Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачу належить на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: с. Яськи, Біляївського району, Одеська область, вул. Леніна, 139. Позивач з відповідачем перебували у шлюбі з 1990 року, протягом останніх декількох років стосунки між ними погіршилися та рішенням Біляївського районного суду шлюб було розірвано. Після набрання чинності судовим рішенням, відповідач вигнав позивача разом з малолітнім сином [PERSON] з належного відповідачу будинку, пояснивши, що вона не являється більше членом його родини, а дитина взагалі не його і він не має наміру проживати з ними на одній житловій площі. У звязку з чим, позивач змушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник у судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що не заперечує щодо вселення сина [PERSON] та не буде чинити йому перешкоди у користуванні будинком. Але не бажає, щоб позивач проживала в будинку, так як вона псує його майно. Представник третьої особи органу опіки та піклування у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснивши, що позивач характеризується позитивно та представник особисто була присутня коли відповідач відмовився восени 2015 року впустити позивача з сином до будинку й останні залишилися на вулиці. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За приписами ст.ст.10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано (а.с. 8). Зазначений будинок є власністю відповідача, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 46) та зазначену обставину не заперечувала позивач. Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖД №380105 виданого 12 липня 2002 року (а.с. 7) батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Довідками №2012 від 02.12.2015 р. №1960 від 02.12.2015 р. виданих Яськівською сільською радою (а.с. 6) встановлено, що [PERSON] та неповнолітній [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [INFO] віл. Леніна, 139. Позивачем та відповідачем надано до суду численні заяви, звернення до органів Поліції та висновки, листи органу Поліції (а.с. 10,11,12,51-67) з яких вбачається, що між сторонами склалися ворожі відносини. Твердження відповідача, що позивач має неадекватну поведінку та навмисно пошкодила речі в будинку спростовуються матеріали справи та поясненнями сторін у судовому засіданні. Зокрема позитивною довідкою - характеристикою позивача з місця мешкання (а.с. 5). Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу у вселенні у вказаний будинок, оскільки вважає що остання не має права проживання у будинку та що не заперечувалося ним самим у судовому засіданні. Згідно ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє її права користування займаним приміщенням. Згідно вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ч.1. ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач та її неповнолітній син мають право на користування вказаним будинком, а тому підлягають вселенню у вказане житло з одночасним зобовязанням відповідача не чинити перешкод у користуванні житлом.

Outcome: approved