Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 квітня 2009 року вона домовилась з [PERSON] про купівлю житлового будинку, що розташований по вул. 50 років Жовтня, 13, в с. Миколаївка, Генічеського району, Херсонської області, який належить [PERSON] на праві приватної власності, за чотирнадцять тисяч гривень. В той же день, 14 квітня 2009 року, вона передала [PERSON] сім тисяч гривень задатку за будинок, на підтвердження передачі грошових коштів вони написали взаємну розписку, решту коштів вона повинна була передати [PERSON] при оформленні договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі. 22 жовтня 2009 року вона передала [PERSON] решту вартості купленого будинку ще сім тисяч гривень, але [PERSON] сказала, що в даний час вона не може поїхати з нею до нотаріуса, так як їй потрібно їхати до м. Джанкой по сімейним обставинам, та написала розписку про те, що вона - [PERSON] одержала від неї - [PERSON] грошові кошти за будинок і передала його [PERSON] на праві власності, також в цей день [PERSON] передала їй документи на будинок. Крім того, [PERSON] повідомила, що як тільки вона вирішить свої сімейні проблеми, то приїде і вони офіційно оформлять договір купівлі-продажу у нотаріуса. Протягом 2010-2011 років вона телефонувала [PERSON], остання постійно обіцяла прибути і оформити договір купівлі-продажу, але їй весь час щось заважало приїхати. При цьому [PERSON] її заспокоювала, казала щоб вона не турбувалась, адже фактично вона будинок їй передала з документами на нього і вона в ньому проживає, а тому оформити договір купівлі-продажу нотаріально можливо в будь який час. У 2012 році [PERSON] зателефонувала їй і повідомила, що в неї тяжко захворіла мати і вона в даний час знаходиться в Донецькій області, тому вона чекала коли [PERSON] приїде або зателефонує. Сумніву, щодо того, що даний договір буде рано чи пізно буде оформлено нотаріально в неї не було. Крім того, [PERSON] жодного разу не відмовлялась від офіційного оформлення договору у нотаріуса, тому у неї не було на той час і законних підстав звернутись до суду з даним позовом. У 2013 році [PERSON] їй зателефонувала і повідомила, що потрапила в автомобільну аварію і в даний час лікується в м. Сімферополі, і як тільки одужає, то одразу їй зателефонує і приїде для оформлення договору купівлі-продажу будинку у нотаріуса. Вона чекала на [PERSON] до кінця 2013 року, а потім сама зателефонувала їй. Під час їхньої розмови [PERSON] повідомила, що ще хворіє, так як їй зроблено декілька операцій і пообіцяла приїхати влітку 2014 року. Влітку 2014 року [PERSON] також не приїхала. Восени 2014 року вона декілька разів телефонувала [PERSON], але остання на її дзвінки не відповідала. Вона попросила свого племінника, щоб він поїхав до м. Джанкой по місцю проживання [PERSON], але власниця квартири, де [PERSON] проживала, повідомила, що квартирантка [PERSON] ще в 2013 році після автомобільної аварії від неї виїхала і де [PERSON] проживає на даний час їй не відомо. В звязку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом свого права та просить суд поновити їй строк звернення до суду з позовом, оскільки його вона пропустила з поважних причин, так як [PERSON] постійно обіцяла їй, що приїде і вони нотаріально посвідчать договір, жодного разу від посвідчення договору не відмовлялась, в звязку з чим вона на неї чекала та сподівалась на її порядність, також просить визнати договір купівлі-продажу будинку, що розташований по вул. 50 років Жовтня, 13, в с. Миколаївка, Генічеського району, Херсонської області, дійсним. Адвокат [PERSON] та представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять поновити [PERSON] строк звернення до суду з вказаним позовом, оскільки він пропущений з поважних причин та визнати договір купівлі-продажу будинку, що розташований по вул. 50 років Жовтня, 13, в с. Миколаївка, Генічеського району, укладений в письмовій формі 22.10.2009 року між [PERSON] та [PERSON] дійсним. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не прибула, про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином, судові виклики направлені за місцем реєстрації відповідачки, відповідно до п.п.3,4 ч. 5 ст..74 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відповідачка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи та на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів та зі згоди представників позивачки постановити заочне рішення. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечив, пояснив, що договір купівлі-продажу будинку підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, а тому положення ст.. 220 ЦК України не можуть бути застосовані, просить в задоволенні позова відмовити. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу серії ВСК №189337 від 07.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу [PERSON] р№2297, [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок, який розташований за адресою Херсонська область, Генічеський район, с. Миколаївка, вул. 50 років Жовтня,13. Даний правочин зареєстровано в установленому законодавством порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №1835204, виданим приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу [PERSON] 07.12.2005 року. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9528500, виданого Генічеським ДБТІ 10.01.2006 року, [PERSON], згідно договору купівлі-продажу ВСК №189337 від 07.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу [PERSON] р.№2297, на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою вул. 50 років Жовтня, 13, в с. Миколаївка, Генічеського району, Херсонської області. 14.09.2009 року, відповідно до усного договору купівлі будинку, що розташований по вул. 50 років Жовтня, 13, в с. Миколаївка, Генічеського району, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 7 тисяч гривень, в якості завдатку за будинок від основної суми в розмірі 14 тисяч гривень, на підтвердження чого вони вчинили взаємну розписку від 14.04.2009 року (а.с.4). Згідно розписки, виданої 22.10.2009 року, [PERSON], в рахунок погашення всієї суми за будинок, яка складає 14 тисяч гривень, отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 7 000 грн. (а.с.3). Згідно постанови державного виконавця ВДВС Генічеського РУЮ [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.03.2014 року, в рамках виконавчого провадження №41265050 на житловий будинок, що розташований по вул. 50 років Жовтня, 13, в с. Миколаївка, Генічеського району, який належить боржнику [PERSON], накладено арешт та заборонено його відчуження. Відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Генічеського РУЮ [PERSON] про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2014 року, виконавчий документ виконавчий лист №653/2761/13-ц від 12.12.2013 року у виконавчому провадженні №41265050 повернуто стягувачу [PERSON], в звязку з тим, що ним не здійснено авансування витрат, щодо розшуку боржника в провадженні [PERSON], одночасно припинено чинність арешту майна [PERSON] та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Згідно довідки виконавчого комітету Чонгарської сільської ради Генічеського району №22 від 12.01.2015 року, житловий будинок, що розташований за адресою вул. 50 років Жовтня, 13, в с. Миколаївка, Генічеського району, власником якого є [PERSON], продано 14.04.2009 року [PERSON] без нотаріального оформлення. На даний час в вказаному будинку проживає невістка [PERSON] [PERSON], [INFO]. Згідно положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 209 ч.1 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Частиною 1 ст.210 ЦК України, передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, у разі, якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, установлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації, з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В той же час, позивач просить визнати спірний правочин дійсним на підставі положень ст.. 220 ЦК України. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів, відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України, пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Враховуючи наведене, та ту обставину, що позивач просить визнати спірний правочин дійсним на підставі положень ст. 220 ЦК України, також з врахуванням положень діючого цивільного законодавства України та розяснень п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року, суд приходить до висновку, що вимоги позова є безпідставними, оскільки норма ч.2 ст. 220 ЦК України не може бути застосована до правочину, який в даному випадку підлягає як нотаріальному посвідченню так і державній реєстрації, такий правочин є неукладеним та не створив будь-яких прав та обовязків для сторін.

Outcome: dismissed