Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Відділу у Межівському районі про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису про народження, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на земельну частку (пай) за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що свого часу мати позивача [PERSON] познайомилася з [PERSON] та почала проживати з останнім без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання [INFO] народилася позивач - [PERSON] , однак при реєстрації народження запис про батька внесено не було, оскільки для цього необхідна взаємна згода батьків. На той часа [PERSON] тяжко працював та не мав змоги провести реєстрацію народження в органах ЗАГСу. Згодом [PERSON] та [PERSON] почали проживати окремо, втім останній приділяв належну увагу по вихованню [PERSON] , забирав до себе додому та розповідав, що вона є його донькою. [INFO] мати позивача одружилась з [PERSON] та від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка доводиться сестрою позивачу. [INFO] [PERSON] помер. 26 березня 1979 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , якого всі знайомі та родичі вважали батьком позивача. [INFO] [PERSON] помер, а за його життя питання батьківства врегульовано не було, що ускладнює прийняття спадщини. Крім цього відсутність правовстановлюючого документу у вигляду сертифікату на право на земельну частку (пай) також унеможливлює оформити спадкові права. Зауважується, що вказаний вище документ зберігається в Держгеокадастрі, у якому прізвище спадкодавця записано як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть записано як « [PERSON] » і надання [PERSON] підтверджуючих документів родинного зв`язку дасть можливість отримати спадщину. Помилковий запис допущений через нестандартне звучання прізвища, тому його було записано у довільній формі випадково замінивши літери «С» та «Р». Після смерті [PERSON] інших спадкоємців, окрім позивача немає. Отримавши постанову нотаріуса про відмову в оформленні спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] позивач за уточненими позовними вимогами просить суд встановити факт батьківства, внести зміни до актового запису про народження, встановити факт належності правовстановлюючого документу та визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, останній надав клопотання про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Відповідачі Покровський РВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області та Новопавлівська сільська рада у судове засідання не з`явилися, надано заяви про розгляд справи без їх присутності. Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Відділу у Межівському районі в судове засідання не з`явилася, просять ухвалити рішення на розсуд суду. Письмові докази - пояснення [PERSON] та [PERSON] , які попереджені про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення та за відмову від дачі показань, підтверджують наявність родинного зв`язку [PERSON] з [PERSON] за яким останній доводиться першій рідним батьком, який проживав разом з матір`ю позивача [PERSON] без реєстрації шлюбу. Додали, що [PERSON] приймав участь у вихованні [PERSON] та матеріально допомагав сім`ї. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з`ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Удачнянською сільською радою Красноармійським відділом ЗАГС Донецької області 14 листопада 1977 року, актовий запис №36, [PERSON] народилася [INFO] , відомості про батька якої відсутні, а матір`ю записано - [PERSON] Перша внаслідок укладення шлюбу з [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу. Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Удачнянською сільською радою Красноармійського району Донецької області 28 липня 1962 року, актовий запис №12, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 28 липня 1962 року, внаслідок чого останній присвоєно прізвище як « [PERSON] ». Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Удачнянською сільською радою Красноармійського району Донецької області 09 березня 1963 року, актовий запис №13, [PERSON] народилася [INFO] , батьком якої записано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Удачнянською сільською радою Красноармійського району Донецької області 26 березня 1979 року, актовий запис №6, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 26 березня 1979 року, внаслідок якого останній присвоєно прізвище як « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 16 жовтня 2018 року, актовий запис №42, [PERSON] помер [INFO] . Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] підтверджується його видача [PERSON] на підставі рішення Межівської РДА від 06 червня 1997 року №240-р про належність права на земельну частку (пай) площею 6,87га. За повідомленням ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області відділу у Межівському районі №Ш-149/0-0.31-153/139-18 від 22 жовтня 2018 року вище вказаний сертифікат знаходиться у відділі, для його отримання [PERSON] необхідно надати підтверджуючі документи, що [PERSON] та [PERSON] одна і та ж особа. Військовий квиток серії [NUMBER] та вкладиш до трудової книжки свідчать про видачу їх [PERSON] . Атестат [NUMBER], виданий 01 вересня 1964 року та Свідоцтво [NUMBER] учбово-курсового комбінату від 20 лютого 1969 року свідчать про видачу їх [PERSON] . Згідно експертного висновку українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України №056/338 від 26 жовтня 2018 року встановлення міжмовних відповідностей та варіантів прізвищ та імен, пов`язаних з азербайджанською національною традицією утворення форм імені по батькові відбувається шляхом додавання до імені батька елементів ogly (в українській мові має фонетичні варіанти [PERSON] ) для осіб чоловічої статі. У час перебування Азербайджану в складі СРСР документальні записи імені по батькові часто робилися за зразком російськох мови, шляхом додавання фіналів [PERSON], [PERSON] до особового імені. Формати [PERSON] /[PERSON] і [PERSON] за правилами сучасного українського правопису пишуться після особового імені з малої літери через дефіс. З практики лігво експертної діяльності відомі також випадки їх написання з великої літери, через дефіс, у скороченому вигляді (о., ог. і т.ін.), а також написання імені по батькові без зазначеного форманта внаслідок структурної адаптації цього компонента імен до стереотипів мови-реципієнта. Лінгвістична ідентифікація записів на зразок ( [PERSON] ) ґрунтується на їх співвіднесенні з типовими девіаціями, зумовленими наведеними вище причинами. З урахуванням зазначеного записи імені по батькові [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) і [PERSON] (військовий квиток, запис російською мовою [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого Межівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 12 квітня 2002 року підтверджується правильність прізвища, імені та по батькові як [PERSON] , [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року підтверджується, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті її батька [PERSON] з причини відсутності доведених родинних відносин та правовстановлюючих документів на спадкове майно. З витребуваної судом спадкової справи, яка належним чином завірена нотаріально, вбачається, що 13 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті померлого батька - [PERSON] . З витребуваного судом актового запису про народження №36 складеного Удачненської селищної ради Покровського району Донецької області 28 червня 1960 року, внесеного до Державного реєстру актів цивільного стану громадян 10 листопада 2010 року за №25057878 вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , матір`ю якої записано [PERSON] , а відомості про батька відсутні. Довідками виконкому Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області від 13 листопада 2018 року та №1867 від 26 липня 2019 року підтверджується, що [PERSON] , померлий [INFO] був зареєстрований по [ADDRESS] , на день смерті фактично проживав один за адресою: [ADDRESS] . Заповіт у виконкомі Новопавлівської сільської ради не посвідчувався. Оголошення в газеті «Межівський меридіан» від 03 серпня 2019 року свідчить про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] на підставі рішення Межівської РДА від 06 червня 1997 року №240-р, розміром 6,87 ум. кадастрових га (КСП «Росія»). Таким чином, суд вважає, що вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай), який виданий на ім`я [PERSON] - [PERSON] , фактично належить [PERSON] та при його видачі була допущена описка. Щодо вимоги про визнання батьківства слід зазначити наступне. Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, передбаченим ч.1 ст.58 Конституції України, правовідносини регулюються нормами права, які діяли на час їх виникнення. 31 січня 2004 року набрав чинності Сімейний кодекс України. Оскільки він не має зворотної сили до правовідносин, що виникли, судом застосовуються положення діючого на той час законодавства. Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України чинним на момент виникнення правовідносин між сторонами. Станом на 1958 рік порядок реєстрації народження регулювався Кодексом законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 30 травня 1926 року, в редакції Указу Президії ВР УРСР від 15 вересня 1945 року. Відповідно до ст.3 Основ законодавства СРСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, у тому разі коли дитина народилась до 1 жовтня 1968 року , її ймовірний батько помер і батьківство не було оформлене у добровільному порядку, факт визнання батьківства може бути встановлений у судовому порядку. Виходячи з роз`яснень, що містяться у п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України, суд може встановити факт визнання батьківства за наявності таких підстав як: дитина була народжена, а не зачата до 01 жовтня 1968 року ; припускаємий батько дитини помер; дитина знаходилась на утриманні померлого; померлий визнавав себе батьком дитини. Згідно зі ст.53 КпШС України підставою для встановлення батьківства може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Адже відповідно до ст.7 Указу Президії Верховної Ради УРСР від 29 грудня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української PCP» судове встановлення батьківства могло мати місце лише відносно дітей, що народилися після 01 жовтня 1968 року. До цього часу, інститутом права взагалі не було передбачене судове встановлення батьківства. Так, у ст.32-1 Кодексу законів про сім`ю, опіку та актів цивільного стану Української PCP (у редакції Указу Президії Верховної Ради УРСР від 15 червня 1945 року) було визначено, що мати дитини, яка народилася від особи, з якою вона не перебувала у шлюбі, не має права звертатися до суду з позовом про встановлення батьківства та стягнення аліментів з вказаної особи на утримання дитини. Разом з тим не заборонялось добровільне встановлення батьківства, як відносно дітей народжених до 01 жовтня 1968 року, так і після. Названим Указом зворотна дія закону була передбачена лише в одному випадку, жінка мала право звернутись до суду із заявою про встановлення факту визнання батьківства, якщо це визнання мало місце саме до 01 жовтня 1968 року. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При встановленні батьківства суд приймає до уваги наступні обставини (умови): спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини; спільне виховання та утримання ними дитини; докази, що з достовірністю підтвердження визнання батьком свого батьківства. Спільне виховання батьками дитини може виявитися у спільній турботі про дитину, про її стан здоров`я та навчання. При цьому необов`язково, щоб батьки проживали разом та вели спільне господарство. Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Спільна заява [PERSON] та матері позивача про реєстрації факт народження була відсутня. І за життя батька цього не було зроблено. 3а відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що [PERSON] не має іншої можливості встановити батьківство зі своїм батьком, але його встановлення породжує юридичні наслідки, оскільки з таким фактом законодавство пов`язує можливість реалізації її прав та законних інтересів. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують батьківство [PERSON] у відношенні [PERSON] . Щодо вимоги про встановлення факт належності правовстановлюючого документу слід зазначити наступне. У судовому засіданні встановлено, що в сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] на підставі рішення Межівської РДА від 06 червня 1997 року №240-р, розміром 6,87 ум. кадастрових га останній не отримував, його оригінал втрачено. Однак у вказаному вище документів мається описка прізвища спадкодавця, яка унеможливлює реалізацію особистих немайнових чи майнових прав [PERSON] . Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, оскільки встановлення даного факту необхідно позивачу для подальшого оформлення права на земельну частку (пай), суд вважає що при виготовлені сертифікату на право на земельну часту (пай) було помилково зазначено прізвище спадкодавця як « [PERSON] », коли відповідно до правовстановлюючих документів його прізвище записано, як « [PERSON] ». П.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Як вбачаєься з матеріалів справи, [PERSON] , у встановлений законом порядку з членів КСП «Росія» не виключався, цей факт спростовано не було зі сторони відповідача. Такий висновок суду цілком відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. У справах Євросуду зазначено: «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії», заява №44277/98, від 24 червня 2003 року, самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна; «Рисовський проти України», заява №29979/04, від 20 жовтня 2011 року - ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (заява №35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п.53, та «Тошкуце та інші проти Румунії», п. 38). По-перше, видається, що ця процедура дозволяє державним органам ретроспективно позбавляти особистих прав, наданих помилково, без будь-якого відшкодування добросовісним правовласникам. По-друге, видається, що вона надає державним органам можливість позбавляти таких прав за власним бажанням, у будь-який час і без залучення сторін, чиї інтереси зачіпаються. Суд зазначає, що можливість заінтересованих сторін оскаржити таке позбавлення до суду звичайно зменшує ймовірність свавільного тлумачення застосовних норм матеріального права державними органами, які стверджують, що помилилися. З іншого боку, те, що їх повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу». З огляду на вищевикладене з урахуванням того, що документально підтверджено факт видачі на ім`я [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай), суд вважає доведеним факт членства останнього та наявність права на земельну частку (пай), яке набуто згідно Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». З приводу спадкування позивачем необхідно вказати на наступні обставини. Положенням ч.1 ст.1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , окрім позивача про спадкові права більш ніхто не заявляв, заяву про відмову від спадщини [PERSON] не подавала, а перешкодою в нотаріальному її оформленні є відсутність оригіналу документу, що підтверджує право на земельну частку (пай), помилковість запису прізвища спадкодавця у сертифікаті на право на земельну частку (пай) та відсутність документу, що підтверджують спорідненість для прийняття спадщини по закону. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису про народження, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на земельну частку (пай) за законом є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку відповідачами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved