Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про встановлення факту батьківства відносно її сина [PERSON], який народився [INFO] року у місті Красний Лиман Донецької області; стягнення з [PERSON], на її користь, аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, до моменту досягнення неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO], трьох років; стягнення з [PERSON], на користь позивача, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до моменту досягнення [PERSON], [INFO], повноліття; стягнення з відповідача на її користь всіх понесених нею судових витрат. В обґрунтування позову зазначила, що з початку червня 2013 року вона проживала однією сім'єю, без реєстрації шлюбу з [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. У період спільного проживання, у них з відповідачем, [INFO] року народилась дитина [PERSON], народження якого 03 лютого 2015 року позивач зареєструвала у виконавчому комітеті Соледарської міської ради Артемівська Донецької області. Так як шлюб між сторонами не був зареєстрований, ім'я та по батькові дитини у книзі реєстрації народжень було записано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а у графі «Батько» було записано ім'я та по батькові відповідача «[PERSON]», а прізвище вказано позивача «[PERSON]», за її вказівкою. З моменту фактичного проживання з літа 2013 року сторони вели спільне господарство, відповідач надавав посильну матеріальну допомогу, вони разом ходили в медичні установи, [PERSON] дбав про здоров'я позивача, а коли народилась дитина, визнав себе батьком її дитини, постійно надавав їй матеріальну допомогу на її утримання, говорив оточуючим, родичам та знайомим про народження в нього сина, обіцяв подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе його батьком, однак з незрозумілих їй причин, в останніх числах березня 2015 року, у зв'язку із труднощами, пов'язаними з вихованням сина, припинив з позивачем сімейні відносини і переїхав до своїх батьків у с. Роздолівка Артемівського району Донецької області. На прохання позивача зареєструвати сина на своє прізвище, в добровільному порядку, у виконавчому комітеті Соледарської міської ради міста Артемівська Донецької області, відповідач відповів категоричною відмовою, тому позивач змушена була звернутись до суду, щоб батьківство було встановлено в судовому порядку. Крім того, відповідач не надає позивачу ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, тому вона змушена утримувати сина самостійно. Вона не отримує від [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на своє утримання та на утримання дитини, і в добровільному порядку надавати її він не збирається, хоча має матеріальну можливість надавати позивачу допомогу, так як він перебуває на посаді: складача поїздів 5-го розряду станції Сіль (підпорядкована ст. Красний Лиман) державного підприємства «Донецька залізниця». Його середньомісячна заробітна плата становить грошову суму, не менш 4000 (чотири тисячі) гривень. [PERSON], з урахуванням його доходів, має можливість виплачувати їй аліменти, на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно. Оскільки позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, це надає їй право в силу ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України на утримання від [PERSON] матеріальної допомоги до досягнення дитиною трьох років. Відповідач має можливість і, в силу Закону, зобов'язаний надавати також і позивачу (крім дитини) матеріальну допомогу, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, до моменту досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років. [PERSON] аліменти на утримання інших дітей не виплачує, на утриманні непрацездатних батьків не має. Будь-яких доходів, що дозволяють їй обходитись без аліментів, у неї немає. Отримання аліментів їй необхідно для утримання малолітньої дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, зазначивши, що в період її спільного проживання з відповідачем у них [INFO] року народився син [PERSON], проте відповідач відмовляється визнати себе його батьком у добровільному порядку та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Про близькі стосунки позивача з відповідачем було відомо її рідним, співробітникам з їх місця роботи. Відповідач [PERSON] позовні вимоги щодо встановлення факту батьківства відносно [PERSON], [INFO], визнав, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини та позивача до досягнення дитиною трирічного віку просив задовольнити з дати проведення генетичної експертизи, а не здати звернення до суду з позовом, в частині стягнення з нього на користь позивача судових витрат заперечував повністю. Також відповідач пояснив, що у нього на утриманні знаходяться доньки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З позивачем у нього дійсно були близькі стосунки, але він мав сумніви щодо батьківства її дитини. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю позивача, про те, що [PERSON] перебуває у близьких стосунках з [PERSON] їй стало відомо, коли [PERSON] завагітніла. Також з особистої розмови з відповідачем їй відомо, що він не заперечував, що є можливим батьком дитини, та після народження дитини планував надавати матеріальну допомогу, але потім перестав спілкуватись з позивачем та сином. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона працює разом з позивачем та відповідачем, їй відомо, що у 2013 році позивач з відповідачем перебувала у близьких відносинах. Крім того, їй відомо, що [PERSON] надавав позивачу матеріальну допомогу. Також, у 2013 році [PERSON] не заперечував, що має близькі стосунки з [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2002 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем та проживає з ним однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], також за вказаною адресою проживають їх спільні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Крім того, пояснила, що у 2013 році [PERSON] постійно проживав разом із нею. Проте, вона не виключає можливості, що відповідач мав змогу мати стосунки з позивачем, оскільки вони певний час у 2013 році не проживали разом з [PERSON] Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до статей 11 і 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що ці дані встановлюються в тому числі і на підставі пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів, висновків експертів. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання. Внаслідок тривалих стосунків позивача з відповідачем, [INFO] року у них народився син [PERSON]. У свідоцтві про народження дитини [PERSON], виданого виконавчим комітетом Соледарської міської ради м. Артемівськ Донецької області 03 лютого 2015 року (а.с. 7), батьком зазначений [PERSON], відомості про якого, згідно довідки керівника державного органу реєстрації актів цивільного стану (а.с. 8), записані за заявою матері згідно з частиною 1 статті 135 Сімейного кодексу України. З показань допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що між позивачем та відповідачем були тривалі близькі стосунки, в результаті яких у них народився син [PERSON], [INFO], проте відповідач відмовився подати до органів ДРАЦС заяву про реєстрацію батьківства, хоча спочатку погоджувався з тим, що є батьком дитини, підтримуючи деякий час після народження сина певні стосунки з позивачем. Згідно висновку № 22 молекулярно-генетичної експертизи від 06 квітня 2017 року, відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів не виявлено алелів умовного батьківства (нематеринського) походження, які б не виявлялись у припустимого батька. Таким чином встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого громадянкою [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9998% (а.с. 215-217). Згідно ч. 1 ст. 128 Сімейного кодексу України (далі - СК України) за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття; позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, а утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Суд не приймає за основу при ухваленні даного рішення довідку від 22 листопада 2016 року, видану сільським головою Роздолівської сільської ради, та акти встановлення фактичного місця проживання відповідача від 22 листопада 2016 року, складені комісією, до складу якої входять: Роздолівський сільський голова, секретар сільської ради та депутат сільської ради, в присутності сусідів відповідача, згідно яких [PERSON] фактично проживає з 21 жовтня 1999 року разом з сім'єю, до складу якої входить дружина [PERSON] та двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за адресою[ADDRESS] відповідач з червня 2013 року по квітень 2015 року не проживав. Вказані документи суперечать іншим доказам у справі та не узгоджуються з ними. З урахуванням наведеного, суд дістається висновку, що позивачем доведено в судовому засіданні, що відповідач є батьком її дитини [PERSON], [INFO], а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України). Як було встановлено судом і таке підтверджується матеріалами справи, у сторін [INFO] року народився син [PERSON]. Дитина проживає разом з позивачем, що сторонами у справі не оспорювалося, а тому в порядку ст. 61 ЦПК України додаткового доведення не потребує і приймається судом до уваги. Відповідач є людиною працездатною, офіційно працевлаштований, отримує заробітну платню та має змогу надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини та її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, проте, у добровільному порядку відмовляється її надавати, а тому позивач доказала своє право на стягнення аліментів з відповідача. При визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та розміру аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд враховує всі обставини, передбачені ст. 182 Сімейного Кодексу України, у тому числі й стан здоров'я дитини та відповідача, їх матеріальне становище, можливість відповідача надавати допомогу своїй дитині, тому вважає, що позивач обґрунтовано ставить питання про стягнення з відповідача аліментів саме у частці від заробітку (доходу) і таке не суперечить положенням ст. 183 ч. 1 СК України. Разом з тим, позивачем, незважаючи на наявну можливість, не надано суду достовірних та достатніх доказів щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини саме у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, та стягнення аліментів на її утримання саме у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, а тому, приймаючи до уваги матеріальне забезпечення сторін, перебування на утриманні відповідача двох дітей, з якими він проживає разом, що підтверджується наданими суду довідками про склад сім'ї та копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 32, 131-132, 134-135), виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з відповідача аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; а також стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання аліментів в розмірі 1/10 частини всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Інших обставин, які б мали істотне значення у справі судом встановлено не було. Як передбачено ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються від дня пред'явлення позову в суд. Тому вимоги відповідача про стягнення аліментів з нього на користь позивача лише з дати складення висновку молекулярно-генетичної експертизи, тобто з 06 квітня 2017 року є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги при ухваленні рішення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просила стягнути з відповідача всі понесені нею судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 243,60 грн., витрати, понесені за проведення експертизи в сумі 6188,73 грн., витрати за проїзд, що складаються з витрат за автобусний квиток у сумі 306,99 грн. та за послуги таксі в сумі 70 грн., а також витрати, пов'язані з наданням правової допомоги на загальну суму 1000 грн. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 4, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правову допомогу позивач [PERSON] надала товарний чек без номера від 25 квітня 2017 року з печаткою ФОП [PERSON], в якому зазначено: позовна заява - 500 гривень, клопотання - 500 гривень (а.с. 223). Таким чином, документального підтвердження витрат на правову допомогу позивачем, в розумінні закону, надано не було, а тому, у суду не має підстав для стягнення з відповідача на користь позивача таких витрат. Крім цього, витрати, понесені позивачем на оплату послуг таксі, на підтвердження чого позивачем надано чек № 86559 від 12 лютого 2017 року на суму 70 гривень з зазначенням маршруту - «жд» (а.с. 223), не підлягають стягненню, як непідтверджені та недоведені належними доказами. Дослідивши надані суду документи, що підтверджують понесені позивачем судові витрати, суд дістається висновку про часткове задоволення цих вимог лише в частині стягнення наступних судових витрат: судовий збір у сумі 243,60 грн., який підтверджується доданою до позову квитанцією № 10728025-1 (а.с. 1); витрати, понесені за проведення експертизи в сумі 6188,73 грн., що підтверджується квитанцією від 27 березня 2017 року на вказану суму (а.с. 223); та витрати за проїзд, тобто за автобусний квиток у сумі 306,99 грн., вартість якого підтверджена чеком № 157752 (а.с. 223). З відповідача, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовом з двома вимогами немайнового характеру про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, була звільнена від сплати судового збору, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 640 гривень за кожну вимогу окремо. На підставі викладеного,

Outcome: partial