Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позов тим, що вона і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 березня 2010 року по 19 грудня 2014 року. Від шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі та спільного життя сторонами було придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: автомобіль марки Volkswagen Transporter Т5, тип транспортного засобу мікроавтобус пасажирський, білого кольору, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ8H082828, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на відповідача. Згідно ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Позивач просила поділити між нею та відповідачем спільно нажите подружнє майно, а саме: автомобіль марки Volkswagen Transporter Т5, тип транспортного засобу мікроавтобус пасажирський, білого кольору, 2007 року випуску, стягнути з відповідача на її користь половину вартості автомобіля в розмірі 110\~000 грн. В судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та заперечували проти його задоволення з підстав, наведених в запереченні. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові та інші зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 21 СК України шлюб є дійсним при укладенні (реєстрації) його в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із зазначеною нормою при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю зясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 30 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 190. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 19 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8-9). Від шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с. 12). За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] спільно нажили майно, а саме: автомобіль марки Volkswagen Transporter Т5, тип транспортного засобу мікроавтобус пасажирський, білого кольору, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ8H082828, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на імя [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САТ № 682637 виданого 31.12.2007 року, із зазначенням [PERSON] має право користуватися (а.с. 10-11). У відповідності з Сімейним кодексом України спільною сумісною власністю подружжя є: майно, придбане за час шлюбу (за винятком речей індивідуального користування, які також були придбані за час шлюбу); отримані прибутки кожним із подружжя (заробітна плата, стипендія тощо); гроші, інше майно, гонорари, виграші, які були отримані за договором, укладеним одним із подружжя в інтересах сім'ї; предмети й речі, які були придбані одним із подружжя для професійного заняття (музичні інструменти, лікарське устаткування, оргтехніка тощо). Пленум Верховного Суду України у постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п. 23 вказує на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В судовому засіданні встановлено, що в лютому 2016 року [PERSON] зверталася до суду із позовною заявою про поділ майна подружжя, а саме: вищезазначеного автомобіля. За час розгляду справи [PERSON] було сплачено 25\~435 грн. Решту від половини вартості автомобіля відповідач обіцяв повернути пізніше та просив забрати позов із суду. У письмовому запереченні на позовну заяву [PERSON] вказує, що ним було передано колишній дружині кошти за половину вартості автомобіля в розмірі 3150 доларів США, двома сумами 2\~000 та 1\~000 доларів США та золотий ланцюжок вагою 28 грам, який позивач оцінила в 150 доларів США. До показів свідків [PERSON], [PERSON] суд ставиться критично, оскільки ці свідки добре знайомі з відповідачем, знають розвиток спірних відносин та при цьому існує велика небезпека перекручування обставин справи, підміни доказів необєктивною інформацією. Оскільки, як вказав [PERSON] в судовому засіданні, у нього із колишньою дружиною була домовленість про розподіл вартості автомобіля у рівних частинах та письмово вони такого договору не укладали, тому передача грошових коштів не можу ґрунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами згідно ч. 2 ст. 58 ЦПК України та ст. 59 ЦПК України. Належних доказів про передачу відповідачем коштів за половину вартості автомобіля саме в такому розмірі, як вказав [PERSON] в судовому засіданні, останнім в судове засідання не надано. Згідно ст.ст. 368-369 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників. Згідно ст. 370 Цивільного кодексу України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього кодексу. В судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль [NUMBER] проданий в 2016 році відповідачем. Згідно висновку субєкта оціночної діяльності фізичної-особи підприємця [PERSON] (а.с. 17-23) середньо-ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen Transporter Т5, тип транспортного засобу мікроавтобус пасажирський, білого кольору, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ8H082828, державний реєстраційний номер [NUMBER], станом на 13.12.2016 року становить 270\~870,00 грн. Згідно ч. 2\~ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компетенції вартості його частки. Таким чином, з відповідача слід стягнути різницю суми вартості автомобіля в користь [PERSON] в розмірі 110 000 грн. (270\~870,00 (25\~435,00х2)/2). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 1100,00 грн.

Outcome: approved