Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом у липні 2003 року та під час останнього розгляду справи у 2006 році в Малиновському районному суді м.Одеси уточнила позовні вимоги до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Затоківської селищної ради та просила суд зобов'язати виключити [PERSON] зі складу членів Садівничого товариства (далі СТ) «Взмор'є», визнати недійсним рішення Затоківської селищної ради щодо приватизації [PERSON] земельної ділянки та державного акту про право її власності на землю, визнати недійсними договори дарування та купівлі-продажу цієї земельної ділянки, рішення Затоківської селищної ради щодо реєстрації переходу права власності, визнати недійсними державні акти про право приватної власності на землю відповідачів, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн.. Після смерті [PERSON], померлої 15.05.2009 року, її спадкоємиця [PERSON] в серпні 2010р. подала до суду заяву про уточнення позовних вимог та просила суд ухвалити рішення, яким зобовязати виключити [PERSON] зі складу членів СТ «Взмор'є», визнати недійсними рішення 11 сесії XXIII скликання Затоківської селищної ради від 23.07.1999 року про реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, договір дарування земельної ділянки в розмірі 0,0342 га №622-Б від 24.12.2003 року, договір дарування земельної ділянки в розмірі 0,0293 га №622-А від 24.12.2003 року, державний акт про право приватної власності на землю серії ОД №074266, виданий 19.01.2004 року Затоківською селищною радою, рішення 23 сесії XXIV скликання від 29.12.2003 року №795 про реєстрацію права приватної власності на земельні ділянки, договори купівлі-продажу та дарування від 22.02.2005 року спірної земельної ділянки, недійсним рішення XXXIV сесії 4 скликання Затоківської селищної ради від 15.04.2005 року №1476 про реєстрацію права приватної власності на земельні ділянки, державний акт про право приватної власності на землю серії ЯА №357811, виданий Затоківською селищною радою, державний акт про право приватної власності на земельну ділянку серії І-ОД №074994, виданий 10.11.1999 року Затоківською селищною радою, державний акт про право приватної власності на земельну ділянку серії ОД №074265, виданий 19.01.2004 року Затоківською селищною радою, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою №622, посилаючись на наступне. [PERSON], мати [PERSON], з 1988 року, після смерті чоловіка, була членом СТ «Антарктика» та в її користуванні знаходилась земельна ділянка №622. [PERSON] була прийнята до складу членів СТ, в подальшому заяви про її виключення зі складу членів СТ [PERSON] не надавала, однак за власною необізнаністю не приватизувала спірну земельну ділянку. [PERSON], та після її смерті [PERSON], стверджували, що [PERSON] JI.A. підробила садівничу книжку та незаконно приватизувала земельну ділянку, весь цей період продовжувала користуватись земельною ділянкою, сплачувала членські внески та витрати на утримання кооперативу й земельний податок, а тому мала права на приватизацію землі. При цьому, [PERSON] ніколи не була членом СТ «Антарктика» не користувалась земельною ділянкою, протиправно приватизувала земельну ділянку №622, в звязку з чим, єдиним шляхом захисту прав позивача є визнання недійсним рішень Затоківської селищної ради, угод та державних актів, що були складені відносно спірної земельної ділянки. Представник відповідачів [PERSON] J1.A., [PERSON] та третьої особи [PERSON], за довіреністю [PERSON], позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно, 11.03.1988 року [PERSON] була прийнята в члени СТ «Антарктика» замість її померлого чоловіка та за нею була закріплена земельна ділянка №622. Разом з тим, 28.10.1993 року рішенням профспілкового комітету РВК «Антарктика» №45 [PERSON] Г.1. була виключена зі складу членів кооперативу згідно її особистої заяви, замість неї була включена [PERSON] J1.A. та 05.03.1994 року рішенням об'єднання садівничих кооперативів масиву «Кароліно-Бугаз» за нею була закріплена земельна ділянка №622. Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів №883 за 1995 рік СТ «Антарктика» було ліквідовано та земельна ділянка №622 разом із садоводом [PERSON] була закріплена за СТ «Взморє». На момент прийняття зазначеного рішення та передачі земельної ділянки її користувачем була [PERSON] Згодом, [PERSON] була прийнята до членів СТ «Взмор'є», використовувала земельну ділянку за цільовим призначенням, сплачувала членські внески та земельний податок за земельну ділянку. У 1999 році [PERSON] разом з іншими членами СТ «Взмор'є» відповідно до ст.