Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до КП «Вінницька транспортна компанія», за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Позов мотивований тим, що 19.05.2015 року водій КП «Вінницька транспортна компанія» [PERSON], керуючи тролейбусом марки «ЗИУ-9» № 335, який належить відповідачу, на перехресті вул. Келецька - вул. 40-річчя Перемоги в м. Вінниці допустила зіткнення з належним позивачці автомобілем марки «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER], під керуванням дочки позивачки - [PERSON], яка рухалася по перехрестю на дозволяючий сигнал світлофору. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2015 року [PERSON] визнано винною у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до звіту № 15/272 про оцінку автомобіля «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER], від 28.08.2015 року заподіяна позивачці шкода в результаті пошкодження її автомобіля становить 484974,04 грн. Окрім того, за проведення автотоварознавчого дослідження позивачкою сплачено 1000 грн., за транспортування евакуатором пошкодженого автомобіля з місця ДТП до місця стоянки по вул. Михайловського ,77/2 в м. Вінниці 19.05.2015 року позивачкою сплачено 500 грн., а також за транспортування евакуатором автомобіля з місця стоянки до станції технічного обслуговування для огляду та встановлення пошкоджень по вул. Сабаровське шосе, 9 в м. Вінниці сплачено ще 500 грн. Оскільки на час скоєння ДТП відповідальність заподіювача шкоди була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Місто», 05.10.2015 року страховик відшкодував позивачці 69152,50 грн. у межах страхової суми. Таким чином, після виплати страхового відшкодування загальний розмір заподіяної позивачці матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля становить 415821,54 грн. (484974,04 грн. - 69152,50 грн. = 415821,54 грн.). Окрім того, внаслідок скоєння ДТП позивачка зазнала моральної шкоди, яка виразилась у тому, що вона втратила душевну рівновагу і спокій, вимушено змінила свої життєві плани, з середини травня 2015 року протягом всього літа була позбавлена можливості користуватися своїм транспортним засобом для поїздок до лікарів, хоча потребувала цього, оскільки вона страждає на цілу низку хронічних захворювань і потребує постійної медичної допомоги і нагляду. Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, позивачка визначила розмір завданої їй моральної шкоди в сумі 3000 грн. За ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2015 року було призначено та проведено автотоварознавчу експертизу, за висновком якої розмір заподіяного матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження при ДТП, становить 499523,26 грн., а залишкова вартість пошкодженого автомобіля може становити 140386,48 грн. Враховуючи зазначений висновок експерта, представник позивача двічі уточнював позовні вимоги і просив суд стягнути з КП «Вінницька транспортна компанія» на користь позивачки матеріальну шкоду в розмірі 288106,84 грн., яка обрахована наступним чином: 499523,26 грн. (розмір матеріального збитку при ДТП) 69152,50 грн. (сума страхового відшкодування) - 140386,48 грн. (залишкова вартість автомобіля) 1877,44 грн. (вартість металобрухту автомобіля) = 288106,84 грн. Окрім того, просив стягнути 1000 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, 1000 грн. за евакуацію пошкодженого автомобіля та 3000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] вимоги позову з урахуванням уточнення позовних вимог підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заявах про уточнення позовних вимог. Представники відповідача КП «Вінницька транспортна компанія» [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, зазначивши, що позивачем належним чином не доведено розмір завданих внаслідок ДТП збитків, оскільки у встановленому порядку не визначено утилізаційну вартість пошкодженого транспортного засобу. Розмір шкоди будь яким чином не доведений. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити, оскільки невідомо де автомобіль. А якщо немає автомобіля то неможливо визначити і розмір збитків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що саме вона користувалась вказаним автомобілем та вона потрапила у ДТП. Повідомила, що їй невідомо, хто є власником автомобіля на даний час, оскільки після ДТП автомобіль було знято з реєстрації та реалізовано по довідці рахунку. Після ДТП автомобіль спочатку зберігався у неї а потім його було розібрано, оскільки було пошкоджено дно автомобіля, згодом відбулась реалізація, а саме восени 2015 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.05.2015 року о 09:33 год. [PERSON], рухаючись у м. Вінниці по вул. Келецькій тролейбусом «ЗИУ-9» № 335, переїжджаючи перехрестя із вул. 40-річчя Перемоги, не врахувавши дорожньої обстановки та технічного стану керованого транспортного засобу, виїхала на заборонений сигнал світлофора, що призвело до зіткнення із автомобілем «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER], за кермом якого був водій [PERSON], що рухалась по вул. 40-річчя Перемоги в м. Вінниці, внаслідок зіткнення відбулося пошкодження транспортних засобів. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2015 року, що набрала законної сили, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 8). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER], належав на праві власності позивачці по справі [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 28). Водій тролейбуса [PERSON] працює водієм тролейбуса в КП «Вінницька транспортна компанія» з 07.03.2014 року, що підтверджується довідкою № 174, виданою КП «Вінницька транспортна компанія» від 19.05.2015 року (а.с. 150). Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 19.05.2015 року з вини водія [PERSON], відбулася під час виконання останньою своїх трудових обовязків по керуванню тролейбусом, що підтверджується шляховим листом від 19.05.2015 року (а.с. 155). Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Водночас, як розяснено в п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхніми працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обовязків. Згідно зі ст.1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних засадах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З огляду на викладене вище, тягар цивільної відповідальності несе особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом та працівник якої є винним у скоєнні ДТП. Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вказаного закону, метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Настання ж страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Як вбачається зі страхового сертифікату № 318-00001 до Договору комплексного добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування відповідальності перед третіми особами від 18.02.2015 року, тролейбус марки «ЗИУ-9», інвентарний № 335, на час вчинення ДТП був застрахований в ПАТ «Страхова компанія «Місто» із розміром страхової суми в 70000 грн. (а.с. 149). В матеріалах страхової справи, які надані на запит суду, міститься ремонтна калькуляція № [NUMBER] від 29.07.2015 року (лише один аркуш із зведеними даними по розрахунку), відповідно до якої вартість ремонту вищевказаного автомобіля без ПДВ становить 258485,64 грн., а з ПДВ 310182,77 грн. (а.с. 174). У відповідності до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Розмір вказаної шкоди може бути підтвердженим аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства Водночас в матеріалах страхової справи, окрім зазначеної вище ремонтної калькуляції, з якої неможливо встановити, ким вона була виготовлена, не міститься жодного звіту чи висновку про оцінку шкоди, а тому суд не приймає до уваги розрахунки, наведені у даній калькуляції. 11.08.2015 року [PERSON] подала до ПАТ «Страхова компанія «Місто» заяву на виплату страхового відшкодування, а також заяву щодо погодження розміру страхового відшкодування в сумі 70000 грн. Окрім цього, у вказаній заяві зазначено, що [PERSON] на проведенні експертизи пошкодженого т/з «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER], не наполягає (а.с. 175, 176). Відповідно до страхового акта № 318-000001/2 від 01.10.2015 року визначено розмір страхового відшкодування [PERSON] в сумі 69500 грн. (70000 грн. за виключенням франшизи в розмірі 500 грн.) а.с. 144. На підставі зазначеного страхового акта ПАТ «Страхова компанія «Місто» видало розпорядження на страхову виплату № 318-00001/2 від 01.10.2015 року в розмірі 69500 грн. (а.с.143). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Позивачем до позовної заяви додано звіт № 15/272 про оцінку автомобіля «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER], складений 28.08.2015 року ФОП [PERSON] за заявою [PERSON] (а.с. 9-31). У вказаному звіті зазначено, що ринкова вартість автомобіля без врахування пошкоджень, що виникли внаслідок ДТП, становить 484974,04 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 702227,99 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту КТЗ більша за його ринкову вартість, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження (п. 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2092). Таким чином, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, згідно звіту становить 484974,04 грн. Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідно до звіту № 15/272 про оцінку автомобіля від 28.08.2015 року витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, ремонт даного автомобіля є економічно необґрунтованим, а тому він вважається фізично знищеним. Згідно з п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як розяснено в п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Відповідно до п. 7.17. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ. Вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися (п. 7.18. Методики). Вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності - дефектування (п. 7.20. Методики). Оскільки у наданому позивачем звіті № 15/272 про оцінку автомобіля від 28.08.2015 року не міститься даних щодо вартості утилізації КТЗ, ухвалою суду від 08.12.2015 року по даній цивільній справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Однак оскільки під час розгляду справи було встановлено, що позивачка відчужила вищевказаний автомобіль, дана експертиза призначена по матеріалам цивільної справи. Так, відповідно до висновку експерта ВВ КНДІСЕ від 01.02.2016 року за № 2389/15-21 (а.с. 83-93) ремонт автомобіля позивача є економічно необґрунтованим, тобто автомобіль є фізично знищеним, матеріальний збиток, завданий власнику легкового автомобіля «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER], 2013 року виготовлення, внаслідок пошкодження при ДТП, згідно розрахунків експертизи складає: - 499523,26 грн., оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує середню ринкову вартість ідентичного КТЗ. Щодо визначення утилізаційної вартості експерт зазначив, що на підставі вимог [PERSON] визначення утилізаційної вартості у рамках цієї експертизи неможливо визначити без огляду КТЗ, дефектування, оскільки матеріали цивільної справи містять інформацію про відчуження даного автомобіля. Іншими словами, визначити утилізаційну вартість автомобіля можливе за умови діагностування не пошкоджених вузлів та агрегатів КТЗ з дотриманням вимог п. 7.22. Методики, де вказані деталі і системи, що не підлягають повторному використанню, які демонтовані із затосуванням газополуменевого чи електродугового різання, а також такі складники, що впливають на безпеку руху та не підлягають повторному використанню. Оскільки, у рамках цієї експертизи неможливо дати відповідь на поставлене питання, так як КТЗ відчужене, тому експертом використана [PERSON] визначення залишків КТЗ по питомій вазі на підставі «Державного бюлетеня приватизації» №1, 1998, що може складати 140386,48 грн. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] зазначив, що визначити точну утилізаційну вартість автомобіля неможливо, так як автомобіль відчужений, а висновок щодо вартості залишків по питомій вазі основних елементів та агрегатів КТЗ не є категоричним. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено судом, позивачка відчужила свій автомобіль, у звязку з чим неможливо визначити його утилізаційну вартість. (а.с. 113 118). Разом з тим, відповідно до п. 7.19. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ. Представник позивача та свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивачка після ДТП продала належний їй автомобіль «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER], у такому самому технічному стані, який був після ДТП. Як вбачається з облікових карток, в яких зафіксовано вчинення реєстраційних дій з автомобілем «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER], 23.10.2015 року [PERSON] зняла з обліку даний автомобіль для реалізації. 03.11.2015 року зазначений автомобіль зареєстрував на себе [PERSON] на підставі довідки-рахунка серії ААЕ № 909208 від 31.10.2015 року (а.с. 115, 116). Відповідно до довідки-рахунка серії ААЕ № 909208 від 31.10.2015 року вартість вищевказаного транспортного засобу становить 149000 грн. (а.с. 178). Враховуючи викладене вище, суд вважає, що зазначена вартість автомобіля «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER], може прийматися за вартість утилізації КТЗ відповідно до п. 7.19. Методики. Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Так, згідно з висновком експерта ВВ КНДІСЕ від 01.02.2016 року за № 2389/15-21, вартість автомобіля «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER], до дорожньо-транспортної пригоди складала 499523,26 грн. Після ДТП даний автомобіль був відчужений у такому самому технічному стані за 149000 грн., що приймається за його утилізаційну вартість. Враховуючи те, що ПАТ «Страхова компанія «Місто» виплатило на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 69500 грн., з КП «Вінницька транспортна компанія» на користь [PERSON] підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 281023,26 грн. (499523,26 грн. - 69500 грн. - 149000 грн. = 281023,26 грн.). Щодо стягнення витрат на евакуацію транспортного засобу суд зазначає наступне. Позивачка просила стягнути на її користь витрати за транспортування евакуатором пошкодженого автомобіля з місця ДТП до місця стоянки по вул. Михайловського ,77/2 в м. Вінниці в розмірі 500 грн., а також витрати за транспортування евакуатором автомобіля з місця стоянки до станції технічного обслуговування для огляду та встановлення пошкоджень в розмірі 500 грн. Відповідно до п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику, окрім іншого, відшкодовуються витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, зазначеною нормою передбачено обовязок відшкодувати витрати на евакуацію транспортного засобу лише з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з акта виконаних робіт та квитанції від 19.05.2015 року, витрати за евакуацію автомобіля з місця ДТП до місця стоянки по вул. Михайловського ,77/2 в м. Вінниці в розмірі 500 грн. сплатила [PERSON], яка не є позивачем у справі, а тому зазначені витрати не підлягають відшкодуванню на користь [PERSON] Окрім того, витрати за транспортування автомобіля з місця стоянки до станції технічного обслуговування для огляду та встановлення пошкоджень в розмірі 500 грн. також понесла [PERSON] (а.с. 33А-35). Враховуючи наведене, вимоги позову в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо стягнення витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000 грн., то зазначена вимога не підлягає задоволенню з тих підстав, що вказані витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що вказані витрати здійснені позивачем особисто для забезпечення доказів по справі та також не є судовими витратами, відповідно до положень ст. 79 ЦПК України. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як розяснено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах (п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року). Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд враховує, що позивачка є людиною похилого віку, [INFO], у зв'язку з чим страждає на низку хронічних захворювань і потребує постійної медичної допомоги і нагляду. Керуючи вказаним автомобілем, дочка позивачки [PERSON] відвозила позивачку до лікарів, на відпочинок, а також для проведення санаторно-курортного лікування (а.с. 122, 123). Однак внаслідок пошкодження транспортного засобу, починаючи з травня 2015 року, позивач була позбавлена вищевказаних можливостей, оскільки пересуватися в інший спосіб позивачка не має можливості, виходячи зі свого віку і стану здоровя. Внаслідок пошкодження автомобіля було порушено право власності позивачки, оскільки вона не могла його використовувати за призначенням. Зазначені обставини призвели до втрати душевної рівноваги і душевного спокою, зміни життєвих планів, що призвело до моральних страждань та переживань. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що є обґрунтовані підстави для визначення розміру моральної шкоди в сумі 3000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати, повязані з проведенням судової експертизи та витрати на правову допомогу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме з заявленої ціни позову в розмірі 293106,84 грн. задоволено 284023,26 грн., що становить 96,90 %, то судові витрати слід розподілити наступним чином. Зважаючи на ціну позову, позивач повинен був сплатити 2931,06 грн. судового збору, а тому з відповідача на його користь підлягають стягненню витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2840,10 грн. (2931,06 грн. х 96,90 % = 2840,20 грн.). Окрім того, позивачем сплачено вартість судової експертизи в розмірі 614 грн., а тому з відповідача на його користь підлягають стягненню витрати, повязані з проведенням судової експертизи, в розмірі 594,96 грн. (614 грн. х 96,90 % = 594,96 грн.). Представником позивача адвокатом [PERSON] суду надано обґрунтування та розрахунок витрат, повязаних з наданням правової допомоги позивачу у справі в період з 03.08.2015року по день розгляду справи, а саме: - надання консультацій щодо прав та обовязків позивача, необхідних дій щодо збирання та надання доказів в обґрунтування позиції позивача - 1 год.; - складання договору та угоди між сторонами про надання правової допомоги - 30хв.; - вивчення наданих клієнтом матеріалів для подання позову до суду - 1 год. 30хв.; - складання заяви про досудове врегулювання та добровільного відшкодування шкоди 30 хв.; - складання позовної заяви 2 год. 30 хв.; - складання клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи 45 хв.; - вивчення висновків судової автотоварознавчої експертизи №2389/15-21 - 45хв.; - складання заяви про зміну та уточнення позовних вимог 1 год.; - складання заяви про уточнення позовних вимог - 30хв.; - складання обґрунтування та розрахунку судових витрат на правову допомогу - 30 хв.; - безпосередня участь у розгляді цивільної справи в судових засіданнях з 08.12.2015 року по 12.05.2016 року включно 3 год. 30 хв., а всього разом 14 год. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи те, що розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2015 року по 01.09.2015 року становив 1218 грн., розмір компенсації витрат щодо складання договору про надання правової допомоги від 03.08.2015 року (30 хв.) не може перевищувати 243, 60 грн. (40 % х 1218 грн. х 0,5 год. = 243, 60 грн.). Починаючи з 01.09.2015 року по 01.05.2016 року розмір мінімальної заробітної плати складав 1378 грн. Отже, розмір компенсації інших витрат на правову допомогу (13,5 год.) не може перевищувати 7441, 20 грн. (40 % х 1378 грн. х 13,5 год. = 7441, 20 грн.). Як вбачається з квитанції № 22 від 03.08.2015 року позивач сплатила адвокату [PERSON] 5000 грн., що не перевищує граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу. Оскільки позов задоволено на 96,90 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4845 грн. витрат на правову допомогу. Таким чином, загальний розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складає 8280,06 грн. (2840,10 грн. (судовий збір) + 594,96 грн. (експертиза) + 4845 грн. (витрати на правову допомогу) = 8280,06 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial