Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась у Рубіжанський міський суд Луганської області з позовною заявою до [PERSON], якою просив розірвати шлюб, що був зареєстрований між ними Рубіжанським відділом реєстрації актів громадянського стану 20 серпня 1994 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №333 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. У судове засідання для розгляду справи по суті, сторони не з'явились. Позивач та відповідач подали письмові заяви, якими просили розглянути справу без їх участі. Позивач вказує на те, що наданий судом строк для примирення свого результату не дав. Основною причиною розпаду сім'ї та шлюбу вважає втрату почуття взаємної любові один до одного та різні принципи побудови шлюбних і сімейних відносин. Вважає що збереження шлюбу неможливе. Також вказав, що спору з відповідачем щодо місця проживання дитини чи розділу майна не має. Відповідач, у своїй письмовій заяві підтвердила, що наданий судом строк для примирення свого результату не дав. Основною причиною розпаду сім'ї та шлюбу теж вважає втрату почуття взаємної любові один до одного та різні принципи побудови шлюбних і сімейних відносин. Вважає, що збереження шлюбу неможливе, а спору з відповідачем щодо місця проживання дитини чи розділу майна не має. Суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Позивач, [PERSON] ([INFO]), та відповідач, [PERSON] ([INFO]), перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними Рубіжанським відділом реєстрації актів громадянського стану 20 серпня 1994 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №333 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.3). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей сина: [PERSON] та [PERSON] (а.с.4,8). Шлюбні та сімейні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинились, вони стали проживати окремо, а шлюб існує формально: втрачено почуття взаємної любові. При цьому, причиною розпаду сім`ї визнають протилежні принципи побудови шлюбних і сімейних відносин (а.с.33,33). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Згідно з частиною першою статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. Одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з положеннями частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та те, що позивач і відповідач втратили почуття взаємної любові один до одного та при цьому мають протилежні погляди на принципи побудови сімейних та шлюбних відносин, - подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, слід визнати такими, що будуть суперечити інтересу і позивача, і відповідача, що має істотне значення. Вказаний інтерес полягає у побудові сімейних і шлюбних відносин за їх власними уявленнями про шлюб та сім`ю, які при цьому не суперечать закону та нормам моралі сучасного суспільства, але є протилежними один до одного. Тому, позов про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню. При цьому, судом встановлено, що розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем не суперечить інтересам їх дитини, оскільки між сторонами існує взаєморозуміння та правова обізнаність з приводу того, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, у тому числі необхідності надання дитині спільної уваги, виховання, утримання та її розвитку обома батьками. Також, судом встановлено, що між батьками відсутній спір про місце проживання дитини та розділ майна.

Outcome: approved