Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення , без надання іншого жилого приміщення , посилаючись на те , що відповідно до договору дарування від 11 травня 2009 року укладеного між нею та [PERSON] вона являється власником житлового будинку [ADDRESS] в м. Козятині Вінницької області. Після укладення вказаного договору дарування житлового будинку та реєстрації права власності в 2012 році вона переїхала мешкати до АР Крим. Після народження сина у травні 2014 року вона звільнилася з роботи і повернулася з Криму в м. Козятин. В її будинку, самовільно, без її на те згоди та відома, оселився син колишньої власниці будинку [PERSON] , разом зі своєю співмешканкою -[PERSON] . Будь-яких усних чи письмових домовленостей між відповідачами та нею стосовно їх проживання у її будинкові не існує. Відповідачі не є членом її сім'ї. Вона попросила відповідачів звільнити будинок , але вони не бажать добровільно звільнити будинок і самовільно продовжують проживати в ньому. На постійні вимоги звільнити будинок не реагують. У звязку з цим вона змушена звернутись до суду . В судовому засіданні представник позивачки підтримав вимоги заявлені в позові та просить задовільнити позов в повному обсязі . В судовому засіданні представник відповідачів позовні вимоги не визнає суду пояснив , що відповідач [PERSON] проживає в будинку , оскільки це будинок його померлої матері , коли він заселявся в будинок він не знав , що позивачка являється власником будинку .Просить відмовити в задоволені позову, оскільки у відповідачів не має іншого житла . Суд, вислухавши пояснення, дослідивши докази вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 11 травня 2009 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В. 11.05.2009 за №405 , зареєстрованогов ВООБТІ 26.06.2009 житловий будинок [ADDRESS] в м. Козятині Вінницької області на праві власності належить [PERSON] (а.с.9-10). В 2012 році позивачка виїхала проживати в АР Крим , а в травні 2014 року повернулась в м. Козятин . В будинку [ADDRESS] в м. Козятині Вінницької області без згоди позивачки , самовільно оселився син колишньої власниці будинку [PERSON] разом зі співмешканкою [PERSON] Відповідачі не являються членами сім'ї позивачки . На неодноразові звернення позивачки звільнити будинок відповідачі не реагують та самовільно продовжують проживати в ньому, відповідно до акту квартального комітету №6 Козятинської міської ради Відповідачі не бажають добровільно звільнити приміщення в якому проживають , чим створюють перешкоди для здійснення [PERSON] прав, як власника будинку. Виходячи з положень ст.ст. 316 ,319,321 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеженим в його здійсненні. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном . Частиною третьою статті 116 Житлового кодексу України передбачено , що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином відповідачі, які самовільно заселились до будинку , чинять перешкоди в реалізації права власності [PERSON] , оскільки вона не може ними розпорядитись , а тому суд вважає , що [PERSON] та [PERSON] необхідно виселити без надання іншого житла з будинку [ADDRESS] в м. Козятині Вінницької області . На підставі наведеного та

Outcome: approved