Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики в сумі 14 000грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 01.11.2012р. відповідач взяла у неї в борг 10 000 грн., які зобов`язувалась повернути до 01.06.2013р., про що написала розписку. 09.11.2012р. відповідач взяла у неї в борг ще 4 000 грн., які зобов`язувалась повернути до 01.04.2013р., про що також написала розписку. Строк повернення боргу закінчився, однак повернути вказану суму грошей відповідач відмовляється. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення, вказуючи, що не змогла повернути борг в строк у зв'язку з скрутним майновим становищем. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов слідуючого. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до вимог статей 11,13,203,204 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов`язань) зокрема, є договори, зміст яких не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчинений у форм, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійним. Відповідно до ст. 509,526,615 ЦК України правомірний договір породжує для сторін цивільні обов`язки, які повинні виконуватись належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язань недопустима, якщо інше не передбачене умовами договору чи законом. Згідно із положеннями статей 1046,1047,1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 01.11.2012р. за договором позики позивач передала відповідачу 10000 грн., під зворотне зобов`язання останньої повернути таку ж суму грошових коштів до 01.06.2013р., про що складено розписку. 09.11.2012р. за договором позики позивач передала відповідачу 4000грн., під зворотне зобов`язання останньої повернути таку ж суму грошових коштів до 01.04.2013р., про що також складено розписку. Однак відповідач зобов'язання не виконує. На підставі викладеного, враховуючи, що визнання відповідачем позову не порушує права та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved