Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до ПП ,,Море ЛТД,, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В позовній заяві позивачка зазначила, що в період з 25 лютого 2014 року по 26 червня 2014 року вона перебувала на обліку в Скадовському районному центрі зайнятості Херсонської області, як безробітна. 27.06.2014 року за направленням центру зайнятості була працевлаштована до ПП «Море ЛТД» на посаду офіціанта. На роботу її прийнято директором ПП «Море ЛТД» Степанець П.В. В перший місяць її заробітна плата становила 1254,00 грн., тоді як в кінці липня 2014 року за наказом адміністрації її перевели на неповний робочий день і стали платити заробітну плату в сумі 640,00 грн. По закінченню оздоровчого сезону її звільнили з роботи 31 серпня 2014 року, однак заробітну плату за серпень 2014 року не виплатили до теперішнього часу. В судовому засіданні просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 1920,00 грн., яка складається із 640,00 грн. заробітної плати та 1280,00 грн. середньої заробітної плати за вересень та жовтень 2014 року, також просила стягнути компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 1500 грн., отже в наслідок не отримання заробітної плати яку вона законно та обґрунтовано очикувала, вона була позбавлена можливості задовольнити свої побутові потреби, купити дитині необхідні речі, нервувалась з цього приводу, почувала себе обдуреною та пригніченою. Тобто незаконними діями відповідача було порушено її звичайний спосіб життя та завдано моральну шкоду Відповідач повідомлений належним чином за адресою місцезнаходження у відповідності до Єдиного державного реєстра юридичних осіб та фізичних осіб-підпритєців, що підтверджується поштовим повідомленням, однак представник в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі поданих доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Позивачка працювала в ПП «Море ЛТД» з 27.06.2014 року по 31.08.2014 року, що підтверджується трудовою книжкою. Як вбачається з довідки Скадовського центру зайнятості від 25.11.2014 року позивачка була працевлаштована в ПП «Море ЛТД» на посаду офіціанта. Згідно заявленої вакансії заробітна плата була запропонована в розмірі 1254,54 грн. Інших даних з приводу розміру заробітної плати сторонами не надано. Позивачка стверджує, що за серпень 2014 року роботодавець з нею не розрахувався та не виплатив належну їй заробітну плату в сумі 640 грн. так як вона працювала на 1/2 ставки. Відповідач заперечень з цього приводу не надав, тому виходячи з вимог ст. 116 КЗпП України, вказана сума підлягає стягненню з відповідача. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, крім заробітної плати за серпень 2014 року відповідач має виплатити позивачці середню заробітну плату за період затримки розрахунку як того просить остання, тобто за вересень та жовтень 2014 року в сумі 1280,00 грн., яка розраховується: 640 грн. х 2 місяці. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Беручи до уваги рішення Конституційного суду України від 22.02.2012 року № 4-рп2012, для звернення до суду з заявою про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та про відшкодуванні при цьому моральної шкоди встановлений тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися, що власник з вини якого сталася затримка розрахунку, фактично з ним розрахувався. Враховуючи, що позивачка стверджує про відсутність до теперішнього часу розрахунку по заробітній платі, строк звернення до суду нею не порушений. Відповідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Слід зауважити, що отримання заробітної плати за виконану роботу є законним правом працівника, як й правом в подальшому розпорядитися отриманими коштами для задоволення власних потреб, отже задоволення власних матеріальних потреб з коштів отриманих в якості заробітної плати є одним з важелів працевлаштування особи та виконання певної роботи. Зволікання з виплатою заробітної плати є порушенням майнового права працівника так як залишається нереалізованим його законне сподівання на її отримання, через що останній позбавляється можливості задовольнити свої життєві потреби як він на те розраховував, при цьому порушуються його життєві зв'язки, призводе до моральних страждань. Можна погодитись, що в даному випадку противоправні дії відповідача які полягали у невиплаті заробітної плати, призвели до душевних страждань позивачки. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення по справі «Кєчко проти України», де суд відкинув аргументи уряду про те, що заявлений розмір моральної шкоди через неотримання заробітної плати не має точного підрахунку та є необґрунтованим, стягнув на користь особи компенсацію за моральну шкоду завдану невчасною виплатою заробітної плати, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача компенсації за завдану моральну шкоду, розмір якої підлягає зменшенню.

Outcome: partial