Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та з врахуванням уточнених під час розгляду справи позовних вимог просила поділити спільно нажите нею і відповідачем як подружжям майно наступним чином: визнати за нею право власності на об*єкт незавершеного будівництва - квартиру [ADDRESS], загальною площею 30,66 кв.м., а за відповідачем визнати право власності на автомобіль марки «ИЖ», модель 412ИЭ, 1985р. випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], обгрунтовуючи позов тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 05.05.2012р., від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. На даний час питання про їх розлучення вирішується в судовому порядку. 08.07.2013р. між ТОВ «Сосновий квартал» і [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 30,66 кв.м., до якого договором від 20.11.2014р. були внесені зміни стосовно заміни сторони договору - ТОВ «Сосновий квартал» на ТОВ «Компанія «Трейдгруп скорта». На підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 19.03.2016р. вона є власником автомобіля марки «ИЖ», модель 412ИЭ, 1985р. випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, яка проживає з нею, забезпеченість житлом її і відповідача, просила позов задовольнити з врахуванням його уточнень на підставі ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України. В судовому засіданні представник позивачки уточнені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення представника позивачки і відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають в шлюбі з 05.05.2012р. (а.с. 4 - копія свідоцтва про шлюб), від якого вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 5 - копія свідоцтва про народження). 08.07.2013р. між ТОВ «Сосновий квартал» і [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 30,66 кв.м. (а.с. 6-9 - копія договору), до якого договором від 20.11.2014р. були внесені зміни стосовно заміни сторони договору - ТОВ «Сосновий квартал» на ТОВ «Компанія «Трейдгруп скорта» (а.с. 10-11 - копія договору). Як вбачається із довідки №21/3 ТОВ «Компанія «Трейдгруп скорта» від 21.03.2016р., квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі попереднього договору купівлі-продажу квартири від 08.07.2013р., оплата здійснена в повному обсязі та є побудованою на 90% (а.с. 30 - довідка). На підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 19.03.2016р. [PERSON] є власником автомобіля марки «ИЖ», модель 412ИЭ, 1985р. випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 20-21 - копія свідоцтва). Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Верховний Суд України в пункті 23 постанови №11 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. з наступними змінами і доповненнями, вказує про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясувати джерело і час його придбання. А в пункті 24 цієї ж Постанови зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи… Згідно частини 1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до частини 2 цієї ж норми права, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі з 05.05.2012р. і не заперечували, що спірне майно, а саме: незавершена будівництвом квартира [ADDRESS], загальною площею 30,66 кв.м. і автомобіль марки «ИЖ», модель 412ИЭ, 1985р. випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] придбані ними за спільні сімейні кошти і відповідно до правил частини 1 ст.60 СК України є об*єктати їх спільної сумісної власності та наявними на час розгляду даної справи по суті, а тому такі обставини справи суд вважає встановленими відповідно до правил частини 1 ст.61 ЦПК України. В частині 1 ст.70 СК України передбачено про те, що у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до частини 3 цієї ж норми права, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти… Тобто, відступлення від рівності часток подружжя у спільному майні є правом, а не обов*язком суду і лише при встановленні визначених, в тому числі, частиною 3 ст.70 СК України підстав для цього. Згідно частини 1 ст.71 СК України, майно, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В спірному випадку з позивачкою проживає малолітня дочка [PERSON], [INFO], інтереси якої суд враховує при вирішенні даного спору. Також, суд враховує такі обставини, які мають істотне значення для вирішення спору, як визнання відповідачем позову і погодження останнього на поділ майна саме у такий спосіб, про який просить позивачка з відступленням від загального правила рівності часток у спільному майні обох з подружжя. Стосовно поділу незавершеної будівництвом квартири [ADDRESS], загальною площею 30,66 кв.м., суд приходить до наступного. Загальне правило щодо набуття права власності на новостворене майно закріплено в частині 2 ст.331 ЦК України, яка передбачає, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до частин 1, 2 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов*язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. В даному випадку спірна квартира [ADDRESS], загальною площею 30,66 кв.м. має статус недобудованої і не прийнята до експлуатації та не має державної реєстрації. Новий підхід щодо можливості визнання права власності на об*єкт незавершеного будівництва викладений в правовій позиції Верховного Суду України в справі №6-37цс13 від 15.05.2013р., яка є джерелом права, де вказано, що незавершений будівництвом будинок може бути визнаний об*єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Тобто, Верховний Суд України визнає за можливе виникнення права власності на об*єкт незавершеного будівництва при вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя. Враховуючи таку правову позицію Верховного суду України та усі обставини даної справи, суд приходить до висновку про те, оскільки в даному випадку спірна квартира оплачена відповідачем під час шлюбу з позивачкою, є об*єктом їх спільної сумісної власності і на 90% є збудованою на час розгляду справи, але має статус незавершеного будівництва, у зв*язку із чим суд вважає за можливе застосувати вказану вище правову позицію Верховного Суду України до спірних правовідносин і включити вказаний об*єкт в загальний обсяг спільного майна сторін як подружжя, що підлягає поділу. Що стосується поділу автомобіля, суд приходить до наступного. Способи та порядок поділу неподільного майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені в ст.71 СК України, частина 2 якої вказує про те, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В даному випадку, автомобіль відповідно до частини 2 ст.183 ЦК України має ознаки неподільної речі, оскільки його поділ без втрати його цільового призначення є неможливим. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також в їх достатності і взаємному зв*язку, враховуючи обсяг спільного майна сторін як подружжя, інтереси малолітньої дочки сторін, яка проживає з матір*ю, визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе відступити від загального правила рівності часток подружжя у спільному майні при його поділі та поділити спільне майно сторін у спосіб, про який просить позивачка, задовольнивши позовні вимоги. Враховуючи ті обставини, що на час подання позову до суду, судовий збір був сплачений позивачкою в сумі 552 грн., тобто не в повному обсязі, суд вважає за необхідне вирішити питання про доплату останньою судового збору при постановленні судового рішення відповідно до ціни позову і виходячи із заявлених позовних вимог. Розмір ставок судового збору в майновому позові визначені в ст.4 Закону України «Про судовий збір» як 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. В спірному випадку відповідач сплатив за спірну квартиру кошти в сумі 206 694 грн. 39 коп. (а.с. 31 - копія довідки), а тому ціна позову з врахуванням вартості спірного автомобіля, яку позивачка визначила в розмірі 10 000 грн., складає 216 694 грн. 39 коп., у зв*язку із чим позивачка повинна була сплатити судовий збір в сумі 2 166 грн. 94 коп. і недоплаченим залишається судовий збір в сумі 1 614 грн. 94 коп., який суд вважає за необхідне стягнути з позивачки на користь державного бюджету України. Оскільки позивачка не ставила перед судом питання про стягнення з відповідача сплаченого нею судового збору, суд дане питання не вирішує.

Outcome: approved