Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки (пені) за їх несвоєчасну сплату, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01 квітня 2010 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області. Від даного шлюбу вони мають спільну малолітню дитину сина [PERSON] [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2010 року суд зобовязав відповідача сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки відповідач ухиляється сплачувати аліменти на утримання дитини, тому вона змушена звернутися до суду за захистом його майнових прав. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив суд їх задоволити, вказуючи, що після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем дитина залишилася проживати з позивачем. Рішенням суду було задоволено позов [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів та виконавчий лист подано до державної виконавчої служби для виконання, однак з відповідача не можна було стягнути аліменти, оскільки він відразу після розірвання шлюбу в 2010 році виїхав за кордон, а саме в Італію, де і перебуває на даний час. Відповідач перебуває в розшуку. Відповідач свідомо ухиляється від сплати аліментів на утримання їхнього сина, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, оскільки державним виконавцем відповідачу неодноразово надсилалися попередження та приписи, про наявність заборгованості по аліментам, тому необхідно стягнути з відповідача і суму заборгованості по аліментах і неустойку (пеню) за неналежне виконання своїх зобовязань по їх сплаті, яка складає 186742 грн. 49 коп.. Відповідач в судове засідання не зявився, відповідно до довідки поштового відділення за вказаною адресою адресат не проживає. Представник Уманського районного відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області в судовому засіданні пояснила, що ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено порядок, спосіб та місце виконання судового рішення. Згідно ст. 20 цього Закону судове рішення виконується за місцем проживання, реєстрації боржника, або за місцем знаходження його майна. При подачі позивачем заяви до примусового виконання, яка була подана 26.08.2014 року, стягувачка зазначила, що боржник [PERSON] [PERSON] Джерардо проживає в м. Турин, Італія, станом на момент подачі заяви тимчасово проживає в [INFO], тобто не було підстав для відмови у прийнятті виконавчого документу до виконання. Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та направлено повідомлення боржнику по вказаній в заяві адресі, однак жоден документ, що направлявся за адресою вказаною в заяві позивачки адресат не отримав. В процесі примусового виконання було встановлено, що дана особа, а саме [PERSON] [PERSON] Джерардо за адресою в с. Родниківка не проживає і сільській раді не відомо чи взагалі колись така особа проживала на території села, оскільки зареєстрованим він не був. Крім того, було зясовано, що ще в 2012 році будинок стягувачем, тобто [PERSON], було продано, тобто вбачається, що на момент подачі виконавчого документу стягувачу було відомо про те, що боржник за вказаною нею адресою не проживає. Тому вважати, що всі направлені виконавчою службою документи за адресою відповідача вказаною в заяві стягувача доведені до боржника говорити не можна. Боржник зобовязаний сплачувати аліменти, але і має право отримувати інформацію про наявність рішення, про наявність відкриття виконавчого провадження, про спосіб і методи нарахування аліментів, розмір заборгованості в даному випадку, однак таке право боржника в даному випадку забезпечити не можливо, тому що він не є громадянином України і не проживає на території України. На сьогоднішній день не можливо виконати рішення суду про стягнення аліментів з відповідача на території України, оскільки майна боржника на території України не має, не є громадянином нашої держави, говорити про те що відповідачу відомо про всі вчинені дії з боку державної виконавчої служби не можливо. Заяви стягувача про обмеження в праві виїзду за межі України та оголошення розшуку відповідача вирішити не можливо, оскільки законодавець не передбачає такі дії стосовно громадян іншої держави, дії щодо обмеження в праві виїзду за межі України громадян іншої держави передбачені Законом та є дуже стислі. Крім того за заявою стягувача державним виконавцем було зроблено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, при цьому боржник має право оскаржити такий розрахунок, однак ДВС позбавлені можливості довести до відому боржнику даний документ. Суд вислухавши пояснення представника позивачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не доведено та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] [PERSON] Джерардо перебували в зареєстрованому шлюбі до 01.04.2010 року (а.с. 6,7). Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина, [PERSON] [PERSON], [INFO] (а.с. 10), який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачкою. Заочним Рішенням Уманського міськрайонного суду від 26.05.2010 року задоволено позов [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] [PERSON] Джерардо (а.с.12). 27 серпня 2014 року державним виконавцем Уманського районного відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції на підставі заяви стягувача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа Уманського міськрайонного суду про стягнення з [PERSON] [PERSON] Джерардо на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] (а.с. 15). Як вбачається з заяви [PERSON] про відкриття виконавчого провадження від 26.08.2014 року, останньою вказано тимчасове місце проживання [PERSON] [PERSON] Джерардо: с. Родниківка Уманського району, вул. Шевченка, 56. При цьому, як зазначив в судовому засіданні представник позивача, відповідач після розірвання шлюбу в 2010 році виїхав за межі України в Італію та як зазначив представник Уманського районного відділу ДВС ще в 2012 році [PERSON] будинок в с. Родниківка по вул. Шевченка, 56 було продано, тобто на момент подачі вищевказаної заяви до ДВС [PERSON] було достеменно відомо, що за вказаною нею адресою відповідач не проживає та знаходиться за межами України. Як зазначила в судовому засіданні представник ДВС, що підтверджено матеріалами виконавчого провадження, які додано представником ДВС до справи, жодного документу направленого в ході виконавчого провадження на адресу відповідача, яку зазначила [PERSON] в заяві, а саме вул. Шевченка, 56 с. Родниківка Уманського району адресат не отримав, оскільки там не проживає, тому вважати, що відповідач знає про рішення Уманського міськрайонного суду від 26.05.2010 року про стягнення з нього аліментів, враховуючи, що дане рішення є заочним та виносилося без участі відповідача, а також про факт відкриття виконавчого провадження та дії вчиненні державним виконавцем не можливо. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Згідно п. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно п. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що в даному випадку представником позивача в судовому засіданні не було надано достовірних та допустимих доказів з приводу того, що відповідач свідомо ухиляється від сплати аліментів та заборгованість за аліментами утворилася саме з вини відповідача. Беручи до уваги п.п. 17, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: dismissed