Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності. В позові зазначається, що 01.02.2002 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу (домашня угода) житлового будинку [ADDRESS], після укладення якого позивачка разом з [PERSON] звернулись до квартальної, яка зареєструвала її у книзі реєстрації - як користувача житловим будинком. Реєструватися (прописуватись) у житловому будинку позивачка не стала, оскільки не вбачала в цьому потреби. Після цього вона переоформила на себе всі особові рахунки, уклала договори про надання послуг з ВАТ «Запоріжжяобленерго», КП «Водоканал». З лютого 2002 року вона почала проживати в будинку, робила ремонт в будинку, вела господарство, сплачувала комунальні послуги та земельний податок, про що має відповідні квитанції. Також зазначила, що ще однією з умов визнання права власності на нерухоме майно, в порядку набувальної давності є те, що на момент заволодіння чужим майном особа мала всі підстави вважати, що законний власник у майна відсутній, або якщо власник у майна є, але він втратив інтерес до цього майна. На підставі викладеного позивачка вважає, що вона добросовісно заволоділа чужим майном. Прізвище, ім'я та по-батькові власника вказаного житлового будинку їй невідомо. Зі слів голови квартального комітету, право власності на будинок ні за ким не зареєстровано. Власник будинку якщо він долею будинку не цікавиться та не приймає жодних заходів по користуванню будинком на протязі всіх цих років, будь-яких дій щодо вселення власник будинку не вживав. Таким чином позивачка вважає, що відсутність будь-яких намірів щодо користування, утримання і взагалі питання існування будинку в натурі з боку власника, свідчить про те, що він втратив будь-який інтерес до майна у вигляді житлового будинку. Посилаючись на ст. 344 ЦК України та на те, що вона більше 10 років мешкає в спірному будинку просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку набувальної давності. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі в разі неявки відповідача не заперечувала, також надала пояснення позивачки, аналогічні викладеному в позові та просила долучити їх до матеріалів справи. Представник відповідача своєчасно повідомлений про день, час та місце слухання справи, до суду не з»явився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень або пояснень суду не надав. Згідно ст. 169 ч.4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача, суд у судовому засіданні ухвалив провести заочний розгляд цієї справи за відсутністю відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Позивачем до позову в якості доказів було додано довідки № 62 від 19.08.2010 р.. та № 59 від 08.12.2009 р. квартального комітету № 126 Шевченківського району м. Запоріжжя, в яких зазначено, що вона дійсно мешкає у спірному будинку без реєстрації, а також копія договору купівлі-продажу (домашня угода) від 01.02.2002 р. та копії квитанцій, які підтверджують факт сплати позивачкою комунальних послуг на земельного податку. На думку суду, позивачкою не надано жодного доказу правомірності своїх вимог. Доказів належності будинку продавцю та відведення земельної ділянки під забудову не надано, в поясненнях позивачка зазначає, що їй невідомо, хто власник будинку. Крім того, відсутня будь-яка технічна документація на будинок та документи, що свідчать про додержання ДБН при будівництві будинку та прийняття його в експлуатацію. Договір купівлі продажу будинку є нікчемним, оскільки не оформлений нотаріально. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном. За таких обставин суд вважає безпідставними посилання позивачки на ст.. 344 ЦК України, яка передбачає можливість набуття права власності за набувальною давністю, оскільки позивачкою не доведена добросовісність заволодіння чужим майном.

Outcome: dismissed