Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Ленінський ВДВС ММУЮ), ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про зняти арешу, накладеного постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ Чмих Л.В. 20.02.2012 року, на все майно боржника, в тому числі автомобіль «INFINITI» модель ЕХ 35, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], в межах виконавчого провадження №29199580 про примусове виконання наказу №4/384/08, виданого 10.02.2009 року господарським судом Миколаївської області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Ленінський ВДВС ММУЮ позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК УКраїни кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ Чмих Л.В. від 20.02.2012 року було накладено арешт та заборонено відчуження всього майна боржника [PERSON] змінено на [PERSON] 21.03.2009 року, згідно свідоцтва про зміну імені, виданого Заводським відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції) Н.Я. в тому числі автомобіль «INFINITI» модель ЕХ 35, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], в межах виконавчого провадження №29199580 про примусове виконання наказу №4/384/08, виданого 10.02.2009 року господарським судом Миколаївської області. Зі зімсту рішення господарського суду Миколаївської області та наказу вбачається, що з [PERSON], як з фізичної особи-підприємця було стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на майно, передане в іпотеку - житловий будинок загальною площею 391, 5 КВ.М., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Проте, в порушення норм ст.ст. 6 ч.1, 17, 18, 54 ч. 8, 57 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ Чмих Л.В., на виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 10.02.2009 року за №4/384/08, було звернене стягнення не на конкретно визначено в вищевказаному наказі майно (житловий будинок загальною площею 391, 5 КВ.М., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]), а накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності боржнику [PERSON], чим були порушені її права власника. Відповідно до ст. 54 ч.8 Закону України «Про виконавче провадження» примусове зверненян на предмет іптеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Згідно ст. 41 ч.1 Закону України «Про іпотеку» державним виконавцем в межах виконавчого провадження здійснюється виключно реалізація предмета іпотеки, на який звернуто стягнення за рішенням суду. Відповідно до ст. 57 ч.1, 7 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для реального виконання рішення суду та арештоване майно вилучається і передається для реалізації. Проте, як вбачається з рішення господарського суду Миколаївської області, будь-яких підстав для накладення державним виконавчцем арешту на інше майно позивача, крім житлового будинку [ADDRESS], не було. Виходячи зі змісту ст. 41 Конституції України та ст.ст. 386, 381 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Постановою старшого державного виконавця Чмих Л.В. виконавчий документ - наказ №4/384/08, виданий 10.02.2009 року господарським судом Миколаївської області, повернутий стягувачу, відповідно до вимог ст. 47 ч.1 п 3, 50, 62 ч. 7 Закону України «Про виконавче провадження». 28.02.2013 року позивач в добровільному порядку погасив в повному обсязі заборгованість за рішенням суду. Згідно ст. 60 ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу ДВС, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановного цим Законом. Копія постанови начальника відділу ДВС про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення, надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Так, постановою від 28.12.2012 року начальника Леіннського ВДВС ММУЮ ОПавлюка П. .в рамках виконавчого провадження №346800621, яке знаходилось в провадженні державного виконавця Онісіч С.О., була визнана незаконною постанова про накладення арешту на все майно [PERSON] та заборона на його відчуження, а також оголошення розшуку майна боржника. Проте, на звернення позивача від 14.01.2014 року щодо зняття арешту з належного їй автомобіля «INFINITI», накладеного постановою від 20.02.2012 року старшого державного виконавця Чмих Л.В., начальник Леіннського ВДВС ММУЮ ОПавлюка П.М. відмовився вжити будь-яки заходи та зняти арешт з вказаного майна. Таким чином, суд вважає, що на підставі зібраних по справі доказів та встановлених фактичних обставин справи, позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved