Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, який в подальшому уточнила та збільшила, та в якому остаточно просить стягнути з відповідача на її користь понесені додаткові витрати на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 43032,95 грн., мотивуючи тим, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.03.2010р. [PERSON] визнано батьком їх сина [PERSON] , [INFO], та стягнуті аліменти з 16.09.2009 р. на утримання сина на користь позивача у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 22.02.2015р. позивач уклала шлюб та змінила прізвище. На теперішній час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років і тимчасово не працює. Відповідач відмовляється надавати їй будь-яку фінансову допомогу для додаткових витрат на неповнолітню дитину [PERSON], так як самостійно вона не в змозі за свій рахунок придбавати ліки, одяг та інші речі. За період з березня 2013р. до 10.10.2017р. позивач додатково витратила на дитину 86065,89 грн., а саме на: розвиток дитини- 25852,90 грн.; лікування: аналізи- 1805 грн. та ліки- 14029 грн.; харчування у школі з 01.09.2014р. по 10.10.2017р. - 3240 грн.; одяг на дитину за період з 01.01.2014р. по 10.10.2017р. - 31284 грн.; товари для школи з 01.01.2014р. по 10.10.2017р. -2104,40 грн.; меблі для дитячої кімнати станом на 10.10.2017р. - 7750 грн. Вважає, що відповідач відповідно до ст. 185 СК України повинен компенсувати половину вказаних додаткових витрат на дитину. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали остаточні позовні вимоги та просили їх задовольнити, дали пояснення, аналогічні викладеному у позові. Додатково пояснили, що при складанні розрахунку додаткових витрат позивач помилилася і двічі включила до суми понесених нею додаткових витрат на проведення медичних аналізів у розмірі 1805 грн. Також, усно просили поновити строк позовної давності щодо додаткових витрат , здійснених до 14.02.2014р., мотивуючи поважністю причин, а саме, станом здоров,я позивача у зв,язку з вагітністю та народженням дочки [PERSON], [INFO] В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали та просили суд відмовити позивачеві у задоволенні позову, мотивуючи тим, що заявлені позивачем витрати не відносяться до додаткових витрат, оскільки, зазначені позивачем витрати не відносяться до додаткових витрат, пов,язаних з особливими обставинами, є поточними витратами, а відповідач ,як батько дитини, повністю виконав свої обов,язки щодо сплати аліментів, так як 23.02.2013р. між позивачем і відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину у твердій грошовій сумі, який був виконаний у повному обсязі. Крім того, відповідача як батька дитини ніхто не повідомляв про необхідність проходження дитиною обстеження і ніхто з ним не радився, в яких медичних закладах необхідно проводити такі обстеження. В судовому засіданні відповідач заявив письмове клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO], що підтверджується рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.03.2010 р., свідоцтвом про народження дитини, свідоцтвом про шлюб позивача ( а.с. 6,8), і що сторонами не оспорюється. Також, сторонами не оспорюється, що дитина [PERSON] , [INFO], проживає з позивачем. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.03.2010 р. з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти з 16.09.2009 р. на утримання сина у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття ( а.с.8). Відповідно до договору про сплату аліментів від 23.02.2013р., який укладений між позивачем і відповідачем та нотаріально посвідчений, за домовленістю батьків даним договором встановлений обов,язок батька ( відповідача по справі) сплатити аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі одноразово в розмірі 40500 грн., що еквівалентно 5000 доларів США , на користь матері дитини ( позивача по справі) ( а.с.62). Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стягнення аліментів, додаткових коштів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180,184 СК України. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Згідно правових позицій, викладених у п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що позивачем за період з 14.03.2013р. по 07.10.2017р. понесені витрати на лікування та медичне обстеження дитини [PERSON] у розмірі 14029 грн. , і що підтверджується наданим позивачем розрахунком ( а.с.151-153), з яким погоджується суд, медичними направленнями на обстеження, копіями чеків на придбання ліків, копією медичної картки дитини, виписками із медичної картки хворого ( а.с. 160-179,181-202), і зазначені витрати стороною відповідача не спростовані . Відповідно до ст. 257 УК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до ч.ч.3-5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягаю захисту. Враховуючи, що первісно позивач звернулася до суду з дійсним позовом 13.02.2017р., в судовому засіданні відповідач просив застосувати строк позовної давності , а позивач просила поновити строк позовної давності як пропущений з поважних причин , суд приходить до висновку, що позивачем строк позовної давності відносно додаткових витрат на дитину за період з 14.03.2013р. по 13.03.2014р. пропущено з поважних причин, а саме, за сімейними обставинами та станом здоров,я останньої , що включає період вагітності позивача, народження дочки [PERSON], [INFO] та догляд за дитиною до 3-х років, і що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, довідкою про отримання допомоги на дитину до 3-х років ( а.с.3, 219) , тому, відповідно до ст.ст.257, 267 ЦК України суд вважає необхідним поновити позивачеві строк позовної давності з 14.03.2013р. по 13.02.2014р. як пропущений з поважних причин. Таким чином, суд вважає, що надані позивачем докази на підтвердження додаткових витрат, пов,язаних з проведенням лікування дитини та її медичними обстеженнями у розмірі 14029 грн. є допустимими , належними, не спростовані стороною відповідача , тому, відповідно до ст.185 СК України , слід віднести половину таких витрат на батька дитини, а саме у розмірі 7014,50 грн. При цьому, судом враховуються сімейне і матеріальне становище сторін, те, що позивач перебуває на обліку в УПСЗН Бахмутської міської ради та отримує допомогу при народженні дитини - [PERSON], [INFO]. ( а.с.219) , відповідач є пенсіонером і отримує пенсію за інвалідністю 3 групи , має неповнолітніх дітей ( а.с. 88, 89,90, 214). Інші заявлені позивачем витрати, як то витрати у розмірі 25852,90 грн., які складаються з придбання ноутбуку, дитячого велосипеда, мобільного телефону, наушників, боксерських перчаток, взуття для боксу ( а.с.157) ; харчування у школі з 01.09.2014р. по 10.10.2017р. у розмірі 3240 грн.( а.с.7) ; одяг на дитину за період з 01.01.2014р. по 10.10.2017р. у розмірі 31284 грн. ( а.с.154-155) ; товари для школи з 01.01.2014р. по 10.10.2017р. у розмірі 2104,40 грн.( а.с.156); меблі для дитячої кімнати станом на 10.10.2017р. у розмірі 7750 грн. (а.с.158) ,суд не може вважати як обов,язкові додаткові витрати на дитину в розумінні ст.185 СК України, оскільки, такі витрати не викликані особливими обставинами, навпаки, є поточними витратами на дитину і відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дітей, виходячи із своїх матеріальних можливостей.. При цьому, суд погоджується з позицією відповідача, що ним оплачені на користь матері аліменти на утримання сина, визначені рішенням суду та в подальшому узгоджені письмовим договором про сплату аліментів на дитину, а тому, вищезазначена заявлена частина витрат може бути покрита за рахунок зазначених коштів. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина підлягають частковому задоволенню в сумі 7014,50 грн. Крім цього, задовольняючи частково позов про стягнення додаткових коштів на утримання дитини, суд приймає до уваги Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» (заява №42276/08 від 20.05.2010 року) де зазначено, що втручання в сімейне життя повинно бути пропорційним до законної мети і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Відповідно до ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial