Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що з відповідачем [PERSON] вони уклали шлюб у виконавчому комітеті Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 29.10.2016 року, про що складено відповідний актовий запис за № 25, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 150605 від 29.10.2016 року. Під час шлюбу дітей в них не народилося. Позивач зазначає, що укладення шлюбу з відповідачем стало поспішним рішенням, оскільки виявилося, що в них з чоловіком різні характери та погляди на життя та сімейні цінності, через що між ними постійно виникали сварки та суперечки. Така ситуація призвела до неможливого проживання разом, через що вони вже тривалий час покинула відповідача та переїхала проживати до матері в с. Свобода Берегівського району. Крім того, відповідач ніде не працює та не утримує належно сімю, а якщо і заробить якісь кошти, то не витрачає їх на сімю. Вона сама повинна працювати і думати про утримання сімї, проживати з відповідачем в мирі та злагоді в них не виходить, а тому вона впевнилася в черговий раз, що подальше їх спільне життя є неможливим. У звязку з цим вона вирішила звернутися з позовом про розірвання шлюбу, оскільки примирятися з відповідачем не бажає, а їх шлюб існує формально. Крім того, позивач вказує, що після укладення шлюбу вона вирішила змінити своє дошлюбне прізвище на подвійне «Гайнал-Сані», однак навіть не встигла змінити паспорт та інші документи, а відтак, просить суд відновити їй її дошлюбне прізвище «Гайнал». На підставі викладеного позивач просить суд шлюб, укладений між нею та [PERSON] розірвати та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «Гайнал». Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач не зявилася, при цьому через канцелярію суду подала заяву від 29.11.2018 року, згідно з якою позов підтримує у повному обсязі та просить розірвати шлюб, а розгляд справи провести без її участі. Відповідач у підготовче засідання не зявився, однак через канцелярію суду подав заяву від 29.11.2018 року, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить ухвалити судове рішення у підготовчому засіданні за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2016 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Габрієллою Василівною, [INFO], було укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 25, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 150605, виданим 29.10.2016 року. Дітей від шлюбу сторони не мають. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, вони разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Неповнолітніх дітей від шлюбу, що могло б хоч якось звязувати сторони, вони не мають. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, останній позов про розірвання шлюбу визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Що стосується вимоги позивача про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Водночас, вирішення питання щодо прізвища особи, яка змінила своє прізвище внаслідок укладення шлюбу, яким вона буде іменуватися після розірвання шлюбу, виключно залежить від її бажання, а відтак, суд вважає позовну вимогу про відновлення позивачу дошлюбного прізвища підставною та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 352,40 грн. судового збору.

Outcome: approved