Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , судові витрати просила покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 04 серпня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від щлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO] . Починаючи з серпня 2017 року позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не спілкуються, їх син проживає разом з позивачем. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02.04.2018 року шлюб між ними був розірваний, місце проживання малолітньої дитини [PERSON] судом визначено разом з його матір`ю [PERSON] , і стягнуті з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 900 (дев`ятсот) гривень щомісячно. Незважаючи на вказане рішення суду, відповідач аліментів на утримання малолітньої дитини не сплачує. Крім того, [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, з 2017 року не відвідує дитину, вихованням сина не займається, не цікавиться його станом здоров`я, навчання, інтересами і досягненнями, не виявляє бажання спілкуватися та бачитися з дитиною, участі у житті сина не приймає. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 червня 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Службу у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної об`єднаної територіальної громади Харківського району Харківської області; з числа третіх осіб , які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору виключена Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області; клопотання позивача про виклик у судове засідання та допит у якості свідків [PERSON] та [PERSON] задоволено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, у разі неявки в судове засідання відповідача, просила суд ухвалити рішення в заочному порядку, від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] відмовилась. Крім того зазначила, що рішення Виконавчого комітету Пісочинської селищної ради рішення від 10 жовтня 2019 року відповідач щодо встановлення графіку побачень з дитиною до теперішнього часу не виконує та продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, не приділяє дитині уваги, не виховує її та не утримує матеріально, не зважаючи на ту обставину, що під час засідання комісії Виконавчого комітету Пісочинської селищної ради, якою було прийнято вищевказане рішення, відповідачу були надані номери телефонів позивача дитини та тренера дитини з футболу, за якими він підтримувати зв`язок із сином. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, та за місцем фактичного проживання, вказаного відповідачем у своїй письмовій заяві від 12 листопада 2019 року, причини неявки суду не повідомив. Також слід зауважити, що після отримання відповідачем позову та доданих до нього документів 12 листопада 2019 року та надання заяви про відкладення розгляду справи для надання йому часу ознайомитися із зазначеними документами, він жодного разу не з`явився у судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки, право на надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв та клопотань не надав. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної об`єднаної територіальної громади Харківського району Харківської областів судове засідання не з`явився, суду надана заява за підписом начальника Служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Валентини Чарушникової про розгляд справи за відсутності представника на підставі наявних в матеріалах справи доказів. 07 листопада 2019 року начальником Служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Валентиною Чарушниковою надані письмові пояснення, в яких вона зазначила наступне. [PERSON] вперше звернулась до Служби у справах дітей 12 липня 2019 року зі заявою про вивчення ситуації, пов`язаної із невиконанням батьківських обов`язків її колишнім чоловіком [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Пісочинської селищної рад (протокол №12 від 05 серпня 2019 року) родина [PERSON] була взята під соціальний супровід. Службою у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради були розглянуті документи, надані [PERSON] , обстежені умови проживання дитини, здійснена оцінка потреб дитини, проведені особисті бесіди з матір`ю, батьком та дитиною, направлені запити до навчального та медичного закладу, батько та мати були запрошені та з`явились на засідання комісії 08 жовтня 2019 року, надавши свої пояснення по суті спору. Під час бесіди та на засіданні Комісії батько наголошував, що любить сина, заперечував проти позбавлення його батьківських прав, просив встановити йому час для побачення з дитиною, зобов`язувався сплачувати аліменти та приймати участь у вихованні сина. Члени комісії, заслухавши обох батьків дитини, розглянувши наявні документи дійшли висновку, що розглядати питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав наразі є передчасним, необхідно надати батькові можливість та час приймати участь у вихованні та утриманні сина, надати йому термін для виправлення ситуації, рекомендувати органу опіки та піклування постановити рішення щодо визначення способу участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним. За результатами проведених заходів Службою у справах дітей складений Висновок про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] . На підставі цього висновку орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради прийняв рішення №17/12-19 від 10.10.2019 року, згідно з яким встановлений графік зустрічей батька з сином. Відповідно до умов вищевказаного рішення [PERSON] зобов`язана поважати батьківські права [PERSON] , не чинити перешкоди у його спілкуванні з дитиною, батько зобов`язаний не порушувати графік побачень з дитиною, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її та матеріально утримувати. У зв`язку з тим, що батько виявив намір приймати участь у вихованні сина, частково сплатив аліменти, крім того, обидва батьки зобов`язались виконувати умови рішення органу опіки та піклування Пісочинської селищної ради від 10.10.2019 року №17/12-19, Служба у справах дітей вважає доцільним надати батькам час для налагодження взаємних стосунків з метою забезпечення найкращих інтересів дитини. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2008 року. Як вбачається зі змісту свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 лютого 2009 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірваний; визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] ; з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 900 гривень щомісячно, починаючи з 11 вересня 2017 року та до повноліття дитини. Відповідно до довідки в.о. начальника відділу державної виконавчої служби по Харківському району та м. Люботину ГТУЮ в Харківській області Риженко Ю.Г., у Відділі відсутня інформація про отримання [PERSON] аліментів від [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за період з 11 вересня 2018 року по 01 травня 2019 року згідно з виконавчим листом №635/5136/17 від 07 травня 2018 року. Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, здійсненого старшим державним виконавцем Воробйовою О.О., за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів за вищевказаним виконавчим листом станом на 01 травня 2019 року у розмірі 18267,50 гривень. З характеристики Комунального закладу «Пісочинський ліцей» Пісочинської селищної ради №164 від 13.05.2019 року вбачається, що [PERSON] навчається в Пісочинському ліцеї з 1 класу, з 01.09.2015 року. Мати завжди цікавиться навчанням та вихованням дитини, співпрацює з класним керівником на предмет навчання та виховання. Батько за час навчання хлопчика з`являвся на території колегіуму, але особисто з класним керівником не спілкувався з питань навчання та виховання своєї дитини. За характеристикою КЗ «Пісочинська дитячо-юнацька спортивна школа Пісочинської селищної ради», виданої директором [PERSON] , [PERSON] [INFO] займається в Пісочинській дитячо-юнацькій спортивній школі з 2014 року і є гравцем футбольної команди «Юніор». За цей час зарекомендував себе з позитивної сторони. [PERSON] володіє такими рисами характеру як командний дух, завзяття, цілеспрямованість і відповідальність. Всі ці риси привиті дитині з 5-ти річного віку, завдяки правильному вихованню матері, не дивлячись на те, що батько [PERSON] не проявляє інтерес до виховання дитини. Мати завжди присутня на тренуваннях, турнірах, виїзних змаганнях, вона є членом батьківського комітету команди і завжди приймає участь в організаційних питаннях команди Пісочинської ДЮСШ «Юніор». Рішенням виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району №17/12-19 від 10.10.2019 року «Про визначення способу участі батька, який проживає окремо, у вихованні дитини» визначений спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] . Службою у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області наданий висновок від 08.10.2019 року №407 про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] [INFO] , та спілкуванні з ним, рішення виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району №17/12-19 від 10.10.2019 року «Про визначення способу участі батька, який проживає окремо, у вихованні дитини», зі змісту якого вбачається, що комісія прийшла до висновку про передчасність вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав та вважала необхідним надати батькові можливість та час приймати участь у вихованні та утриманні сина, надати йому термін для виправлення ситуації. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.2,3 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] , [INFO] , є ухилення батька від виконання обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такі висновки суду повністю узгоджуються з позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 13 березня 2019 року по справі №631/2406/15-ц. Доводи позивача, про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, життям сина не цікавиться, турботи про його виховання та розвиток не проявляє, відповідачем в ході судового розгляду жодним чином не спростовані та підтверджуються письмовими доказами. Так, вказана справа тривалий час знаходиться в провадженні суду, а саме з 31 травня 2019 року. Слід зауважити, що відповідачу достовірно було відомо про наявність в провадженні суду справи про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить його заява про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи від 12 листопада 2019 року. Відповідач неодноразово викликався в судове засідання, однак жодного разу не з`явився у судове засідання, не надав пояснень по суті позову, не скористався правом для надання відзиву на позовну заяву та у будь-який інший спосіб не висловив свою позицію з приводу позбавлення його батьківських прав, а отже і жодним чином не спростував вищенаведені доводи позивача з приводу підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Суд також враховує ту обставину, що Рішенням виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району №17/12-19 від 10.10.2019 року «Про визначення способу участі батька, який проживає окремо, у вихованні дитини» визначений спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] . Цим же рішенням батька [PERSON] зобов`язано не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу та турботу, виховувати її та матеріально забезпечувати. Крім того, Службою у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області наданий висновок від 08.10.2019 року №407 про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] [INFO] , та спілкуванні з ним, рішення виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району №17/12-19 від 10.10.2019 року «Про визначення способу участі батька, який проживає окремо, у вихованні дитини», зі змісту якого вбачається, що комісія прийшла до висновку про передчасність вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав та вважала необхідним надати батькові можливість та час приймати участь у вихованні та утриманні сина, надати йому термін для виправлення ситуації. Отже по суті відповідачу була надана можливість змінити своє ставлення до виховання та забезпечення дитини та виправити свою поведінку. Однак, з пояснень позивача вбачається, що відповідач такою можливістю не скористався та після прийняття вказаного рішення самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, порушує встановлений графік, не приділяє дитині увагу та турботу, не виховує її та матеріально не забезпечує, що жодним чином не спростовано відповідачем в ході судового розгляду. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, судом не встановлено. Позивач наголошує, що будь-яких перешкод у спілкуванні батька з сином не чинила, під час засідання комісії Служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради 08 жовтня 2019 року не заперечувала проти періодичних побачень сина з батьком, просила врахувати при призначенні часу зустрічей бажання сина, графік його навчання та тренувань, при цьому надала відповідачеві свій номер телефону, номер телефону дитини та номер телефону тренера останньої, про що також зазначила під час судового розгляду. Отже, з пояснень позивача та наданих нею доказів судом встановлено, що відповідач протягом тривалого періоду часу не піклується про свою малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню свого малолітнього сина, та взагалі не спілкується з дитиною, не цікавиться станом його здоров`я, не проявляє до дитини батьківської турботи та уваги, долею дитини, його розвитком також не цікавиться, хоча має таку можливість, не відвідує шкільний заклад, де навчається дитина, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не опікується його духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, що свідчить про свідоме ухилення та нехтування відповідачем своїх обов`язків по вихованню дитини і є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України. Відповідачем в ході судового розгляду не надано жодних доказів на спростування вказаних обставин. Суд приходить до висновку, що у даному конкретному випадку пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини враховуючи, що у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, в якому зараз вона перебуває разом з матір`ю. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 2 серпня 2006 року № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Під час судового розгляду з пояснень позивача та досліджених в ході судового розгляду доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , не цікавиться його фізичним та духовним розвитком, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не сплачує аліменти та має заборгованість по аліментам. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дитини [PERSON] , суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своєї доньки, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дитині належного життя та розвитку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини. Згідно квитанції №118 від 27 травня 2019 року, позивачем при пред`явленні до суду вищевказаного позову були понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання до суду позову у розмірі 768,40 гривень Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання до суду позову в розмірі по 768,40 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved