Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про зняття арешту і заборони відчуження з всього майна у межах суми 252 779,94 гривень, яке належить [PERSON] , які накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.10.2009 року у виконавчому провадженні №15301993 головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ Куценко Тетяною Степанівною, зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 15.10.2009 року за реєстраційним номером обтяження 9152642. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що станом на день подання позову відсутні правові підстави для продовження дії накладеного у 2009 році на майно позивача в рамках виконавчого провадження арешту, оскільки позивачем вже погашено борг перед відповідачем, та вже протягом 10 років виконавчі провадження закриті і відповідно пройшов строк для повторного подання виконавчого листа для виконання. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без їх участі на підставі наданих матеріалів, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду подав заяву про визнання позову, в якій він зазначив про те, що борг у розмірі 252 779,94 гривень, стягнутий на його користь з [PERSON] за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2009 року у справі №2-1922, вже погашений, рішення суду фактично виконано. Треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області подали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 17.08.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя у справі №2-1922 за позовом [PERSON] до [PERSON] було винесено заочне рішення про стягнення грошової суми у розмірі 252 779,94 гривень, яке набрало законної сили 28.08.2009 року. 13.10.2009 року [PERSON] у вказаній справі №2-1922 було отримано відповідний виконавчий лист №2-1922. 15.10.2009 року головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ Куценко Тетяною Степанівною було відкрито виконавче провадження №15301993 за виконавчим листом від 13.10.2009 року №2-1922. Того ж дня, 15.10.2009 року, головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ Куценко Тетяною Степанівною в рамках відкритого виконавчого провадження №15301993 було винесено постанову щодо накладення арешту на все майно [PERSON] в межах суми боргу 252\~779,94 гривень, та оголошення заборони на його відчуження. Також 15.10.2009 року Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис номер 9152642 про арешт всього нерухомого майна Позивача у межах суми 252 779,94 гривень за заявою Ленінського відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ. Згідно відповіді Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 16670 від 02.05.2019 року, наданої на запит позивача про отримання інформації, 13.04.2010 року старшим державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ Алімовою Тетяною Михайлівною було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 15301993 у зв`язку із необхідністю направлення виконавчого документу до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ, після чого виконавчий лист від 13.10.2009 року №2-1922 більше на виконання не надходив. Згідно відповіді Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 24510/8 від 24.04.2019 року, наданої на запит позивача про отримання інформації, виконавчий лист від 13.10.2009 року №2-1922 надійшов для виконання 24.06.2010 року, і того ж дня державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, однак в ході проведення виконавчих дій не було встановлено місця знаходження боржника, у зв`язку із чим 27.07.2010 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та повернуто виконавчий документ стягувачу, після чого виконавчий лист від 13.10.2009 року №2-1922 більше на виконання не надходив. Отже, виконавчий лист від 13.10.2009 року №2-1922, після його повернення відповідачу, що відбулось 27.07.2010 року, більше до виконання не пред`являвся, тобто протягом 10 (десяти) років продовжує діяти арешт майна позивача за відсутності відкритого виконавчого провадження. При цьому, відповідач визнав позов шляхом подання відповідної заяви про визнання позову, в якій зазначив що позивач погасив перед ним борг за виконавчим листом від 13.10.2009 року №2-1922 у повному обсязі. Пунктом 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» однією з підстав закінчення виконавчого провадження визначено фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким булла надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно положень пункту 2 частин 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Однак, за відсутності відкритого на сьогоднішній день виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 13.10.2009 року №2-1922, зняття арешту з майна відповідача у визначеному положеннями частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» порядку є неможливим. У частині 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено про те, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з обставин справи, суд доходить висновку про наявність законних підстав для прийняття заяви відповідача про визнання позову та ухвалення рішення у підготовчому засіданні. Згідно положень статті 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень частин 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що накладеним арештом на все майно, що належить [PERSON] порушуються права позивача як власника, а відповідачем визнано позов у повному обсязі та надано до суду заяву про відсутність боргу у позивачки перед відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved