько 75-80 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачкою жодним чином не доведено твердження про те, що дитина постійно хворіє. Оскільки йому не було відомо про проблеми зі здоров`ям дитини, тому він направляв на утримання сина суми встановленого розміру та вважав їх достатніми для забезпечення усіх необхідних потреб малолітньої дитини. Позивачка не надала до позову доказів того, що кошти, які він направляв на утримання дитини, витрачалися саме на такі потреби. Він надавав матеріальне забезпечення відповідно до своїх можливостей та вважав його достатнім для забезпечення потреб малолітньої дитини. Вимагаючи стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини усього заробітку (доходу) відповідача, удвічі більшого за мінімальний розмір, встановлений Законом, а саме 1/4 частини усього заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину, не наводить жодних підстав, зважаючи на які такий розмір вимоги вважався б виправданим. Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів з урахуванням його місця проживання та праці (м. Київ ), відповідач зазначив, що відповідно до даних Головного управління статистики у м. Києві, середня заробітна плата штатних працівників у м. Києві станом на березень 2019 року становить приблизно 14813 грн.; Головне управління статистики у Івано-Франківській області встановило середню заробітну плату штатних працівників у Івано-Франківській області станом на березень 2019 року у розмірі 8 045 грн. Однак, відповідач відповідно до Наказу № 11-к від 29.03.2019 з 02.04.2019 прийнятий на роботу на посаду провідного фахівця із конференц-сервісу ПП «Актив-Груп», де його посадовий оклад становить 4 200 грн. У нього серйозні проблеми із зором, що значно перешкоджає працевлаштуванню. Відповідач разом із непрацездатними батьками, та рідною сестрою проживає у квартирі, яка на праві спільної часткової власності належить йому, його матері та сестрі. Непрацездатні батьки відповідача наразі не працюють та перебувають на пенсії, а тому відповідач, як син, повинен дбати і про добробут батьків. Наразі він не має змоги здійснювати виплату аліментів у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), оскільки має низький рівень доходу, проблеми зі здоров`ям, немає на праві власності жодного рухомого майна та лише частку у квартирі, в якій наразі проживають чотири особи, проживає із непрацездатними батьками, щодо яких також частково здійснює матеріальне забезпечення. Крім того, згідно ст. 7 Закону України «Про держаний бюджет на 2019 рік» для дітей віком від 6 до 18 років із 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну дитину становить 2027 грн. Позивачка не зазначає, для чого їх малолітній дитині необхідні кошти, розмір яких у чотири рази перевищує рекомендований. Відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання власної дитини, проте вимогу позивачки вважає зависокою. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2014 року по справі № 342/1014/14-ц (провадження № 2/342/565/2014), яке набрало законної сили 03.11.2014, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 03.09.2010 року у виконкомі Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис 387; сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати біля матері; після розірвання шлюбу позивачці відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] року народження , стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 вересня 2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 84 від 07 вересня 2012 р. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що відповідач проживає окремо від сім`ї, однак систематично здійснює перекази коштів на ім`я позивачки на утримання сина, що стверджується наданими ним копіями фіскальних чеків УДППЗ «Укрпошта» від: 25.10.2012 - 1000 грн., 22.11.2012 - 1 500 грн., 28.01.2013 - 1 000 грн., 27.03.2013 - 1 200 грн., 15.04.2013 - 800 грн., 29.04.2013 - 1 000 грн., 30.05.2013 - 1 000 грн., 01.07.2013 - 1 000 грн., 15.08.2013 - 1 000 грн., 28.09.2013 - 1 000 грн., 24.10.2013 - 1 000 грн., 27.11.2013 - 1 000 грн., 26.12.2013- 1 000 грн., 27.01.2017- 1 100 грн., 27.02.2017 - 1 100 грн., 27.03.2017- 1 100 грн., 27.04.2017 - 1 100 грн., 30.05.2017 - 1 100 грн., 26.06.2017 - 1 250 грн., 31.07.2017 - 1 250 грн., 29.08.2017 - 1 250 грн., 29.09.2017 - 1250 грн., 30.10.2017- 1 250 грн., 30.11.2017 - 1 250 грн., 28.12.2017 - 1 250 грн., 30.01.2018 - 1250 грн., 26.02.2018 - 1250 грн., 31.03.2018 - 1250 грн., 24.04.2018 - 1250 грн., 25.05.2018 - 1250 грн., 26.06.2018 - 1250 грн., 24.07.2018 - 1600 грн., 22.08.2018 - 1600 грн., 26.09.2018 - 1600 грн., 26.10.2018 - 1600 грн., 27.11.2018 - 1600 грн., 26.12.2018 - 1600 грн., 28.01.2019 - 1600 грн., 26.02.2019 - 1600 грн., 25.03.2019 - 1600 грн., 25.04.2019 - 1600 грн. Чек в пошти від 31.08.2013 свідчить про відправлення відповідачем в адрес позивачки цінної посилки. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Із довідки № 1005/1, виданої 13 травня 2019 р. приватним підприємством «АКТИВ ГРУП» вбачається, що [PERSON] працює в ПП «АКТИВ ГРУП» з 02.04.2019, його посадовий оклад становить 4200 грн. Даних про те, що відповідач має достатній заробіток, який би давав можливість стягувати з нього аліменти в розмірі більшому, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, суду не надано. Враховуючи положення ст.ст. 181-183 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] року народження . Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 11.01.2019, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. Оскільки позивачкою не надано доказів про понесені нею судові витрати, тому відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення з відповідача в її корить судових витрат. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial