overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулась з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 26 листопада 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції в Одеській області за актовим записом №91 був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ведення спільного господарства та шлюбні відносини фактично припинені з березня 2018 року, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений була належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружні відносини. Як слідує з письмових пояснень позивачки, подальше сумісне життя з відповідачем є неможливим, через несумісність характерів та втрату взаєморозуміння щодо подальшої побудови сімейних відносин і спільного побуту, вважає що збереження шлюбу є неможливим. Детально проаналізувавши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини сторін-подружжя, та, приймаючи до уваги, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а також те, що сторони тривалий час не проживають разом, суд дійшов висновку, що сімейний конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту ст.113 СК України випливає, якщо шлюб розривається судом і в судовому засіданні подружжя не ставить питання про прийняття дошлюбного прізвища, то в резолютивній частині рішення суду у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України про це не зазначається. Відповідно до розяснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

\~ \~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] звернулась з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 27 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції в Одеській області за актовим записом №31 був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Ведення спільного господарства та шлюбні відносини фактично припинені, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений була належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружні відносини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Як слідує з письмових пояснень позивачки, подальше сумісне життя з відповідачем є неможливим, через несумісність характерів та втрату взаєморозуміння щодо подальшої побудови сімейних відносин і спільного побуту, вважає що збереження шлюбу є неможливим. Детально проаналізувавши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини сторін-подружжя, та, приймаючи до уваги, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а також те, що сторони тривалий час не проживають разом, суд дійшов висновку, що сімейний конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.\~ Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Зі змісту ст.113 СК України випливає, якщо шлюб розривається судом і в судовому засіданні подружжя не ставить питання про прийняття дошлюбного прізвища, то в резолютивній частині рішення суду у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України про це не зазначається. Відповідно до розяснень п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 30 березня 1991 року Березівським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеської області за актовим записом №21 був зареєстрований шлюб з відповідачем. Ведення спільного господарства та шлюбні відносини фактично припинені з 2007 року, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Позивачка у судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений була належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружні відносини. Як слідує з письмових пояснень позивачки, подальше сумісне життя з відповідачем є неможливим, через несумісність характерів та втрату взаєморозуміння щодо подальшої побудови сімейних відносин і спільного побуту, вважає що збереження шлюбу є неможливим. Детально проаналізувавши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини сторін-подружжя, та, приймаючи до уваги, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а також те, що сторони тривалий час не проживають разом, суд дійшов висновку, що сімейний конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту ст.113 СК України випливає, якщо шлюб розривається судом і в судовому засіданні подружжя не ставить питання про прийняття дошлюбного прізвища, то в резолютивній частині рішення суду у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України про це не зазначається. Відповідно до розяснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 4 квітня 2006 року виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області за актовим записом №2 був зареєстрований шлюб з відповідачем, від якого мають непонолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Ведення спільного господарства та шлюбні відносини фактично припинені з липня 2018 року, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружні відносини. Як слідує з письмових пояснень позивача, подальше сумісне життя з відповідачем є неможливим, через втрату почуття любові та поваги один до одного, вважає що збереження шлюбу є неможливим. Детально проаналізувавши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини сторін-подружжя, та, приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а також те, що сторони з липня 2018 року не проживають разом, суд дійшов висновку, що сімейний конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась з цим позовом до суду, посилаючись на те, що з вересня 2007 року по липень 2014 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], [INFO], від якого 14.02.2011 року народила сина [PERSON]. З моменту народження і по цей день дитина проживає разом із позивачкою та її співмешканцем однією сім`єю. Ведуть спільне господарство, спільно виховують та утримують дитину. Обгрунтовуючи свої вимоги, вона пояснила, що не мала змогу зареєструвати вчасно свою дитину з наступних підстав. Посилалась на те, що при народженні із-за відсутності паспорта громадянина України, дитина з її відома була записана не на своє ім.`я, а на ім.`я сестри [PERSON], в зв`язку з чим, при бажанні отримати свідоцтво про народження їй стало відомо про обставини, які виключають її материнство. Виключення материнства підтверджується і медичним свідоцтвом про народження №239 та медичною довідкою №164 про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. В отриманні свідоцтва про народження дитини, відділом ДРАЦС було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена, у судове засідання не зявилась та про причини своєї неявки суду не повідомила. Представник відділу державної РАЦС у судове засідання не з`явився, але своїм листом просив розглядати справу у його відсутність. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити. Відповідно до статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Судом встановлено, що у позивача на даний час знаходяться на утриманні дві доньки, Софія та Тетяна та син [PERSON](а.с.11,12). Із довідки виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області видно, що син [PERSON] проживає разом із позивачкою та її співмешканцем [PERSON] однією сім`єю(а.с.6). Однак, відповідно до медичного свідоцтва про народження дитини №239 матір`ю [PERSON] є [PERSON] (а.с.8). До пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] суд ставиться критично, так як вони суперечать доказам, а саме медичному свідоцтву. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулась з цим позовом до суду посилаючись на те, що являється особою похилого віку, постійно хворіє та перебуває у скрутному матеріальному становищі,грошей на харчування та оплату комунальних послуг на вистачає. Позивачка зазначила, що її син [PERSON] від покладеного обов`язку по утриманню непрацездатної матері не виконує, є здоровою, повноцінною та працюючою людиною, що дозволяє йому надавати допомогу матері, тому звернулася до суду з позовом про стягнення щомісячно аліментів на її утримання в розмірі 2000 грн. Позивачка у судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач у судове засідання також не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, позивачка по справі є матір`ю [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 2 вересня 1977 року (а.с.6). На даний час, [PERSON] є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком в сумі 2 000 грн., що підтверджується відповідною довідкою виданою Роздільнянським об`єднаним управлінням ПФУ в Одеській області від 2 серпня 2019 року (а.с.8). Згідно довідок про склад сім`ї вбачається, що [PERSON] проживає одна за адресою - [ADDRESS] (а.с.9-10). Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. З викладеного вище вбачається, що позивач по справі дійсно є непрацездатною особою та потребує утримання, яке у встановленому ст. 202 СК України порядку відповідач, як повнолітня дочка останньої в добровільному порядку не здійснює. Як передбачає ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. В той же час, судом встановлено, відповідачі по справі, є працездатним, що дозволяє йому надавати допомогу на утримання матері. Зважаючи на вище викладені обставини, те, що позивачка являється, непрацездатною, потребує матеріальної допомоги, має повнолітнього сина, який є працездатним, однак свій обов`язок по утримуванню своєї матері не виконує, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання матері. Враховуючи, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулась із даною заявою в суд , в якій просить встановити факт ,що має юридичне значення , а саме факт прийняття спадщини нею , [PERSON] у вигляді частки квартири [ADDRESS] , що є спадком спадкодавця [PERSON]. Свої вимоги заявителька обгрунтувала тим , що встановлення факту прийняття спадщини їй необхідно для реєстрації права власності , частини вищезазначеної квартири. В судовому засіданні заявителька та її представник підтримали свої вимоги і просять їх задовольнити. Заінтересовані особи в судове засідання не з*явились , про день розгляду справи належним чином повідомлені. Суд вислухавши сторони , дослідивши письмові докази по справі вважає , що заява необгрунтована і задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.256 ч.2 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти , від яких залежить виникнення , зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб , якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.1268 ч.1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України , спадкоємець , який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини , вважається таким ,що прийняв спадщину , якщо протягом строку , встановленого статтею 1270 цього Кодексу , він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1269 ч.1 ЦК України спадкоємець , який бажає прийняти спадщину , але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем , має право подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні було доведено , що заявителька [PERSON] , 24.10.2014 року подала до Вишгородської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини , після померлого 28.04.2014 року її чоловіка [PERSON] , після чого державним нотаріусом було заведено спадкову справу №535/2014 до майна померлого 28.04.2014 року [PERSON]. Таким чином заявителька [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , шляхом подачі заяви до нотаріальної контори , і підстав для встановлення факту прийняття спадщини в судовому порядку не вбачається.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась із зазначеним позовом до [PERSON], який обґрунтовувала тим, що 31.08.2014 р. померла її баба [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина, на яку вона має право як спадкоємиця за заповітом, складеним та посвдіченим в Войнівській сільській раді 11.04.2014 р. Крім [PERSON] спадкоємицею за законом є її мати [PERSON], яка є донькою померлої, але вона відмовилась від спадщини на користь [PERSON] 03.10.2014 р. [PERSON] звенулася в Войнівську сільську раду, де написала заяву про прийняття спадщини, та з роз'яснення працівника сільської ради позивач зрозуміла, що заява вноситься до реєстру автоматизованим способом, а саму заяву вона повинна надати в нотаріальну контору при оформленні спадщини, тому вчасно не звернулася до Чутівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у зв'язку з чим їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просить призначити додатковий строк для прийняття спадщини терміном 2 місяця. Позивачка в судове засідання надала заяву, в якій позов підтримала і просила справу розглянути без її участі. Відповідач надала заяву, в якій позов визнала та справу просила розглянути без її участі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, зясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, встановивши, що визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась із зазначеним позовом до суду в березні 2014 року. Вона вказала, що [INFO] померла [PERSON], яка при житті вчинила 07 березня 2008 року заповіт на неї. Після її залишилося спадкове майно, що знаходиться в с. Біла Чортківського району. По поважних причинах, пропустила термін подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки протягом 2012 року перебувала на заробітках за межами України, тому просить визначити їй додатковий строк в два місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини. Відповідач Білівська сільська рада позов визнає подавши заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника. Заслухавши позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що спадкоємець по заповіту [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулась із зазначеним позовом до суду в жовтні 2014 року. Вона вказала, що [INFO] померла її бабця [PERSON], яка при житті вчинила 14 серпня 1992 року заповіт на неї, за яким заповіла все своє майно на день смерті їй, внучці [PERSON], По поважних причинах , пропустила термін подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки після смерті бабці і даного часу перебувала за кордоном, та взнала про існування заповіту після повернення із закордону в жовтні 2014 року на похорон батька, тому просить визначити їй додатковий строк в один місяць для подання нею заяви про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] та [PERSON]. позов визнають, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що спадкоємець по заповіту [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved