Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем деякий час проживали разом, але він не надавав достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей. А після виїзду з квартири, два місяці тому, зовсім не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Вона неодноразово просила його давати гроші на матеріальне забезпечення дітей, але він їй у грубій формі відмовляє. Він офіційно непрацевлаштований, але постійно працює без оформлення, тому має можливість надавати матеріальну допомогу дітям. У судовому засіданні позивачка відсутня, до суду надала заяву відповідно до якої просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує. У судовому засіданні відповідач відсутній, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що у сторін є спільні діти, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І ЕЛ № 089967 від 04.08.2010 року; [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І ЕЛ № 139497 від 24.07.2013 року; [PERSON], [INFO],що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І ЕЛ № 030112 від 14.03.2001 року. Діти проживають з матір'ю, що підтверджується довідкою № 165 від 30.11.2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За приписами ч.1,2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, (у редакції Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України, (у редакції Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, визнання позову відповідачем з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає повному задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утриманні вказаних дітей аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 01 грудня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У зв'язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. та на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 300 грн.00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved