Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1992 по 2000 роки, позивачка, [PERSON], знаходилася в цивільному шлюбі з [PERSON].. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає із позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання і виховання сина не надавав, а тому, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем позивачка була вимушена звернутися до суду. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2005 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 31.01.2005 року і до його повноліття, тобто до [INFO] року. Позивачка стверджує, що [PERSON] свої зобов'язання покладені на нього судовим рішенням належним чином не виконує, чим ставить в скрутне матеріальне становище свого сина, який перебуває на її утриманні. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 11.11.2010 року розмір заборгованості по виконавчому листу №2037 виданому 29.04.2005 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з [PERSON] станом на 01.10.2010 року становив 176 485,44 грн.. Розмір заборгованості на 07.07.2011 року становив 160 672,96 грн., на 01.09.2011 року розмір заборгованості становив 94 459,05 грн., на 01.02.2013 року розмір заборгованості становив 89 659,05 грн.. Як вказує позивачка, на існуючі розрахунки, відповідач - [PERSON] постійно подає скарги до суду з метою ухилення від сплати аліментів. На підставі викладеного, позивачка просить, врахувати матеріальне становище відповідача, змінити розмір стягуемих з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 31.01.2005 року і до його повноліття, тобто до [INFO] року на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень щомісячно і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, а також обставини заявленого позову. Представники відповідача позовні вимоги не визнали та пояснили, що відповідач ніколи не ухилявся від сплати аліментів та постійно їх сплачував. На сей час [PERSON] працює за кордоном, відомості про його реєстрацію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутні. А неодноразові скарги були направлені на дії державного виконавця, в зв'язку з постійними помилками у розрахунках але це ніяк не сказалось на сплаті аліментів на утримання його дитини. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.03.2005 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 31.01.2005 року і до його повноліття, тобто до [INFO] року.(а. с.19 ) З матеріалів справи вибачається, що дійсно державним виконавцем неодноразово встановлювався розмір заборгованості по сплаті аліментів з відповідача на користь позивачки. Так згідно розрахунку заборгованості від 11.11.2010 року розмір заборгованості по виконавчому листу №2037 виданому 29.04.2005 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з [PERSON] станом на 01.10.2010 року становив 176 485,44 грн..(а. с. 8 ) Розмір заборгованості на 07.07.2011 року становив 160 671,96 грн. (а. с. 20-22,47-49,50-52 ), на 01.09.2011 року розмір заборгованості становив 94 459,05 грн. (а. с. 7), на 01.02.2013 року розмір заборгованості становив 89 659,05 грн. (а. с.6 ), а станом на 21.06.2013 року суму у розмірі 88 259 гривень 05 копійок. (а. с. ). Судом також встановлено, що в процесі виконання судового рішення про стягнення аліментів з відповідача, судом неодноразово визначався розмір аліментів, що підтверджується ухвалами Біляївського районного суду Одеської області від 23.12.2011 р., 10.12.2012 р., 24.12.2013 р. У вищевказаний період відповідач постійно сплачував аліменти на утримання [PERSON], [INFO], а також надавав іншу допомогу в вигляді речей, техніки, освіти, що підтверджується відповідними копіями чеків та розписками. (а. с.54-86, 87-88,119-159 ) Крім того судом встановлено, що відповідач офіційно ні де не працює на території України та відсутні відомості про його реєстрацію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с.89-92,116-118 ), має матір похилого віку - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на його утриманні, в силу свого віку, часто хворіє та нуждається в допомозі матеріально.(а. с.150-151,155-160 ). В судовому засіданні позивачка підтвердила факт, що постійно отримувала аліменти на утримання дитини і додаткову допомогу, а також те, що відповідач постійно працює за межами України. Конфлікти та суперечки між сторонами виникали лише через розмір сплачених аліментів. Згідно зі ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Також, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 146 від 26.02.1993 р. пункт 1, 10, Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 26.12.2003 р. пункт 18 - особи, які працюють за контрактами в іноземних компаніях і одержують заробітну плату тільки за кордоном, аліменти утримаються із 100 відсотків заробітної плати, яку платник аліментів одержував до укладення контракту, або виходячи із його заробітної плати за останній місяць роботи на момент від'їзду. Відповідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як вимагає ст. 10, 60 ЦПК України, а саме, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ж ч. 1, ст. 61 ЦПК України, обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню Норми статті 13 ЦК України зазначають, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч1), не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах ( ч.3 ). На підставі викладеного, враховуючи доведені докази сторонами по справі, а саме відсутністю законних підстав для зміни розміру аліментів, їх збільшенню та способу стягнення, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed