Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь половину фактично понесених додаткових витрат на навчання [PERSON] у розмірі 9950,00 гривень, а також судові витрати у розмірі 2000,00 гривень. Позов обґрунтований наступними обставинами. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 20.04.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів доходу [PERSON] щомісячно, починаючи з 15.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивач зазначає, що згідно Договору про надання освітніх послуг №035-1-018-1к, укладеного між нею та ректором Міжнародного гуманітарного університету 07.09.2020 року, [PERSON] буде отримувати освітні послуги на денній формі навчання на платній основі, запланований термін закінчення навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» - 30.06.2024 року, вартість першого курсу навчання [PERSON] становить 19900,00 гривень. Враховуючи те, що позивач самостійно сплатила вартість першого курсу навчання сина, остання вважає за необхідне стягнути з відповідача половину фактично понесених додаткових витрат на навчання в розмірі 9950,00 гривень. 09.11.2020 року відповідачем було надано відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що навчання сина з метою здобуття професійної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Крім того зазначив, що на теперішній час, через свій матеріальний стан не має можливості сплачувати кошти на навчання сина у приватному навчальному закладі. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач про дату, час та місце судового засідання повідомлялась відповідно до ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв та клопотань не подавала. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв та клопотань не подавав, у відзиві на позовну заяву міститься клопотання відповідача про розгляд справи у його відсутність. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із обов`язком батьків утримувати дитину, а тому регулюються Главою 15 СК України. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.11.2003 року, актовий запис № 523 (а.с. 8). Встановлено, що [PERSON] проживає з матір`ю - позивачем по справі. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 20.04.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів доходу [PERSON] щомісячно, починаючи з 15.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Враховуючи обов`язок [PERSON] по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , відповідно до рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 20.04.2016 року, відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на сина до досягнення ним повноліття, незважаючи на його матеріальне становище. Згідно Договору про надання освітніх послуг №035-1-018-1к, укладеного між [PERSON] та ректором Міжнародного гуманітарного університету від 07.09.2020 року, [PERSON] буде отримувати освітні послуги на денній формі навчання на платній основі, запланований термін закінчення навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» - 30.06.2024 року, вартість першого курсу навчання [PERSON] становить 19900,00 гривень (а.с. 12-13). З матеріалів справи встановлено, що оплату вартості першого курсу навчання [PERSON] в Міжнародному гуманітарному університеті у розмірі 19900,00 гривень, здійснила [PERSON] , що підтверджується копією квитанції № ПН2520 від 19.08.2020 року (а.с. 11). Щодо доводів відповідача стосовно того, що позивачем було обрано приватний, а не державний навчальний заклад для здобуття професійної освіти сином, а також те, що з ним не було узгоджено питання щодо вибору навчального закладу, суд зазначає, наступне. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідачем не надано жодного доказу того, що позивач перешкоджала відповідачу та/або якимось чином обмежувала обсяг його прав щодо участі у вихованні сина, та зокрема вибору та погодження навчального закладу для здобуття професійної освіти. Тому доводи позивача про неузгодженість з ним питання щодо вибору навчального закладу сина безпідставні. На думку суду, навчання [PERSON] у приватному навчальному закладі ніяким чином не спростовує доводів відповідача про те, що навчання сина саме в державному навчальному закладі не несло б за собою витрат на оплату навчання, адже форма вищого навчального закладу не спростовує наявність разом з бюджетною формою навчання контрактної (платної), та гарантій навчання сина саме на бюджетній формі навчання з повним державним забезпеченням (отримання стипендії тощо). Щодо доводів відповідача, стосовно недоцільності застосування положень ст. 185 СК України до вказаних правовідносин суд зазначає, що оскільки син сторін є неповнолітнім, що позбавляє позивача можливості звернутися до суду в порядку ст. 199 СК України, враховуючи принцип справедливості та рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини, з урахуванням обставин справи, у даній справі підлягають застосуванню положення ст. 185 СК України. Тому додаткові витрати на утримання [PERSON] становлять 19900,00 гривень, тобто за перший рік навчання в Міжнародному гуманітарному університеті. Таким чином, враховуючи викладене, наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, та з відповідача належить стягнути Ѕ загальної суми додаткових витрат на утримання неповнолітнього [PERSON] , що складає 9950,00 гривень. Разом з цим, в матеріалах справи наявна довідка про доходи відповідача № 17 від 09.10.2020 року, з якої вбачається, що відповідач працює в ТОВ «Алькарім-Буд» з 26.09.2017 року по 21.09.2020 року, та його дохід за вказаний період за винятком аліментів становить 154269,33 гривень. Суд погоджується з доводами відповідача про те, що оплата додаткових витрат навчання сина у вищому навчальному закладі, окрім сплати аліментів, нестиме для нього матеріальне навантаження, тому суд, враховуючи п. 2, ч. 2 ст. 185 СК України вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення суду, яким встановити періодичне стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 9950,00 гривень строком на 10 місяців. Та зобов`язати відповідача щомісячно з моменту звернення до суду позивача, тобто з 28.08.2020 року до 28.06.2021 року сплачувати на користь позивача по 995,00 гривень. За ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В силу положень Закону України «Про судовий збір» №3674-17 від 08.07.2011 року, судовий збір у справі складає - 840,80 гривень (0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу). Відповідно до п. 3, ч. 1, ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення аліментів та оплату додаткових витрат на дитину. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи процент задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 840,80 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Встановлено, що позивач та адвокат Чорнуцький В.П. уклали договір про надання правової допомоги № 1/8 від 19 серпня 2020 року. Відповідно до п. 3.1 вказаного Договору розмір гонорару за надану правову допомогу складає 2000,00 гривень. На виконання п. 3.1 Договору про надання правової допомоги позивач сплатила своєму представнику грошові кошти у вказаному розмірі, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних послуг та відповідною квитанцією. Доводи відповідача про те, що обсяг наданих адвокатом послуг не відповідає критерію реальності таких витрат, як підставу для зменшення їх розміру є обґрунтованими, адже не підтверджені належними та допустимими доказами. Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеним здійснення оплати позивачем за професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 гривень, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved