Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з даним позовом до суду та просить розірвати договір оренди земельної ділянки та стягнути заборгованість по орендній платі. Позов мотивований тим, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 967784 виданого 09.10.2007 року Хмільницькою районною державною адміністрацією позивачу належить на праві приватної власності, земельна ділянка площею 3,2030 га., кадастровий номер 0524887200:05:001:0136, що розташована на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Вказану земельну ділянку позивач, відповідно до договору оренди укладеного з відповідачем 03.03.2011 року та зареєстрованому відділом Держкомзему, передав в оренду строком на 10 років. Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 вказаного договору оренди, відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату за кожен рік користування земельною ділянкою в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства, не пізніше 31 грудня кожного року. Пунктом 4.2 договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахування індексації на дату її виплати. Відповідно до даних розрахунків заборгованість по орендній платі становить: 2013 рік 3356,14 грн., за 2014 рік \~3356,14 грн., за 2015 рік\~ 5297,70 грн., за 2016 рік 283,48 грн., а всього\~12293,46 грн. Враховуючи не виплату орендної плати в повному обсязі за вищевказані роки невиконання відповідачем умов законодавства та умов договору позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки від 03.03.2011 року та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 12293,46 грн., а також судові витрати. 07.02.2017 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, оскільки договір між сторонами був укладений 03.03.2011 року, відповідно до даного договору виплата орендної плати має здійснюватися не пізніше 31.12.2011 року, а отже, строк позовної давності у три роки щодо вимоги про сплату за договором сплив 31.12.2013 року, а позов поданий 21.12.2016 року. 09.02.2017 року від відповідача надійшло письмове заперечення в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою позицію, тим що фактично відповідач виплатив позивачу орендну плату за 2013 -2016 р.р. в сумі 11400, 00 грн., таким чином, заборгованість з 2013 року по 2016 рік становить 12293,46 грн. Зважаючи на це відповідач зазначає, що часткова не виплата орендної плати не є істотним порушенням умов договору та не може бути підставою для його розірвання, оскільки відсутня системність. 06.03.2017 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі за використання земельної ділянки з урахуванням 3% річних та індексу інфляції в сумі 19057,88 грн. в тому числі: заборгованість по орендній платі - 12293,46 грн.; 3% річних 662,35 грн.; знецінення боргу в звязку з інфляцією (індекс інфляції) 6102,07 грн., а також судові витрати по справі. 15.03.2017 року на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, в якій простить відмовити в задоволенні заявлених вимог, посилаючись на те, що дана заява, виходячи з її змісту повинна розцінюватись як подання іншого позову або зміну предмету чи підстав позову. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшла заява в якій він просить розглянути справу за його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Поділля Агроінвест» надав суду заяву із проханням розглядати справу у його відсутність та зазначає, що позов в частині стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 12293,46 грн. визнає в повному обсязі, в решті позовних вимог просить відмовити. У відповідності до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дійшов наступних висновків. Відповідно до державного акту на право власності на землю серії ЯБ № 967784 виданого 09.10.2007 року Хмільницькою районною державною адміністрацією позивачу належить на праві приватної власності, земельна ділянка площею 3,2030 га., кадастровий номер 0524887200:05:001:0136, що розташована на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (копія на а.с. 8). Вищевказану земельну ділянку позивач згідно договору оренди земельної ділянки укладеного 03 березня 2011 року та зареєстрованого 23.05.2011 року відділом Держкомзему у Хмільницькому районі Вінницької області за № 052480004000897 передала в оренду строком на десять років ЗАТ «Поділля» правонаступником якого в процесі реорганізації є ТОВ «Поділля Агроінвест» (а.с. 9-10). Стаття 629 ЦКУ встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а згідно з статтею 526 ЦКУ зобов'язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до п. 4.1. та 4.3. договору оренди землі відповідач зобов'язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 9% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, не пізніше 31 грудня кожного року. Однак в порушення умов договору відповідач систематично ухилявся від виплати орендної плати в розмірі зазначеному в договорі, у звязку з чим у нього виникла заборгованість за: за 2013 рік 3356,14 грн., за 2014 рік \~3356,14 грн., за 2015 рік\~ 5297,70 грн., за 2016 рік 283,48, а всього\~12293,46 грн. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-146цс12, систематичність несплати орендної плати є підставою для розірвання договору оренди. У відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України,\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. На підтвердження відсутності систематичності несплати орендної плати відповідачем було заявлено про виклик свідків [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON], в суді пояснила, що відповідач дійсно має заборгованість перед позивачем по орендній платі, також зазначила, що [PERSON] не зверталась до ТОВ «Поділля Агроінвест» із вимогою про виплату їй заборгованості по орендній платі. Свідок [PERSON] надала аналогічні з [PERSON] пояснення. Вказані показання свідків також підтверджують не виконання відповідачем в повному обсязі своїх зобовязань перед позивачем. При цьому за умовами договору оренди обовязок щодо своєчасної сплати орендної плати покладено саме на відповідача. Заява відповідача щодо застосування строків позовної давності є безпідставною, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності становить 3 роки. Відповідно до п. 4.3. договору оренди, орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року оренди. Позовна заява надійшла до суду 22.12.2016 року, в позові позивач просить стягнути заборгованість з орендної плати за 2013, 2014, 2015, 2016 року, тобто в межах загального строку позовної давності. Приписи ст.\~625 ЦК України, про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. За змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6\~червня\~2012\~р. у справі №\~6-49цс12, від 24\~жовтня\~2011\~р. у справі №\~6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст.\~625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17\~жовтня\~2011\~р. у справі 6-42цс11). Таким чином у звязку з несвоєчасним виконання грошових зобовязань відповідач має сплатити: по заборгованості за 2013 рік 3% річних за три роки в сумі 302,05 грн. (3356,14 х 3%х 3 роки = 302,05); по заборгованості за 2014 рік 3% річних за два роки в сумі 201,37 грн. (3356,14 х 3%х 2 роки = 201,37); по заборгованості за 2015 рік 3% річних за один рік в сумі 158,93 грн. (5297,70х 3%х 1 рік = 158,93). А також по заборгованості за 2013 рік знецінення боргу в звязку з інфляцією (індекс інфляції за 2014 рік становить 124,9%, за 2015 рік - 143,3%, за 2016 рік -112,4%) складає 3395,59 грн. (3356,14 х(124,9% х 143,3% х 112,4%) - 3356,14= 3395,59); по заборгованості за 2014 рік знецінення боргу в звязку з інфляцією (індекс інфляції за 2015 рік становить 143,3%, за 2016 рік 112,4%) складає 2049,57 грн. (3356,14 х(143,3% х 112,4%) -3356,14= 2049,57); по заборгованості за 2015 рік знецінення боргу в звязку з інфляцією (індекс інфляції за 2016 рік 112,4%) становить 656,92 грн. (5297,70 х112,4%) -5297,70= 656,92). Всього за 2013-2016 роки заборгованість складає 19057,88 грн. Безпідставними є доводи відповідача про те, що заява позивача про збільшення позовних вимог змінює предмет чи підставу позову. Вказана заява позивача повязана з основними зобовязаннями відповідача за договором оренди землі на не змінює предмет позову чи його підстави. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню документально підтверджений розмір судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved