Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 4 в с. Зіньків по вул. Молодіжній Віньковецького району Хмельницької області, в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], який помер 20 листопада 2016 року. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 20 листопада 2016 року в. с. Зіньків Віньковецького району Хмельницької області помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина. Шлюбні відносини з чоловіком підтверджуються свідоцтвом про одруження серії 1-АВ № 438146 від 14.07.1969 року. У спадкову масу входить житловий будинок № 4 з погосподарськими будівлями в с. Зіньків по вул. Молодіжній Віньковецького району Хмельницької області. Позивач, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на будинок, яким є свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг про реєстрацію права власності бажає оформити право власності на спадкове майно, так як чоловік розпочав, але не завершив процедуру узаконення вказаного домоволодіння. На момент смерті спадкодавця вона постійно з ним проживала за вище зазначеною адресою у вказаному будинку. У судове засідання 27.12.2018 року сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. Представник позивача кукурудза Ю.М. подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглянути за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, сільський голова [PERSON] також надав до суду письмову заяву, у якій не заперечував проти позовних вимог [PERSON] За відсутності сторін справа 27.12.2018 року розглянута згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відсутності сторін, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20 листопада 2016 року в с. Зіньків Віньковецького району помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії 1-БВ № 287094, актовий запис № 29), який постійно проживав з позивачкою та був зареєстрований [INFO], що підтверджено довідками [PERSON] сільської ради № 302 та № 304 виданими в травні 2018 року. Відповідно до приписів ст. 1268 ЦК України [PERSON]Я прийняла спадщину як особа, яка постійно проживала зі спадкодавцем, тому звернулась із заявою до нотаріуса. З постанови приватного нотаріуса Віньковецького районного нотаріального округу Хмельницької області від 15.05.2018 року за № 55/02-31 слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок. Наведені обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи, та зокрема: свідоцтвом про смерть спадкодавця серії 1-БВ № 287094, актовий запис № 29, який помер в с. Зіньків; довідками [PERSON] сільської ради № 302 та № 304 виданими в травні 2018 року, із змісту яких слідує, що [PERSON] постійно проживала [INFO] зі спадкодавцем [PERSON], який помер 20 листопада 2016 року; випискою з погосподарських книг за 1991-1995 роки, в яких головою двору вказано [PERSON], [INFO]. Згідно витягу з погосподарської книги за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005 роки [PERSON] сільської ради [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані на цьому погосподарському номері. Тобто на момент прийняття ЗУ «Про власність», у звязку з розподілом колгоспного двору, вказані особи згідно ст. 125 ЦК УРСР набули право приватної власності на зазначене домоволодіння № 4. Згідно довідки № 1-860 Віньковецького малого районного комунального підприємства «Інвентарбюро», вартість домоволодіння № 4 по вул. Молодіжній в с. Зіньків становить 55427,00 гривень. Воно складається із: житлового будинку А-1, літньої кухні сараю Б. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено судом, позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON], і після смерті спадкодавця прийняла спадщину відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України як особа яка проживала постійно зі спадкодавцем, що підтверджено довідкою сільської ради №309 від 10.05.2018 року). У звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Віньковецької нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння. При вирішенні спору суд бере до уваги, що згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оцінивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що [PERSON] та [PERSON] як члени колишнього колгоспного двору на момент його розподілу, відповідно до ст. 125 ЦК УРСР, набули рівних прав на спірне домоволодіння (розподіл колгоспного двору), а з прийняттям в 1991 році ЗУ «Про власність» - отримали рівні частки у приватну власність домоволодіння, тому дружина після смерті в 2016 році успадкувала частку чоловіка, оскільки їй належала вже половина спадкового домоволодіння. На 1991 рік спадкодавець набув прав власника на половину спірного будинку, але не оформив майно юридично на своє імя, у звязку з чим виник спір, тому його вирішення можливе лише в судовому порядку. Визнання права власності за позивачем на спадковий житловий будинок не оспорюється відповідачем, не порушує прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно.

Outcome: approved