Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про спонукання до виконання мирової угоди. В обґрунтування позову вказує, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15.05.2015 року, яка набрала законної сили 22.06.2015 року, затверджено мирову угоду між сторонами по цивільній справі № 569/13385/ 14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - ПАТ «Кредобанк» в особі Рівненського відділення центральної філії ПАТ «Кредобанк», про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - ПАТ «Кредобанк» в особі Рівненського відділення центральної філії ПАТ «Кредобанк» про поділ спільного майна подружжя. Вказує, що відповідно до п.22 Мирової угоди, [PERSON] зобов`язується щомісяця до 20 числа пересилати на користь [PERSON] кошти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.07.2015 і до 01.09.2020 в сумі в гривнях, що еквівалентно 350 доларів США на момент пересилання даних коштів. Проте, прийняті на себе зобов`язання, передбачені вказаним пунктом Мирової угоди, Відповідач не виконує. Зазначає, що з 01.07.2015 року по даний час він повинен був переслати її кошти в сумі в гривнях, що еквівалентно 20300 доларів США (58 місяців х 350 доларів США). Однак, відповідач переслав лише 3500 доларів США. 28.03.2020 року вона надіслала на його адресу рекомендований лист, у якому вимагала у добровільному порядку виконати умови мирової угоди упродовж 10 днів з дня отримання. Проте, Відповідач, отримавши 30.03.2020 її лист, переслав лише 350 доларів США. Вказує, що на даний час у відповідача перед нею є заборгованість в розмірі 16450 доларів США. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та вказали, що станом на день розгляду за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 12269,78 доларів США. Представник відповідач в судовому засіданні вказала, що відповідач визнає, що ним позивачу не сплачено суму в розмірі 12269,78 доларів США. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, в якому вона просила суд стягнути з відповідача суму боргу в межах строку позовної давності. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як судом було встановлено, що Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15.05.2015року, яка набрала законної сили 22.06.2015 року, затверджено мирову угоду між сторонами по цивільній справі № 569/13385/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - ПАТ «Кредобанк» в особі Рівненського відділення центральної філії ПАТ «Кредобанк», про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - ПАТ «Кредобанк» в особі Рівненського відділення центральної філії ПАТ «Кредобанк» про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до п.22 Мирової угоди, [PERSON] зобов`язується щомісяця до 20 числа пересилати на користь [PERSON] кошти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.07.2015 і до 01.09.2020 в сумі в гривнях, що еквівалентно 350 доларів США на момент пересилання даних коштів. 28.03.2020 позивач надіслала на адресу відповідача рекомендований лист, у якому вимагала у добровільному порядку виконати умови мирової угоди упродовж 10 днів з дня отримання. Проте, Відповідач, отримавши 30.03.2020 лист, переслав лише 350 доларів США. Сторони не заперечували, що під час розгляду справи заборгованість перед позивачем складає 12991,20 доларів США. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовий зміст положень ст.ст.12,81,82 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обовязків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з нормами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України); Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина перша - третя, п`ята та шоста статті 203 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-274цс15, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Отже, відповідно до умов мирової угоди, яка визнана судом, відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати грошові кошти на користь позивача. Відповідач не виконує зобов`язання, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно з частинами 1,5 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 264 ЦК України, визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідност. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Із наданого розрахунку, який представником відповідача не оспорювався, вбачається, що відповідачем були здійсненні частково оплати: 2015 році, 2016 році, 2017, році, 2018 році, 2019 році та 2020 році, а тому підстав для застосування строку позовної давності суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved