Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований відповідач по справі. Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 20.04.2011 року шлюб між сторонами розірваний. З 2011 року відповідач не проживає за місцем реєстрації та взагалі з нею не спілкується. Враховуючи, що відповідач порушує її права, перешкоджає їй як власнику розпоряджатися та володіти майном, позивач і звернулася до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 12.10.2006 року, виданим виконавчим комітетом Вінницької міської ради згідно рішення останнього від 12.10.2006 року №2477, зареєстрованим 28.02.2007 року КП «ВООБТІ» в реєстровій книзі №716 за реєстровим № 1901 (а.с. 7-8). За вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком позивачки, що підтверджується довідкою ОСББ «Подолянка-1» від 23.02.2016 року №276 та адресною довідкою від 19.05.2016 року (а.с.9,17). Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 20.04.2011 року по справі №2-1078/11 шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірваний. З 2011 року відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS], нею не цікавиться, будь-яких перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинить. Факт його не проживання підтверджується актами від 05.05.2015 року та від 22.02.2016 року, складеними мешканцями цього будинку. Суд знаходить обґрунтованою вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею в належному позивачу на праві приватної власності помешканні. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] згідно ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім'ї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Враховуючи, що судом не встановлено чинення перешкод відповідачу в користуванні квартирою, а також, те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації його постійного проживання більше року без поважних причин (протилежного судом не встановлено), суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на вказане положення суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved