Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення із [PERSON] боргу за договором позики, посилаючись на те, що 25 грудня 2013 року відповідач взяла у неї в борг гроші в сумі 20000 грн., які зобов'язувалась повернути 25 лютого 2014 року, що підтверджується особисто складеною розпискою відповідача. Оскільки у визначений в розписці строк відповідач не повернула кошти, тому просить стягнути з останньої борг в сумі 20000 грн. та понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Визнання відповідачем позову прийняте судом. Суд, заслухавши сторони, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 25 грудня 2013 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала в борг у позивача позику в сумі 20000 грн., з кінцевим терміном повернення 25 лютого 2014 року. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Укладання вищезазначеного договору позики між сторонами підтверджується розпискою відповідача від 25 грудня 2013 року, згідно якої [PERSON] взяла в борг у [PERSON] гроші в сумі 20000 грн., які зобов'язувалась повернути 25 лютого 2014 року (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст.ст. 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, строк повернення боргу наступив 25 лютого 2014 року, однак до цього часу борг відповідачем не повернуто, що підтверджується наявністю боргового документа у позивача (а.с.7). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладені обставини справи та те, що відповідач позов визнала повністю і його визнання прийняте судом, а також те, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини викладені в позовній заяві щодо порушення відповідачем зобов'язання за договором позики перед позивачем та порушення нею вказаних вище норм законодавства, тому суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 20000 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved