Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про припинення права власності на частку у спільному майні , усуненні перешкод у користуванні власності, стягнення суми компенсації. В свою чергу [PERSON] звернувся до суду з позовом про виділ частки майна у натурі. Ухвалою суду від 11 вересня 2013 вказані справи об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги та прохали їх задовольнити . В обгрунування позовних вимог позивачка зазначила ,що з відповідачем по справі вони знаходились у зареєстрованому шлюбі , який було розірвано в 2о10 році. За час шлюбу вони придбали майно ,яке рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2011 року , розподілено між ними в рівних частках. За ними визнано право власності: по 1/2 частини нежитлової будівлі магазину «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS]; , 1/2 частини нежитлової будівлі магазину № [NUMBER], розташованого за адресою: [ADDRESS]; -1/2 частини нежитлової будівлі комерційного центру, розташованого за адресою: [ADDRESS]; -1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями , розташованого за адресою: [ADDRESS]. Рішення набуло законної сили. Виділ майна в натурі не проводився. Згідно оцінки ,магазин «[INFO]», розташований за адресою: [ADDRESS] та нежитлова будівля магазину № [NUMBER], розташованого за адресою: [ADDRESS] мають не великі площі, і спільне їх використання , з відповідачем неможливе.Враховуючи , їх стосунки , а саме той факт ,що вони не можуть знайти спільної мови,що не дає можливості вільно користуватися та розпоряджатися спільним майном, вона просить припинити частку у спільному майні, визнавши за нею право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі магазину «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS];,1/2частину нежитлової будівлі магазину № [NUMBER], розташованого за адресою: [ADDRESS] ;-1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями , розташованого за адресою: [ADDRESS]. Визнавши за нею право власності на ці об'єкти в цілому. Взамін цього просить виділити 1/2 частини нежитлової будівлі комерційного центру, розташованого за адресою: [ADDRESS] та ? частину земельної ділянки на який розташований комерційний центр, в цілому відповідачу. Такий спосіб вважає справедливим , враховуючи той факт ,що згідно оцінки, вартість всього майна , яке підлягає розподілу становить 1 617 120.35 грн. нежитлова будівля комерційного центру , розташований по [ADDRESS] оцінена в 514 945,72 грн., вартість земельної ділянки становить 590 320.00 грн. Віддаючи відповідачу ? частину комерційного центру та ? частину земельної ділянки, частка його майна збільшується ,що поліпшує його інтереси. На підставі викладеного просить суд припинити право спільної сумісної власності на зазначене вище майно, визнати за нею право власності на ? частину нежитлову будівлі, магазину «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS];,1/2частину нежитлової будівлі магазину № [NUMBER], розташованого за адресою: [ADDRESS] ;-1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями , розташованого за адресою: [ADDRESS]. Визнавши за нею право власності на ці об'єкти в цілому. При цьому просить усунути перешкоди в користуванні зазначеним майном та зобов'язати відповідача звільнити зазначені приміщення. Окрім того просить стягнути з [PERSON] 8 351.80 грн. компенсації ,яку вона сплатила відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2012 року і яке було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ. [PERSON] в судовому за сіданні заперечував ,щодо припинення спільної власності за запропонованим позивачкою розподілом. Вважав ,що необхідно розподілити та виділити кожному , майно яке не можливо розподілити та виділити в рівних частках те майно яке підлягає розподілу. Враховуючи викладене не заперечує , якщо магазин «[INFO]» та нежитлова будівля №[NUMBER] ,будуть виділений одному з співвласників , з припиненням спільної часкової власності. Стосовно комерційного центру , розташованого по вул. розташований по [ADDRESS], в с.м.т. Шевченкове заперечував проти того ,щоб він належав йому в повному обсязі, в цієї частини вимог підтримав свої позовні вимоги та прохав виділити йому в натурі ? частину приміщень , відповідно до судово - технічної експертизи від 07 квітня 2014 року за першим варіантом , як другому співвласнику , відповідно, інші приміщення за цим варіантом передати [PERSON] Що стосується житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], пояснив ,що іншого житла немає, [PERSON] ніхто не виганяв , вона пішла сама і цим будинком можуть користуватися вони обидва .Цей будинок можливо поділити , його частка становить ? ,тому вона не є незначною і не може бути припинена. Тому вважав ,що в цієї частини вимоги задоволенню не підлягають. Свою позовну заяву підтримав в повному обсязі та прохав задовольнити. [PERSON] заперечувала проти виділу в натурі , приміщень комерційного центру , розташованого по [ADDRESS] , за будь - якими запропонованими варіантами, вказувала на те ,що немає матеріальної можливості займатися переобладнанням та введенням в експлуатацію приміщень, тому прохала в задоволені позовних вимог відмовити. Суд вислухавши учасників судового процесу, вивчивши надані суду докази за правими ст.212 ЦПК України дійшов наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалі справи вбачається ,що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому у шлюбі з 30 липня 1996 року по липень2010 року ( том1 а.с.9). Згідно рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2010 року за кожним з подружжя виділено по ? частини майна ,що є їх спільною сумісною власністю, а саме: по 1/2 частини нежитлової будівлі магазину «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS];, 1/2 частини нежитлової будівлі магазину № [NUMBER], розташованого за адресою: [ADDRESS]; -1/2 частини нежитлової будівлі комерційного центру, розташованого за адресою: [ADDRESS]; -1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями , розташованого за адресою: [ADDRESS]. ( том1 а.с.4-8). Виділ майна в натурі сторонами проводився. Відповідно до статті З Цивільного кодексу України однією з загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Статтею 16 Цивільного кодексу України регламентовано право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності з ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями ст. 365 Цивільного кодексу України передбачено припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. 2. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як вбачається з оцінки нежитлової будівлі, літ. А, (магазину «[INFO]»), розташованого за адресою: [ADDRESS], нежитлової будівлі магазину (магазин № [NUMBER]), розташованого за адресою: [ADDRESS], вони являють собою неподільні об'єкти. Планування входу до будівлі, сходів, житлових кімнат та інших приміщень будівлі житлового будинку не дозволяють провести розділ на дві частини. Нежитлові приміщення, що використовуються в якості торгівельно-розважальних площ, а саме нежитлов'ої будівлі, літ. А, , розташованого за адресою: [ADDRESS], нежитлової будівлі магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS], мають мінімальну корисну площу, що неможливо поділити на дві частини для подальшого поточного використання в комерційних цілях. В разі поділу на дві незалежних частини зменшиться їх вартість, зміниться їхнє цільове призначення, по відношенню до існуючих об'єктів нерухомості, виходячи з чого оцінювач робить висновок, що поділ цих об'єктів нерухомості недоцільно з економічної точки зору та неможливо з точки зору технічних властивостей об'єктів нерухомості ( том1 11-37). Окрім того як зазначила [PERSON] та не заперечував [PERSON] спільне використання даних об'єктів не можливо , враховуючи стосунки , які склались між колишнім подружжям. Суд з урахуванням , пояснень відповідача , який не заперечує проти того ,щоб вказані об'єкти знаходились у кожного з співвласників окремо , вважає можливим припинити право спільної власності на зазначені об'єкти , виділивши кожному окремий об'єкт власності. [PERSON] магазин № [NUMBER],розташований в [ADDRESS] передавши їй право власності на цю нежитлову будівлю в цілому. [PERSON] магазин «[INFO]», розташований за адресою [ADDRESS] , передавши йому право власності на цю нежитлову будівлю в цілому. Враховуючи зазначений розподіл суд вважає,що компенсація , яка була сплачена позивачкою за рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2012 року поверненню не підлягає. Стосовно вимог про припинення частки власності на будинок [ADDRESS]. Як вказувалось раніше , рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2010 року за сторонами визнано право власності по ? частини на спірний будинок. Позивачка в своєї заяві посилається на той факт ,що відповідач позбавив її право користування вказаним будинок, мешкає в ньому з новою родиною, при цьому вона вимушена знімати житло та не може користуватися належної їй частиною. Спільне володіння таким майном неможливо, враховуючи стосунки які між ними склались. Як зазначає ст.365 Цивільного кодексу , припинення права спільної власності можливо лице за умови відзначені в ч.1 зазначеної статті. Суд не може погодитися ,що ? частка є незначною та не подільною, окрім того зазначає ,що доказів що відповідач має інше житло позивачем суду не надано , як і не доведено , що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача,окрім того позивачкою не виконані умови ч. 2 ст. 365 Цивільного кодексу України ,щодо внесення попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно висновку судово - технічної експертизи вказаний будинок можливо розподілити обом співвласникам не відходячи від ідеальних часток. Враховуючи ,що сторонами не заявлені вимоги про розподіл в натурі зазначеного будинку, відсутності можливості компенсації вартості ? частини будинку іншому власнику ,відсутні і правові підстави для припинення права спільної часткової власності на нього. Стосовно позовних вимог [PERSON] про виділ в натурі комерційного центру , розташованого в [ADDRESS] суд дійшов до висновку ,що ці вимоги підлягають задоволенню. Згідно висновку судово - технічної експертизи № 11793 від 7 квітня 2014 року сторонам надано ІІ варіантів розплоду майна , як приміщень що введені в експлуатацію так і тих що не ведені. [PERSON] пояснивший ,що між ним та [PERSON] тривалий час йдуть судові тяжби , вони не можуть знайти спільної мови ,тому просить виділити йому приміщення ,як другому співвласнику за І варіантом розподілу, іншій приміщення за цим варіантом виділити [PERSON]. Враховуючи ,що сторони, домовитись між собою стосовно спільного користування спірним приміщенням не можуть, суд вважає доцільним визначити варіант розподілу приміщень на свій розсуд та проводить розподіл за 1 варіантом висновку судово - технічної експертизи № 11793 від 7 квітня 2014 року. Посилання [PERSON] на відсутність грошей для переобладнання приміщень відповідно до висновків експертизи та введення його в експлуатацію, не є підставою для відмови у задоволенні заявленого позову. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України ,кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 1 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено ,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вимог стосовно стягнення судових витрат ,сторонами не заявлялись. Враховуючи викладене, оцінивши надані суду докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку суд дійшов до висновок ,що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: partial