Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що являється власником спірної квартири з 09.11.2020 р. Відповідач є дружиною сина позивача, право власності на спірну квартиру якого, на даний час, припинено. Крім цього, вказала, що 17.11.2020 року її син [PERSON] подав до суду позов про розірвання шлюбу із відповідачкою [PERSON] , після чого остання забрала усі свої особисті речі та виїхала із даної квартири. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.01.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Однак, конверти, які були скеровані відповідачу, повернуто за закінченням встановленого строку зберігання. У зв`язку із наведеним на веб-сторінці Залізничного районного суду м. Львова у мережі Інтернет на офіційному веб-порталі судової влади України було розміщено оголошення, яким суд повідомив відповідача про те, що у провадженні суду перебуває дана справа та роз`яснено зміст ст. 178, 193 ЦПК України. Відповідач не подала суду відзив на позовну заяву, поважних причин такого не повідомила. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] , що стверджується копією договору дарування квартири від 09.11.2020 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2020 р. /а.с.8, 9/. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 21.03.2020 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] /а.с.12/. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї, виданої ОСББ «Кульпарківська 156А» у квартирі [ADDRESS] станом 04.11.2020 року зареєстровані [PERSON] та його дружина [PERSON] /а.с.11/. Згідно інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.23/. Власник згідно ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). За змістом статті 383 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини. Згідно ч. 2, 4 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника квартири та членів його сім`ї користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності. Із припиненням права власності особи втрачається й право власника та членів його сім`ї користування жилим приміщенням. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Із аналізу наявних матеріалів справи слідує, що відповідач є членом сім`ї [PERSON] , право власності якого на квартиру [ADDRESS] припинено 09.11.2020 року, а відтак, право відповідача користування вказаною квартирою є похідним від права власності її чоловіка на дану квартиру, а тому відповідача, слід визнати такою, що втратила право користування спірним житлом. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, а також із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.08.2018 року у справі № 595/1271/16-ц. Разом з тим, згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відтак, правовідносини щодо зняття фізичної особи з реєстрації місця проживання мають адміністративний характер і існують лише між особою та відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення. Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно долучених до матеріалів справи договору №729 про надання правової допомоги від 02.12.2020 року, акта виконаних робіт та квитанцій про сплату коштів від 03.12.2020 року позивач [PERSON] уклала з адвокатом Мициком О.В. договір про надання правової допомоги та здійснила оплату у розмірі 5000,00 грн. / а.с.17, 18, 19/. Відтак, із відповідача на користь позивача, на підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути 5000,00 гривень витрат на правову допомогу та 840 грн. 80 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору при поданні позову до суду.

Outcome: partial