Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2011 року по 15.09.2013 року. Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Відповідач життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні, про стан його здоров'я не піклується, матеріально не забезпечує та не займається розвитком дитини. З врахуванням вказаних обставин позивачка просить позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про що свідчать матеріали справи. Представник Служби у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надавши суду листа про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи покладається на думку суду. З письмової згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення по справі на підставі ст. 224 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2011 року по 15.09.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, з ним не проживає, не спілкується, матеріальної допомоги не надає та не цікавиться його станом здоров'я та вихованням. Відповідно до довідки Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 587 від 05.02.2016 року [PERSON], 17.01.2012 року проживає разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що позивачкою у справі створені належні умови для проживання, виховання і всестороннього розвитку сина, відповідач [PERSON] у вихованні сина участі не приймає, тому позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина відповідає інтересам дитини та є доцільним. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, з нею не проживає, не спілкується, матеріальної допомоги не надає.

Outcome: approved