Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну частку (пай) площею 8,66 га, розташовану на території Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Позов обґрунтований тим, що зазначену земельну ділянку позивачу заповів [PERSON], однак в позасудовому порядку позивач свої спадкові права реалізувати не може, оскільки відповідний державний акт про право власності на земельну ділянку втрачений, а інших правовстановлюючих документів заповідач не мав. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, попросивши визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 8,66 га, розташовану на території Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», а також включивши до кола співвідповідачів [PERSON] В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позовні вимоги підтримала повністю, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. За клопотанням представника позивача судом була витребувана копія відповідної спадкової справи та докази належності спірної земельної ділянки [PERSON] Відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явились, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи без їх участі та відсутність заперечень по суті позову. Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим виконкомом Новоіванівської сільської ради Оріхівського району 04.01.1988 року. За життя [PERSON] мав у власності земельну ділянку площею 8,66 га, розташовану на території Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2302214462016 від 17.06.2016 року. Згідно зазначеного Витягу, вказану земельну ділянку [PERSON] отримав у приватну власність на підставі Рішення Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 01.03.2001 року, на підставі якого йому був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 07.03.2001 року. 09.12.2010 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав зазначену земельну ділянку позивачу. Цей заповіт був посвідчений секретарем Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за № 79, на час розгляду цієї справи ніким не оспорений. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідцотвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції у Запорізькій області 02.07.2015 року. У зв'язку із смертю [PERSON] відкрилась його спадщина, до складу якої входить спірна земельна ділянка. 19.08.2015 року позивач звернулась до Орхівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини за заповітом [PERSON], у зв'язку з чим була заведена спадкова справа № 191/2015. Згідно матеріалів цієї спадкової справи, жодна інша особа і заявою про прийняття спадщини [PERSON] за законом або за заповітом не звернулась. Постановою нотаріуса № 236/02-31 від 03.04.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку, оскільки як зазначив нотаріус, відповідно до пунктів 4.12, 4.15 частини 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Мінюсті 22.02.2012р. за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться після подання спадкоємцями правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Правовстановлюючий документ, а саме Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 07.03.2001 року, був втрачений, про що було розміщене оголошення в газеті. При вирішенні питання про законність та обґрунтованість вимог позивача суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 1223 ЦК України спадкування за заповітом має пріоритет над спадкуванням за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Заповіт [PERSON] від 09.12.2010 року складений та посвідчений відповідно до законодавства, чинного на час його складання, ніким не оспорюється. Позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла своєчасно, що ніким не оспорюється, інші особи своїх вимог на предмет позову не заявили, однак через відсутність правовстановлюючих документів позивач не може в позасудовому порядку оформити право власності в порядку спадкування, що саме по собі не може бути підставою для відмови у захисті права. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 392, 1258, 1261, 1268, 1275, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved