Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Черкаської міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, який ухвалою суду від 22.03.2018 залишено без розгляду на підставі ст. 257 ЦПК України. Третя особа [PERSON], скориставшись своїм правом, заявив самостійні вимоги щодо предмету спору, а саме, звернувся до суду з позовом до [PERSON], Черкаської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31.10.2012, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді кооперативної квартири [ADDRESS], пайовий внесок за яку був виплачений померлим за життя, що підтверджується довідкою Черкаського ЖБК «Зв'язківець» №27 від 18.07.2013. На день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою - [ADDRESS]. Померлий [PERSON] заповіту не залишив. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР позивач, як рідний син померлого є спадкоємцем першої черги і має право на оформлення спадщини. До Другої Черкаської нотаріальної контори після смерті батька [PERSON] звернулися неповнолітня [PERSON] в інтересах якої діяла [PERSON], [PERSON] та матір померлого. Окрім, осіб, які юридично звернулися із заявами про прийняття спадщини, позивач [PERSON] фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. В підтвердження надається довідка Черкаського ЖБК №47 «Зв'язківець» №50 від 02.112015, з якої вбачається, що кв. [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], який помер у 1997 році. Заборгованості за комунальні послуги по зазначеній квартирі немає. Квартирою опікується син померлого [PERSON]. Тобто спадкоємців на спадщину померлого виступало 5 осіб, кожному по 1/5 частині, в тому числі [PERSON], який вступив в управління та володіння спадковим майном належить 1/5 в спадковому майні. Спадкоємці померлого [PERSON], а саме [PERSON] (після вступу в шлюб змінила прізвище на [PERSON]) померла [INFO], після її смерті спадщину прийняв [PERSON], подавши заяву до Черкаської районної ДНК, де була заведена спадкова справа. [PERSON] після смерті [PERSON] відмовилась від спадщини чоловіка на користь [PERSON] і її частка становила 2/5 частин. Фактично єдиним спадкоємцем, окрім померлих являється [PERSON]. У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з проханням переоформити спадкові права після смерті батька [PERSON]. Але нотаріусом в усному порядку йому було відмовлено в переоформленні спадкових прав. Причиною відмови стало те, що в установлений законом 6-ти місячний термін він не подав відповідну заяву про прийняття спадщини і відповідно не заявив про себе, як спадкоємець. Хоча станом на 1997 рік згідно вимог Цивільного кодексу УРСР та Інструкції про вчинення нотаріальних дій він вступив в управління і володіння спадковим майном батька [PERSON], а саме після смерті батька взяв майно батька, а саме квартиру під свою опіку та утримання і більш як 20 років утримує квартиру матеріально, користується нею, оплачує всі комунальні платежі та збори. Факт вступу в управління та володіння спадковим майном підтверджується довідками ЖБК №47 «Зв'язківець» №№ 4, 5, 6 від 01.02.2017. Оформити право власності на квартиру [ADDRESS] в нотаріальному порядку [PERSON] не може, в силу того, що померлий [PERSON], будучи членом ЖБК виплатив пайовий внесок за квартиру 30.05.1985 в сумі 4900.00 рублів, однак оформити право власності за життя не встиг. В підтвердження надається довідка ЖБК №47 «Зв'язківець» №27 від 12.07.2013. З довідки КП «ЧООБТІ» від 31.10.2012 вбачаться, що по обліку БТІ в м.Черкаси будинка (домоволодіння, квартири), належної на праві приватної власності за гр. [PERSON], 1942 р.н., не зареєстровано. На даний час у позивача є наявний технічний паспорт на квартиру, з якого вбачається, що лише у 2016 році була проведена технічна інвентаризація, однак на запит адвоката було повідомлено, що документу, який посвідчував право власності за померлим [PERSON] в КП «ЧООБТІ» немає. Адже після виплати пайового внеску [PERSON] повинен був зареєструвати право власності та отримати реєстраційне посвідчення, оскільки квартира залишається кооперативною і єдиним документом було саме реєстраційне посвідчення. Також підлягає заявленню в позові вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 2/5 частин після смерті [PERSON], померлої [INFO], оскільки після смерті батька [PERSON], спадщину вона прийняла, але юридично не оформила. До складу спадкового майна померлої [PERSON] входить також 2/5 частин квартири [ADDRESS] на яку має право позивач та яку вимагає [PERSON]. На підставі роз»яснення №232/02-14 від 01.02.2017 наданого державним нотаріусом Черкаської районної ДНК вбачається, що позивач дійсно являється спадкоємцем, хто звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, відповідно до якої заведена спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Разом з тим з наданих документів нотаріусу не вдалося встановити повний склад спадкового майна через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, а їх ненадання позбавляє можливості нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку з цим у нотаріуса немає правових підстав для видачі свідоцтв про право на спадщину та роз'яснено право на звернення до суду за вирішенням питання спадкування. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Враховуючи зазначені обставини, [PERSON] вимушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування з метою захисту його права на спадщину батька [PERSON], померлого [INFO] року та рідної сестри [PERSON], померлої [INFO], яка не визнається з невідомих причин позивачем за первісним позовом. Ухвалою суду від 11.01.2017 відкрито провадження по справі. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про причини неявки суд не повідомила, була належним чином повідомлена про день і час розгляду справи. Представник відповідача Черкаської міської ради в судове засідання не з»явився, надав клопотання про розгляд справи буз їх участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції 31.10.2012), який є батьком третьої особи, що заявила самостійні вимоги,- [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Мошенським ЗАГСом Черкаського району Черкаської області 08.12.1970). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого райбюро ЗАГС м. Чигирин Черкаської області, [PERSON] є донькою померлого [PERSON] і, відповідно, рідною сестрою [PERSON]. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 11.08.2010, [PERSON] та [PERSON] 10.01.1987 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 58, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу від 12.08.2010, [PERSON] та [PERSON] 23.11.1991 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Кегичівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 89, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. [INFO] після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді кооперативної квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] до Другої Черкаської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися неповнолітня [PERSON] в інтересах якої діяла [PERSON] (заява №80 від 23.01.1997), [PERSON], яка відмовилася від належної їй частини спадкового майна на користь [PERSON] (заява № 79 від 23.01.1997), [PERSON] (заява № 81 від 23.01.1997), матір померлого [PERSON] (заява № 191 від 18.02.1997) і, відповідно, заведена спадкова справа № 54/97. Згідно довідки № 27 від 18.07.2013 виданої Черкаським Житлово-будівельним кооперативом № 47 «Зв»язківець» власником квартири [ADDRESS] являється [PERSON], також зазначено, що станом на 30.05.1985 сума паю 4900,00 руб виплачена повністю. Відповідно до довідки № 50 від 02.11.2015 виданої Черкаським Житлово-будівельним кооперативом № 47 «Зв»язківець», квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], який помер в 1997 році; заборгованості за комунальні послуги в квартирі немає; квартирою опікується син померлого [PERSON]. Згідно довідки № 4 від 01.02.1017 виданої Черкаським Житлово-будівельним кооперативом № 47 «Зв»язківець», [PERSON] з березня 1997 року вносив до каси ЖБК № 47 оплату за комунальні платежі, які зараховувались згідно особового рахунку. Також зазначено, що протягом 20 років квартира [ADDRESS] оплачувалась за кошти [PERSON]. Даних про інших осіб, які б утримували житло немає. Заборгованості по сплаті комунальних платежів станом на 01.02.2017 згідно даних ЖБК немає. Відповідно до даних довідки № 5 від 01.02.1017 виданої Черкаським Житлово-будівельним кооперативом № 47 «Зв»язківець» вбачається, що [PERSON] фактично проживав без реєстрації у квартирі [ADDRESS] з 1997 року по 2000 рік включно, утримував квартиру особисто та оплачував платежі, в тому числі комунальні платежі з дня смерті [PERSON] померлого [INFO]. З 2006 року в квартирі постійно проживали без реєстрації [PERSON] та його дружина [PERSON]. Даними довідки № 6 від 01.02.1017 виданої Черкаським Житлово-будівельним кооперативом № 47 «Зв»язківець» підтверджується, що [PERSON] на день смерті [INFO] проживав та був зареєстрований у квартирі [ADDRESS]. На день смерті, окрім нього, ніхто в квартирі не був зареєстрований та не проживав. Після смерті власника [PERSON] зазначену квартиру утримували рідний син померлого [PERSON] та донька [PERSON]. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Виконавчим комітетом Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області 10.09.2016), [PERSON] звернувся до Черкаської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, і, згідно інформації з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.10.2015, 06.02.2015 Черкаською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 75/2015. 28.09.2016 [PERSON] звернувся до Другої черкаської державної нотаріальної контори з заявою щодо не вчинення будь-яких дій стосовно майна померлого [INFO] [PERSON], на яку 29.09.2016 за вих. № 1943/02-14 за підписом державного нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. на адресу [PERSON] направлено відповідь про те, що нотаріус не має права зупинити провадження по спадковій справі та не видавати свідоцтв про право на спадщину, оскільки немає обґрунтованої заяви заінтересованої особи, яка звернулась до суду та отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи. Також, [PERSON] звернувся до Черкаської районної державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, та Роз»ясненням в.о. завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Зайцевої О.А. за вих. № 232/0214 від 01.02.2017, йому відмовлено у отриманні свідоцтва про право на спадщину, в тому числі на 2/5 частин квартири [ADDRESS], належні [PERSON], померлому [INFO], які [PERSON] фактично прийняла, а юридично не оформила своїх спадкових прав. Згідно даних Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], вбачається, що технічна інвентаризація була проведена лише в 2016 році. Згідно ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Оскільки правовідносини щодо визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на спадщину у вигляді 1/5 частини квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON] померлого [INFO],виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, то необхідно застосовувати законодавство, яке діяло на час виникнення цих правовідносин, тобто Цивільний кодекс УРСР від 1963 року. Відповідно до ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.549 ЦК (редакція 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальний дій 1994 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON], [PERSON] фактично вступив в управління спадковим майном,- квартирою [ADDRESS] та більше 20 років утримує її, сплачує комунальні платежі та користується нею. Відповідно до ст. 1271 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Частинами 1, 2 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Положеннями ст. 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи до другої черги спадкоємців після померлої [PERSON] відноситься її рідний брат [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦПК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст. 1297 ЦК України обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, а саме, згідно ч.1 цієї статті спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст.ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Враховуючи наведені вище обставини, а також приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] у встановленому законом порядку звернувся з заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права та набути право власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання права власності, підлягають задоволенню.

Outcome: approved