Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS]. Також у належній їй квартирі зареєстровано місце проживання відповідача. З часу реєстрації, в даній квартирі відповідач не проживав, не сплачував плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не є членом її родини. На даний час його місце перебування невідоме, засоби зв'язку з ним відсутні, що позбавляє її можливості виписати його у досудовому порядку. Крім того, вказує, що реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житловому будинку обмежує її права як власника. З врахуванням наведеного, просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловою квартирою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 26.10.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. До судового засідання позивач та представник позивача подали заяву, в якій просять справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти постановлення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин проте, вчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням на веб-порталі судової влади. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності учасників справи по наявним матеріалам справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 29 грудня 2004 року № 4654, позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с 13-15). Згідно витягу з будинкової книги серії А №82549 виданої КЗ «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», належній позивачу квартирі зареєстровано місце проживання гр. [PERSON], який не є членом сім'ї власника квартири (а.с. 8-9). Із повідомлення Луцького ВП ГУНП України у Волинській області від 18.09.2019 №3/6920 вбачається, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою (а.с.16). У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена правова позиція також викладена Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року у справі № 688/63/15-ц. Відтак, відповідач зареєстрований у спірній квартирі, не є членом сім'ї [PERSON], а тому право позивача передбачене ст.ст. 317, 319 ЦК України, як власника житлового приміщення підлягає захисту, а право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] у зв'язку з порушенням прав та законних інтересів позивача.

Outcome: approved