ст.17,57 ЗК УРСР в ред. 1990 року та Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» на підставі згідно рішення 11 сесії XXIII скликання Затоківської селищної ради від 23.07.1999 року приватизувала земельну ділянку №622 та отримала державний акт про право приватної власності на землю. В подальшому [PERSON] використала своє право власності на землю та здійснила відчуження землі на користь інших осіб у встановленому законом порядку. Усі угоди щодо переходу права власності на земельну ділянку були здійснені у нотаріальній формі, при цьому, нотаріуси перевіряли наявність права продавців на відчуження землі. [PERSON] ніколи не була власником земельної ділянки №622 та не отримувала документів, передбачених діючим на той час законодавством, тому угоди та зазначені рішення Затоківської селищної ради законні, не порушували її права та законні інтереси власника. Відповідачі [PERSON], [PERSON], Затоківська селищна рада, Садівниче товариство «Взмор'є» були сповіщені належним чином про дату, час та місце слухання справи, в судове засідання не зявились, не надали доказів поважності причин неявки, в звязку з чим, на підставі положень ст.169 ЦПК України, справа розглядається за їх відсутності за наявними у справі доказами та запереченнями. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Справа судами розглядалась неодноразово. Ухвалою судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 11.02.2009 року по даній справі, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.12.2006р., додаткове рішення суду від 21.02..2007р. та ухвала апеляційного суду Одеської області скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (т.4 а.с. 537-539). Ухвалою суду від 11.03.2010 року в порядку ст.37 ЦПК України [PERSON] залучена до участі у справі у якості правонаступника після смерті 15.05.2009р. її матері [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи №250/2009 (т.5 а.с.45- 53). Як встановлено в судовому засіданні, згідно з довідкою від 05.07.2003 року спірна земельна ділянка була рішенням ради об'єднання садівничих кооперативів масиву «Кароліно- Бугаз» №24 від 23.10.1957 року була закріплена за чоловіком [PERSON]І [PERSON]. Після смерті [PERSON], померлого 12.10.1987р., рішенням правління СТ «Антарктика» від 11.03.1988 року [PERSON] була прийнята у члени товариства замість її померлого чоловіка, та на неї була переоформлена садівнича ділянка №622 на масиві Кароліно-Бугаз та видана членська книжка (т. 1 а.с. 10,11 ). Спільним рішенням правління СТ «Антарктика» та профкому РВК «Антарктика» від 1) року [PERSON], на підставі її власної заяви, була виключена з членів СТ «Антарктика», а замість неї була прийнята відповідачка [PERSON] та за нею була закріплена земельна ділянка № 622 (том 2 а.с. 92). Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів №883 від 20.07.1995 року СТ «Антарктика» було ліквідовано шляхом його реформування і передання до груп товариств за місцем розташування земельних ділянок на Кароліно-Бугазі. До складу СТ «Взмор'є» із СТ «Антарктика», було приєднано земельні ділянки №№620,721,622 разом із садоводами (том 2 а.с. 20-21), спірна земельна ділянка на момент передачі була закріплена за [PERSON] JT.A. на підставі рішення профкому РВК «Антарктика» від 28.10.1993 року №45. На підставі даного рішення виконкому відповідач [PERSON] J1.A. була прийнята у члени СТ «Взмор'є», використовувала земельну ділянку №622 за цільовим призначенням, сплачувала членські внески, витрати та земельний податок за ділянку №622, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів СТ «Взмор'є» (том 1 а.с.67). Підставою для виникнення права власності за Спірною JT.A. на земельну ділянку є рішення №58 XI XXIII скликання Затоківської селищної ради (том 2 , а.с. 394) відповідно до ст.ст. 17,57 Земельного кодексу УРСР в ред. 1990р. та ст.1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок», (том 2, а.с. 395). В подальшому відповідач [PERSON] уклала договори дарування частини спірної земельної ділянки в розмірі 0,0342 га №622-Б від 24.12.2003 року, та земельної ділянки в розмірі 0,0293 га №622-А від 24.12.2003 року з [PERSON], [PERSON]. В свою чергу, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу від 22.02.2005 року належних їм частин земельної ділянки з [PERSON]. Переходи права власності до нових власників реєструвались Затоківською селищною радою шляхом прийняття рішень 23 сесії XXIV скликання від 29.12.2003 року №795 про реєстрацію права приватної власності на земельні ділянки, договори купівлі-продажу та дарування від 22.02.2005 року земельної ділянки. Нові власники отримували відповідні державні акти про право приватної власності на землю на законних підставах, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ст.11 Конституції УРСР в ред.. 1978 року, на час виникнення спірних відносин, земля була власністю держави, а громадяни, згідно ст.13 Основного закону, мали можливість лише використовувати її для власних побутових потреб, в тому числі для ведення садівництва та городництва. Відповідно до ст.ст.13,52 Закону СРСР «Про кооперацію» та ст.57 Земельного кодексу УРСР в ред.. 1990 року, право на користування земельною ділянкою для ведення садівництва виникало у громадянина виключно після його прийняття до складу членів відповідного садового товариства та закріплення за ним рішенням органу управління цього товариства земельної ділянки. Тобто, право користування землею для ведення садівництва на землях, які передавались єдиним масивом земель садівничим кооперативам та товариствам виникало виключно з підстав членства у цих обєднаннях громадян та припинялось у звязку із виключенням особи зі складу його членів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право [PERSON] на користування земельною ділянкою №622 виникло 11.03.1988 року з моменту включення її до складу членів СТ «Антарктика» замість її померлого чоловіка та закріплення за нею земельної ділянки (т.1 а.с.10,43). її право було припинено 28.10.1993 року з прийняттям рішення №45 від 1) року спільного засідання правління СТ «Антарктика» та профкому РВК «Антарктика» про виключення [PERSON] зі складу членів цього садівничого товариства, включення замість неї до складу цього товариства [PERSON] J1.A. та закріплення за нею земельної ділянки №622. Судом встановлено, що рішенням №45 від 28.10.1993 року спільного засідання правління СТ «Антарктика» та профкому РВК «Антарктика» [PERSON] виключена зі складу членів садівничого товариства, [PERSON] включена замість неї до складу товариства та за нею закріплена земельна ділянка №622. Доводи [PERSON] про те, що [PERSON] не писала заяву про її виключення зі складу членів СТ «Антарктика» та включення замість неї [PERSON], нічим не підтверджуються крім її пояснень. Вищезазначене рішення №45 від 28.10.1993 року про виключення [PERSON] та включення до складу СТ Спіріної JI.A. [PERSON] не оскаржено, строк позовної давності на звернення до суду пропущений. [PERSON] звернулася до суду в серпні 2003р.. В матеріалах справи знаходиться лист голови об'єднання садівничих товариств від 10.08.1996р. на адресу БТІ м. Білгород-Дністровський (т.2 а.с.92) про припинення оформлення документів про передачу у власність спірного будинку та земельної ділянки у зв'язку з заявою [PERSON] про незаконну передачу ділянки, що свідчить про те, що вона з 1996р. знала про цей факт, мала право на оскарження. [PERSON] не надала суду доказів того, що з 28.10.1993 року, з дати виключення зі складу членів СТ «Антарктика», [PERSON] продовжувала перебувати членом СТ «Антарктика» або СТ «Взмор'є», використовувала за цільовим призначенням земельну ділянку, сплачувала членські внески, витрати та земельний податок за спірну земельну ділянку. Посилання позивачки, що [PERSON] була членом СТ «Антарктика» на підставі книжки садовода з 11.03.1988 року по 28.10.1993 року не є спірним, наявність у книжкі садовода фотографії [PERSON] J1.A. та даних про її включення до складу товариства посвідчені підписом посадової особи товариства та печаткою. Доводи позивача, що книжка садовода підроблена [PERSON] JI.A. не доведені в ході судового розгляду, посилання позивача на ксерокопію довідки експерта від 06.12.2005р. (т.4.а.с.103) судом не можуть бути прийняті у якості доказа по справі, оскільки довідка не є висновком експертизи, крім того відповідь експерта має вірогідний характер. Відповідно до п.16 4.2 ст.42 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів, місцеве і регіональне самоврядування» ст.19 Закону України «Про обєднання громадян», станом на 1995 рік, до компетенції виконавчих комітетів місцевих рад відносились питання реєстрації, реорганізації та ліквідації обєднань громадян, в тому числі, садівничих кооперативів та товариств. Таким чином, приймаючи рішення №883 від 20.07.1995р. виконавчий комітет Білгород- Дністровської міської ради народних депутатів діяв в межах власних повноважень, а тому його рішення щодо закріплення земельної ділянки №662 ліквідованого СТ «Антарктика» за СТ «Взмор'є» було безумовною підставою для його виконання правлінням та загальними зборами членів цього товариства щодо прийняття [PERSON] JI.A. до складу членів цього товариства. Згідно положень ст.13 Закону України «Про обєднання громадян» підстави та порядок виключення з членів обєднання громадян повинні визначатися їх статутами. Відповідно до статуту СТ «Взмор'є», член садового товариства може бути виключений зі складу його членів лише у разі здійснення порушень статуту, закону чи невиконання рішень органів управління обєднання. При цьому, член обєднання громадян не може бути виключений з його складу за мотиву невірності його включення. В звязку з цим, прийняття садовода [PERSON] JI.A. до складу членів СТ «Взмор'є» було вчинено на виконання рішення органу місцевого самоврядування, а тому є законним та обґрунтованим, в звязку з чим, позовні вимоги про зобовязання СТ «Взмор'є» виключити [PERSON] JI.A. зі складу її членів на підставі протиправності її прийняття задоволенню не підлягають. Згідно положень ст.ст.17,57 ЗК УРСР в ред..1990 року, ст.1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» громадяни України, що використовують земельні ділянки, надані їм раніше, в тому числі для ведення садівництва, мали право здійснити їх приватизацію (безоплатне отримання у власність) на підставі відповідного рішення місцевих рад. Враховуючи, що [PERSON] JI.А. станом на 1999 рік була членом СТ «Взмор'є», за нею була закріплена з 05.03.1994 року земельна ділянка №622, її як садовода було правомірно включено до подання СТ «Взмор'є» на адресу Затоківської селищної ради та до списку садоводів товариства, які мають право на приватизацію землі. Відповідно до ст.ст.9,17 ЗК УРСР в редакції 1990 року до компетенції місцевих рад відносилось прийняття рішень про передачу громадянам земельних ділянок у власність, в тому числі й для ведення садівництва. Таким чином, рішення 11 сесії XXIII скликання Затоківської селищної ради від 23.07.1999 року про передачу у власність громадян земельних ділянок відповідає повноваженням цього органу місцевого самоврядування в сфері земельних відносин та прийняте відносно [PERSON] J1.A. на підставі відповідного подання СТ «Взмор'є» та за наявності необхідних, визначених законодавством умов для набуття громадянином України права власності на землю, а тому в задоволенні позовних вимог щодо визнання цього рішення недійсним слід відмовити. Згідно положень 4.2 ст.4 ЦК УРСР в редакції 1963 року та ч.2 ст.6 ЗК УРСР в редакції 1990 року прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу особі у власність земельної ділянки є підставою для виникнення у неї права власності на землю та отримання державного акту, який посвідчує це право. За таких обставин, державний акт про право приватної власності на землю серія І-ОД №074994, виданий 10.11.1999 року Затоківською селищною радою на імя [PERSON] J1.A. є виданим на підставі закону, тому в задоволенні позовних вимог про визнання його недійсним слід відмовити. Статтями 22, 23 ЗК УРСР в ред.. 1990 року передбачалось, що тільки наявність державного акту підтверджує наявність у особи права власності на землю. З моменту отримання цього акту з 10.11.1999 року [PERSON] стала повноправним власником земельної ділянки №622, право на реалізацію якого, в тому числі на володіння, використання та розпорядження гарантоване державою України у ст.41 Конституції України, ст.5 ЦК УРСР в ред.. 1963 року та ч.З ст.2 Закону України «Про власність». Таким чином, суд вважає, що реалізуючи своє право власності, [PERSON] мала законні підстави укладати договори дарування земельної ділянки в розмірі 0,0342 га №622-Б від 24.12.2003 року та земельної ділянки в розмірі 0,0293 га №622-А від 24.12.2003 року з [PERSON] та [PERSON], та 22.02.2005 року з [PERSON]. Зазначені угоди були нотаріально посвідчені, що відповідало вимогам ч. 1 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року та ст.209 ЦК України щодо дотримання форми договору та при їх укладанні перевірялись повноваження [PERSON] на відчуження частин належної їй земельної ділянки. Відповідно до позовних заяв [PERSON] та матеріалів справи [PERSON] ніколи не була власником земельної ділянки №622, не отримувала державний акт на землю, передбачений ст.ст.22,23 ЗК УРСР в редакції 1990 року та ст.ст.125,126 ЗК України. Згідно ст.152 ЗК України держава гарантує власнику або користувачу земельної ділянки право на захист порушеного права в тому числі, й на звернення до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні землею. Наявність права власності чи користування землею повинна бути підтверджена документами державного зразку, переліченими у ст.ст.22,23 ЗК УРСР в ред.1990 року та ст.ст.125,126 ЗК України. З урахуванням того, що [PERSON] правомірно скористалася своїм правом власності на землю, уклавши відповідні угоди щодо відчудження земельної ділянки, до того ж, [PERSON] та її представники під час розгляду справи не довели суду на підставі яких норм матеріального права угоди підлягають визнанню недійсними, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними зазначених вище угод, визнання недійсними рішень Затоківської селищної ради щодо реєстрації переходу права власності до нових власників та державних актів про право приватної власності на землю, які були видані новим власникам земельної ділянки №622. Враховуючи, що [PERSON], як вище встановлено судом, не була власником земельної ділянки №622 та не отримувала відповідного документу, що посвідчує право власності на землю, ні вона, ні її спадкоємець [PERSON] не можуть вимагати усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, право на користування якою не підтверджено у встановленому законом порядку, а тому, в задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою №622 слід відмовити.

Outcome: dismissed