Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові зазначено, що 01 вересня 2007 року сторони уклали шлюб та проживали разом до 01 травня 2017 року. Від вказаного шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час стосунки між сторонами припинено, відповідач останні три місяці ніякої матеріальної допомоги не надає. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує, на позовних вимогах наполягає. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2007 року сторони уклали шлюб та проживали разом до 01 травня 2017 року. Від вказаного шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 133909, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області (а.с. 4), яка проживає разом з позивачкою (а.с. 3). Як встановлено в судовому засіданні, батько дитини матеріальну допомогу на її утримання не надає, але відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 СК України має обов'язок брати участь у її утриманні та вихованні до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст. ст. 180, 183 СК України, враховуючи те, що дитина проживає з матір'ю, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на її утримання у частці від доходу (заробітку) відповідача у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.07.2017 року, і до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved