Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] Калмицька. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй та її неповнолітнім дітям на праві власності належить будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстроване місце\~проживання [PERSON] , який фактично там не проживає та не користується житлом. Відповідач покинув Україну у 2015 році, переїхавши до Азербайджану. Позивач самостійно здійснює оплату комунальних послуг та не має можливості оформити субсидію, що для неї є необхідним. Таким чином, [PERSON] , як власник, не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.04.2006 року, [PERSON] , діюча за себе та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , прийняла у власність по 1/3 частці за кожним будинок з надвірними будівлями, розташований у [ADDRESS] (а.с.6), що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.7) та відповіддю начальника КП «Чугуївське МБТІ» від 10.10.2019 року за №296 (а.с.41). Копіями свідоцтв про народження серій [NUMBER] та [NUMBER] матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] записана позивач по справі [PERSON] (а.с.36, 37). Копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] свідчить про те, що [PERSON] 30.09.2006 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що в Книзі реєстрації шлюбів 30.09.2006 року зроблено відповідний актовий запис за №252. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини « [PERSON] ». Відповідно до рішення Чугуївської міської Ради Харківської області від 12.05.2016 року за №250-VII вулиця [ADDRESS] на вулицю Калмицьку (а.с.33). У зазначеному будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.10), однак, з лютого 2015 року фактично там не проживає, що підтверджується Довідкою голови вуличного комітету №33 від 11.09.2019 року (а.с.11). Статтею 47 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника\~житлового будинку,\~квартири визначені\~ст.\~383\~ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст.\~71\~та ч. 1 ст.\~72 ЖК УРСР\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає з 2015 року, будинком не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Відповідно до\~Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн.). Враховуючи що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне у відповідності до\~ст.\~141\~ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved