Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] строком на шість місяців, а саме просить: - заборонити йому перебувати у місці проживання (перебування) постраждалих осіб: [PERSON] та дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зокрема, за адресою: [ADDRESS] ; - обмежити спілкування [PERSON] з постраждалими дітьми, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; - заборонити [PERSON] наближатися на 500 (п`ятсот) метрів до місця проживання (перебування), зокрема, за адресою: [ADDRESS] , роботи та інших місць частого відвідування [PERSON] та дітьми, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Стверджує, що після припинення фактичних шлюбних відносин [PERSON] поводив себе агресивно, кричав, нецензурно висловлювався на адресу заявниці та дітей, наносив їй тілесні ушкодження на очах у дітей. Його дії негативно впливали і впливають на розвиток дітей, їх психологічне і фізичне здоров`я. Заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами щодо конфлікту з [PERSON] та нанесення їй тілесних ушкоджень. У зв'язку з такими обставинами, змушена звернутись до суду з проханням видати обмежувальний припис. Ухвалою від 23.09.2021 року призначено до розгляду заяву про видачу обмежувального припису. Ухвалою від 24.09.2021 року задоволено заяву представника [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. В судове засідання [PERSON] не прибула та її представник заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, посилаючись на наявність небезпеки для [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] до суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим судом про дату, час і місце розгляду справи згідно положень ч. 9 ст. 128 ЦПК України. Представник [PERSON] адвокат Сібірцева О.С., яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала вимоги, викладені в заяві, та просила її задовольнити, оскільки [PERSON] вчиняє психологічне та фізичне насильство відносно [PERSON] та дітей. Уточнила, що на даний час усі діти проживають розом із [PERSON] , сини переїжджали до батька тимчасово, а тепер проживають із матір`ю. Заслухавши пояснення представника [PERSON] адвоката Сібірцевої О.С., дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис, який долучено до матеріалів цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1, п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. За приписами ч. 9 ст. 128 ЦПК України суд викликає у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Глава 13, якою доповнено ЦПК згідно із Законом № 2229-VIII від 07.12.2017, знаходиться саме в розділі IV, що має назву «Окреме провадження». Згідно ч. 1, 3 ст. 294 ЦПК під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Враховуючи строк, встановлений законодавцем для розгляду судом заяв про видачу обмежувального припису, суд фактично позбавленим можливості самостійно здобувати докази передбаченої ч. 2 ст. 294 ЦПК України. Тягар доказування за загальним правилом покаладається на заявника. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] має дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьком вказаних осіб у свідоцтвах про народження вказаний [PERSON] (а.с. 19-23). [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання від 30.03.2021 року. Довідка станом на час розгляду справи суду не надана, однак поза розумним сумнівом доведено, що [PERSON] проживає саме за вказаною у заяві адресою (а.с. 17). Доказів (довідка щодо реєстрації місця проживання, акт депутата, тощо) того, що діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на теперішній час проживають із заявником за адресою її реєстрації місця проживання матеріали справи не містять. Заявниця [PERSON] з приводу домашнього насильства психологічного характеру та фізичного характеру, яке вчинялося [PERSON] щодо неї зверталася у органи поліції. Суд праналізував зміст звернень, наведений у листі Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 30.08.2021 року за вих. № 12/8-7378 та інформацію щодо звернень до ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року по справі 173/1547/20, де судом зазначено, що вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, знайшла своє підтвердження в процесі судового розгляду. Виходячи з цього, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно [PERSON] (а.с. 24-27, 33-35) [PERSON] неодноразово зверталась до медичних установ у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями, що випливає із копій медичних документів долучних до заяви та оглянутих в судовому засіданні та долученої до них фотографії, роздрукованоу форматі а4 (а.с. 36-61). Звертаючись в суд із заявою про встановлення обмежувального припису, заявниця навела ряд ризиків вчинення домашнього насильства, які вона підтвердила. Оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, можна дійти висновку, що дійсно, існує загроза продовження чи повторного вчинення домашнього насильства щодо заявниці, враховуючи систематичність та кількість випадків, які стали підставою для звернення до суду, можливе настання тяжких або особливо тяжких наслідків вчинення домашнього насильства щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, [PERSON] потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» і для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис, обмеживши контакти [PERSON] та [PERSON] . З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. За статтею 3 Європейської Конвенції Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. У Постанові Касаційного цивільного суду (Другої судової палати) у складі Верховного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) вказано, що ураховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАПта КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Прослухавши аудіозапис телефонної розмови, який відтворювався під час зйомок ток-шоу «Стосується кожного» на телеканалі Інтер, суд вважає за необхідне звернути увагу на неможливість ідентифікації співрозмовників, як [PERSON] та [PERSON] , а само по собі твердження у заяві про участь в ток-шоу заявниці та [PERSON] не може бути підставою для цього, оскільки іншими достатніми та допустимим доказами на думку суду це не підтверджено. Вирішуючи питання про допустимість аудіозаписів телефонних розмов, суд керується висновками, що містяться в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України №12?рп/2011 від 20.10.2011 р., та оцінює відповідні докази як такі, що є недопустимими та порушують встановлене ст. 32 Конституції України право на таємницю телефонних розмов попри їх відтворення раніше в ефірі телеканалу. Отже, зміст телефонних розмов суд в даному випадку не оцінює. Щодо вимоги про встановлення обмежувального припису [PERSON] відносно дітей, заявницею не подано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ним домашнього насильства щодо дітей, та підстав вважати дітей постраждалими особами від дій психологічного та фізичного насильства зі сторони [PERSON] немає. До органів національної поліції [PERSON] зверталась з приводу вчинення домашнього насильства [PERSON] щодо неї, що випливає зі змісту звернень та прямо зазначено у постанові суду про вчинення психологічного насилля [PERSON] по відношенню до його співмешканки [PERSON] , а не по відношенню до дітей. Фрагмент ток-шоу, який відтворювався в судовому засіданні, в якому [PERSON] стверджує про вчинення насильства по відношенню до сина та дочки не можуть бути самі по собі доказом цього. У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 21.11.2018 року справа № 756/2072/18 вказано, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав щодо дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Відтак, у видачі обмежувального припису [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] слід відмовити. Таким чином заява [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом обмеження контактів [PERSON] та заявниці на строк у шість місяців суд вважає виправданим з урахуванням конкретних обставин справи. Крім того, відповідно до положень діючого закогодавства це максимальний строк для такого обмеження. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Outcome: partial