Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до ТОВ «[PERSON] і родина», третя особа [PERSON] про звернення стягнення на майно, припинення зобовязання у якому зазначила, що 12.04.2012 р. між нею та [PERSON] було укладено договір позики 560 000 грн. Договором встановлено такий строк повернення грошових коштів: до 15.06.2012 р. 240 000 грн.; до 01.09.2012 р. 320 000 грн. 13.04.2012 р. між нею та TOB «[PERSON] і родина» було укладено договір застави комбайну та майбутнього врожаю, посвідчений державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно з п. 1.1. договору застави TOB «[PERSON] і родина», як майновий поручитель, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору позики від 12.06.2012 р., за яким боржник [PERSON] зобов'язується повернути гроші в розмірі 560 000 грн. в строк до 01.09.2012 p., передає в заставу, а вона прийняла в заставу комбайн зернозбиральний CASE ІН 2166, 1997 року випуску, заводський номер 0183557, двигун № [NUMBER], реєстраційний номер 11333АР. Відповідно до п. 1.2. договору застави право власності TOB «[PERSON] і родина» підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини АС № 156571, виданим ІДТН Запорізької ОДА у Бердянському районі 14.07.2011 р. Згідно з п. 1.3. договору застави договірна оціночна вартість комбайну склала 320 000 грн. Відповідно до п. 1.4. договору застави комбайн залишається у володінні TOB «[PERSON] і родина». Боржник за договором позики [PERSON] свої зобов'язання не виконав у повному обсязі, тому позивач посилався на п. п. 3.1.2, 5.1, 5.3 договору застави, ст. 590 ЦК України, ст. 20 ЗУ «Про заставу», ст. ст. 4, 25, 26, 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.03.2013 р. у справі № 6-Юцс 13 як на підставу для звернення стягнення на предмет застави. Крім того, позивач зазначив, що інших обтяжувачів комбайна немає, загальний розмір вимог складає 560 000 грн. заборгованості з повернення основної суми позики, в силу ч. 4 ст. 29 закону інші вимоги (втрати від інфляції та проценти річні) не нараховуються та не пред'являються, у зв'язку з обраним способом звернення стягнення на предмет застави заходи щодо забезпечення збереження предмета обтяження або передачі його в управління до реалізації не потрібні, спосіб реалізації предмета обтяження - передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання, інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження, відсутні, встановлення початкової ціни предмета обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження не вимагається. Просив звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження за договором застави комбайну та майбутнього врожаю від 13.04.2012 p., посвідченого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1111 - комбайн зернозбиральний CASE ІН 2166, 1997 року випуску, заводський номер 0183557, двигун №45543071, реєстраційний номер 11333АР, договірною вартістю 320 000 грн., право власності на який належить TOB «[PERSON] і родина», ЄДРПОУ 37473726, на підставі свідоцтва про реєстрацію машини АС №156571, виданого ІДТН Запорізької ОДА у Бердянському районі 14.07.2011 p., шляхом передачі його у власність [PERSON], РНОКПП [NUMBER], [NUMBER], виданий Токмацьким MB УМВС України в Запорізькій обл. 19.05.1998 p., в рахунок виконання зобов'язання з повернення позики в розмірі 560 000 грн. за договором позики від 12.04.2012 p., укладеним між [PERSON] та [PERSON] Зобов'язання позичальника [PERSON], передбачені договором позики від 12.04.2012 p., укладеним з позикодавцем [PERSON] є повністю виконаними. Позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог у якій зазначив, що пункт прохальної частини позовної заяви у якому зазначено «Зобов'язання позичальника [PERSON], передбачені договором позики від 12.04.2012 p., укладеним з позикодавцем [PERSON] є повністю виконаними» слід читати наступним чином: «Зобовязання позичальника [PERSON], передбачені договором позики від 12.04.2012 р., укладеним з позикодавцем [PERSON], припинити у звязку з їх повним виконанням». У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву в якій просив розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги визнав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився без поважних причин. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 12.04.2012 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики 560 000 грн. Строк надання позики встановлено п. 2.1 договору і становить: до 15.06.2012 р. по поверненню 240 000 грн.; до 01.09.2012 р. по поверненню 320 000 грн. (а.с.9). Судом встановлено, що передбачений договором термін виконання зобовязання закінчився, проте відповідач ухиляється від виконання взятого на себе зобовязання по поверненню суми позики, яка за договором складає 560 000 грн. З метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з договору позики від 12.04.2012 року [PERSON] та TOB «[PERSON] і родина» 13.04.2012 року уклали договір застави комбайну та майбутнього врожаю, посвідчений державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно з п. 1.1. договору застави TOB «[PERSON] і родина», як майновий поручитель, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору позики від 12.06.2012 р., за яким боржник [PERSON] зобов'язується повернути гроші в розмірі 560 000 грн. в строк до 01.09.2012 p., передає в заставу, а [PERSON] прийняла в заставу комбайн зернозбиральний CASE ІН 2166, 1997 року випуску, заводський номер 0183557, двигун №45543071, реєстраційний номер 11333АР. Відповідно до п. 1.2. договору застави право власності TOB «[PERSON] і родина» на предмет застави підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини АС № 156571, виданим ІДТН Запорізької ОДА у Бердянському районі 14.07.2011 р. Згідно з п. 1.3. договору застави договірна оціночна вартість комбайну склала 320 000 грн. (а.с.7-8). Зазначеним договором застави урегульовано питання звернення стягнення на предмет застави. Так, відповідно до п. 3.1.2. договору застави від 13.04.2012 року заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави та реалізувати його в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за договором позики, а саме при несплаті або частковій несплаті у встановлені відповідно до договору позики строки суми договору. У п. 4.2 зазначеного договору передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання в цілому чи тієї або іншої її частини заставодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет застави у порядку, визначеному цим договором. Згідно з п. 5.1. договору застави заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано. Відповідно до п. 5.3. договору застави реалізація предмету застави, на який звернено стягнення, провадиться у встановленому законодавством порядку. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим законом чи договором. Стаття 23 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачає, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. За статтею 24 цього закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Пунктом 1 ст. 26 названого закону передбачено, що одним із способів звернення стягнення на предмет застави є передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом. Оскільки судом встановлено, що боржник порушив забезпечений обтяженням договір позики від 12.04.2012 року, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження у вигляді договору застави комбайну та майбутнього врожаю від 13.04.2012 року, тому [PERSON] має право одержати задоволення своїх вимог за договором позики від 12.04.2012 року за рахунок предмета обтяження - комбайна зернозбирального CASE ІН 2166, 1997 року випуску, заводський номер 0183557, двигун №45543071, реєстраційний номер 11333АР в порядку, що встановлений ст. ст. 25 та 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Позовні вимоги про припинення зобовязання позичальника [PERSON], що передбачені договором позики від 12.04.2012 р., укладеним з позикодавцем [PERSON] у звязку з їх повним виконанням не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження відповідне зобов'язання, забезпечене обтяженням, вважається повністю виконаним і обтяжувач не вправі пред'являти боржнику інші вимоги у зв'язку з виконанням цього зобов'язання. Виходячи з сенсу ст. ст. 598, 599 ЦК України, ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» юридичним наслідком виконання зобов'язання є припинення зобов'язання. Суд вважає, що з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Звертаючись до суду з позовом позивач просив прийняти рішення, яким припинити зобовязання по договору позики від 12.04.2012 року в зв'язку з виконанням зобов'язання. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12, 15, 20 ЦК України), таке право підлягає захисту судом шляхом визнання цього права на підставі п. 1 частини другої статті 16 ЦК України, а не шляхом його припинення. Таким чином, права позичальника підлягають судовому захисту за його позовом шляхом визнання зобовязання [PERSON] за договором позики від 12.04.2012 року таким, що припинене, а не шляхом припинення цього зобов'язання. Крім того, фактичне виконання зобовязання можливе тільки після набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та набуття обтяжувачем права власності на предмет обтяження, тому вважати зобовязання за договором позики від 12.04.2012 року на теперішній час таким що припинилось є передчасним. Слід також зауважити, що виходячи з сенсу ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення у справі може постановлюватися лише щодо сторін. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порядок звернення з позовом до суду визначений нормами ЦПК України. Так, відповідно до ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За цивільно-процесуальним законодавством України відповідачем є та зі сторін у процесі, яка притягується судом до відповіді за позовом, оскільки на неї вказує позивач, як на порушника свого права. Статтею 11 ЦПК України, встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, тобто визначення відповідачів, як осіб, до яких предявляється позов, є виключним правом позивача. Статтею 33 ЦПК України не передбачено право суду самостійно залучати до участі у справі співвідповідача, навіть у випадку обовязкової співучасті, якщо позивач не заявить такого клопотання. Позивач зазначив відповідачем по справі ТОВ «[PERSON] і родина», а процесуальний статус [PERSON], який був стороною договору позики від 12.04.2012 року визначив як третя особа, хоча заявив вимоги до нього про припинення зобовязання позичальника [PERSON], що не відповідає вимогам ст. 30 ЦПК України, що порушує його право приймати участь у справі в якості сторони. З відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню 3200 грн. судового збору за ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial