Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.05.2003 року у Міському відділі реєстрації актів громадського стану управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 651. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у подружжя не склалося, виявилося, що сторони мають несумісні характери, різні погляди на життя, різні життєві принципи та цілі, по - різному уявляють сімейні відносини. Сторони припинили подружні відносини та сумісне проживання, шлюб фактично розпався, а тому виникла необхідність його розірвати. 14.05.2019 року в судовому засіданні відповідач заявив клопотання про надання строку на примирення. Відповідно до заяви про надання строку на примирення, судом винесено ухвалу від 14.05.2019 року про задоволення заяви та зупинення провадження по справі. Ухвалою суду від 19.08.2019 року відновлено провадження по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила їх задоволити та пояснила, що вони із відповідачем не помирились і примирення не можливе. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог. Пояснив, що вони із дружиною не помирились і їх стосунки ще більше погіршились, однак він не бажає розривати шлюб. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 10.05.2003 року сторони зареєстрували шлюб у Міського відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 651, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10.05.2003 р., серії [NUMBER] (а.с.3). За час спільного проживання у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.07.2005 року (а.с.6). Ухвалою суду від 14.05.2019 року за клопотанням відповідача сторонам надавався строк на примирення, однак сторони не помирились і як пояснили сторони, їх відносини ще більше погіршились. Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально, сторони спільно не проживають та спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Статтею 89 ЦПК України врегульовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved