Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що з 2007 році за свої кошти придбала напівпричеп самоскид «BENALU 33 CN» державний № [NUMBER] вартістю 13000 євро та отримала на нього свідоцтво про реєстрацію серії ВЕС № 021616, видане і зареєстроване РЕГ 3-го МРЕВ ДАІ м. Первомайська УДІ УМВС України в Миколаївській області. Вказаний причеп 31 серпня 2007 року вона передала в користування [PERSON], який мав у власності вантажний автомобіль «МАN», про що надала нотаріально посвідчену довіреність на право експлуатації, крім того, передала останньому оригінал свідоцтва про реєстрацію. Позивачка попередила [PERSON] про необхідність повернення на першу вимогу причепу, оскільки вона мала намір його продати. В жовтні 2008 року позивачка звернулась до [PERSON] із проханням повернути причеп, однак він його не повернув, посилаючись на те, що причеп перебуває у ремонті після пошкоджень, пообіцяв повернути його або його вартість в найкоротший термін, про що надав розписку від 01 грудня 2008 року. Відповідач не повернув ані причепу, ані його вартість, став переховуватись. У звязку із цим позивачка зверталася до органів внутрішніх справ, та за результатами якої було відмовлено в порушенні кримінальної справи, рекомендовано звернутися до суду із цивільним позовом. 03 липня 2009 року позивачка подала нотаріусу та до органів РЕР УДАІ заяви про скасування довіреності, виданої на імя [PERSON] Однак, на час її звернення до суду, відповідач не повернув причеп, свідоцтво про реєстрацію причепу, не компенсував вартість причепу. У звязку із зазначеним просила суд зобовязати [PERSON] повернути свідоцтво про реєстрацію причепа, а також повернути їй сам причіп. В попередньому судовому засіданні 19 жовтня 2010 року до участі у справі був залучений в якості співвідповідача [PERSON], якому позивачка також надала нотаріально посвідчену довіреність на управління спірним причепом. Крім того, [PERSON] повернув оригінали документів на причеп. Позивачка згодом уточнила свої позовні вимоги і просила стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь в солідарному порядку матеріальну шкоду в розмірі 153\~530 грн., оскільки їй відомо, що причеп фізично знищений і не підлягає відновленню, тому просить стягнути фактичну його вартість. З [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні зменшив суму позову, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 99\~169 грн., оскільки на початку 2009 року [PERSON] передав [PERSON] 2700 доларів США, що по курсу НБУ складає 20790 грн., а також ним повернуто оригінал свідоцтва про реєстрацію причепу. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що позивачка надавала також і [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право керування причепом. [PERSON] надав [PERSON] свій автомобіль «МАN», для того, щоб останній мав змогу заробити гроші для себе і своєї родини з можливим наступним викупом автомобіля «МАN». Саме до цього автомобілю [PERSON]В чіпляв причеп [PERSON] Однак [PERSON] в процесі використання автомобіля та причепу допустив значне перевантаження причепу, що призвело до його перевертання та значного пошкодження. Про пошкодження причепу [PERSON] не повідомив ні [PERSON], ні [PERSON] Згодом [PERSON] все-таки повідомив [PERSON] про пошкодження, останній при цьому надав [PERSON] інформацію про те, де можливо здійснити ремонт причепу. [PERSON] відігнав причеп до м. Бендери на авторемонтний завод, де замість прийняття активної участі в ремонті покинув причеп невідомим особам, не склав жодних документів про передачу причепу і повернувся додому. Відповідач вказував, що довіреність, яку надала йому позивачка була разовою, для однієї поїздки, після чого і причеп і довіреність були повернуті власниці позивачці. [PERSON] та його представник вважають, що саме безвідповідальна поведінка [PERSON] стала причиною фактичного знищення причепа, його втрати, тому відповідно до ч.1 ст. 1166, п.1.ч. 1 ст. 1188 ЦК України тільки [PERSON] повинен компенсувати позивачці матеріальні збитки. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засідання позов не визнали, просили відмовити в його задоволення, мотивуючи тим, що позивачка надала відповідачу [PERSON] довіреність на управління своїм причепом, якому також належав вантажний автомобіль «МАN» і який мав намір використовувати автомобіль разом із причепом для перевезення вантажів. [PERSON] запропонував [PERSON] працювати у нього водієм і він погодився. За вказівкою [PERSON] [PERSON] перевозив грузи. Коли причеп зламався, він за вказівкою [PERSON] і разом із ним відтранспортував причеп до м. Бендери, де останній домовився про ремонт цього причепу. Більше про причеп [PERSON] нічого не знає. Розпоряджатися причепом [PERSON] не міг, оскільки довіреність було видано тільки на право керування ним. Крім того, відповідач пояснив, що [PERSON] взагалі не мала до нього ніяких претензій. Розписку про повернення [PERSON] і її невістці [PERSON] 13 000 євро (вартості причепу) писав не він, а [PERSON] Таким чином, відповідач [PERSON] та його представник вважають, що оскільки він не мав повноважень на розпорядження причепом, а тільки мав право керувати ним, тому ніякої шкоди позивачці він не завдав, і, відповідно, не має підстав для стягнення з нього матеріальної шкоди. [PERSON] визнав, що дійсно саме під час його керуванням, він перевантажив причеп і перевернув його внаслідок чого значно пошкодив, а також те, що саме він передав причеп невідомим особам без документів у м. Бендери. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задовленню з наступних підстав. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію серія ВЕС № 021616, виданого та зареєстрованого РЕГ 3-го МРВ ДАІ м. Первомайська ВДАІ УМВС в Миколаївській області 30 серпня 2007 року напівпричеп самоскид «ВЕNALU 33 СN», 1994 року випуску, шасі (кузов) № VFKXXD33CH1NL0109, реєстраційний номер [NUMBER], належить [PERSON] Відповідно до Довіреності від 31 серпня 2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], реєстровий № 4311, [PERSON] уповноважила строком на три роки [PERSON], представляти інтереси в органах ДАІ, органах страхування, СТО, автогаражних кооперативах та громадських та інших компетентних органах, установах та організаціях незалежно від їх права власності, підпорядкування та галузевої належності, з питань повязаних з експлуатацією належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ВЕС № 021616 напівпричепу самоскиду-Е, реєстраційний № [NUMBER], для чого [PERSON] надала [PERSON] право проходити технічний огляд причепу, визначати на власний розсуд місце стоянки, подавати та одержувати необхідні документи, включаючи заяви, вчиняти всі інші юридичного значимі дії, повязані з виконанням довіреності. 03 липня 2009 року [PERSON] скасувала вказану довіреність, про що вона повідомила [PERSON] нотаріально посвідченою заявою, реєстровий № 3495. Крім того, встановлено, що 29 липня 2008 року [PERSON] уповноважила строком на три роки [PERSON] на підставі Довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], реєстровий № 3114, представляти її інтереси у будь-яких установах, організаціях, незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості, з питань, повязаних з експлуатацією належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ВЕС № 021616 напівпричепу самоскиду-Е, реєстраційний № [NUMBER], для чого [PERSON] надала [PERSON] право керувати згаданим причепом, здійснювати представництво в органах ДАІ, страхування, тощо, щодо експлуатації транспортного засобу, визначати на свій розсуд місце стоянки транспортного засобу, подавати та отримувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, проходити технічний огляд, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, повязані із вказаною довіреністю. 04 листопада 2009 року [PERSON] скасувала вказану довіреність, про що вона повідомила [PERSON] нотаріально посвідченою заявою, реєстровий № 1981. Також встановлено, що 29 липня 2008 року [PERSON] уповноважив [PERSON] строком на три роки, керувати належним йому транспортним засобом марки «МАN» 19372 випуску 1993 року, реєстраційний № ВЕ 6911АІ. Таким чином, [PERSON] в період з 31.08.2007 року по 03.07.009 року та [PERSON] в період з 29.07.2008 року по 04.11.2009 року на відповідній правовій підставі, визначеній ст. ст. 244 247 ЦК України, використовували (експлуатували) причеп, що належав [PERSON] Тобто після припинення повноважень за довіреностями відповідачі повинні були повернути [PERSON] її майно, однак до часу звернення до суду із цим позовом 29.09.2009 року причеп ніким із відповідачів не повернутий. Із розписки від 01 грудня 2008 року вбачається, що [PERSON] винен гроші в сумі 1300 євро, які зобовязався повернути [PERSON] (невістці позивачки) протягом місяця. Із розписки від 01 грудня 2008 року вбачається, що [PERSON] отримав гроші в борг у [PERSON] в сумі 10 тисяч доларів США, які зобовязався повернути [PERSON] 01 грудня 2008 року. [PERSON] 24.02.2009 року повернув [PERSON] 2000 доларів США, а 30.04.2009 року 700 доларів США., що слідує із відповідних розписок від 24.02.2009 року, 30.01.2009 року. 2700 доларів США, за курсом гривні до долару США на час повернення грошів, складає 20 790 грн. Вартість причепу в розмірі 13000 євро (за курсом НБУ 153 530 грн.) до його пошкодження, сторонами визнана як відправна. Як зазначив представник позивача, ці гроші повернуті в рахунок вартості причепу, який не можливо повернути в натурі. Станом на 08 квітня 2010 року ринкова (дійсна) вартість колісного транспортного засобу, напівпричепу самоскиду-Е «ВЕNALU 33 СN», 1994 року випуску складає 119\~959 грн., що слідує із відповідного [PERSON] № 127 про оцінку колісного транспортного засобу від 08 квітня 2010 року, складеного оцінювачем - автотоварознавцем [PERSON] Така вартість причепу жодним з відповідачів не оспорювалась. Таким чином, із врахування наведених обставин, неповернутими позивачці залишається 99\~169 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні визнали, що причеп самоскид-Е «ВЕNALU 33 СN» на даний час фізично знищений - тобто це майно, яке фактично вибуло із цивільного обороту. Крім того, із особистих пояснень [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, можливо прийти до висновку про те, що знищення з однієї сторони сталося з вини водія [PERSON], який внаслідок перенавантаження певним вантажем, спричинив незворотні зміни (пошкодження) причепу, а потім відтранспортувавши до м. Бендери, залишив його стороннім особам нібито на ремонт. Твердження відповідача [PERSON] про те, що він за вказівкою [PERSON] відтранспортував причіп на ремонт в інше місто, суд не може прийняти до уваги, оскільки [PERSON], як доросла людина, дієздатність якої не обмежена, повинен був розуміти можливі негативні наслідки такої своєї поведінки, за які йому доведеться відповідати перед власником причепу. Крім того, таке твердження [PERSON] не підтверджено жодними належними та допустими доказами. З другої сторони - пошкодження сталися також із вини [PERSON], який як титульний власник майна позивачки, повинен був забезпечувати його цілісність, технічну справність, наявність. Оскільки [PERSON] частково добровільно повернув частину коштів за причеп, тому суд сприймає вказані його дії як визнання своєї вини стосовно втрати майна, яке було йому ввірене. Таким чином, судом встановлено і це підтвердив [PERSON] в своїх поясненнях, які дав суду, що саме він свідомо, з власної ініціативи відтранспортовував причеп до іншого міста на ремонт і з його відома причеп там залишився, тобто його дії свідчать про наявність його вини стосовно втрати майна [PERSON] Також із матеріалів (а.с.7 матеріалу № 706) слідує, що [PERSON] визнав свою причетність та провину у пошкодженні майна [PERSON], намагався власними силами відремонтувати пошкоджений ним причеп, для чого брав у борг гроші у [PERSON] Як пояснив [PERSON], [PERSON] не був присутній під час транспортування причепу в м. Бендери та при передачі причепу невідомим особам. За наведених обставин суд прийшов до висновку, що [PERSON], як власник майна - напівпричепу самоскиду «BENALU 33 CN» державний № [NUMBER], зазнала збитків у вигляді втраченого (фізичного знищення) цього майна і винним у цьому є саме [PERSON] Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина. В судовому засіданні достовірно встановлено, що шкоду завдано з вини [PERSON], а тому наявні підстави для покладення на нього відповідальності за спричинену шкоду. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час судового розгляду справи встановлено, що [PERSON], з вини [PERSON] через його протиправні дії, завдано матеріальну шкоду, а тому в силу ст. 22, 1166 ЦК України, відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачці матеріальну шкоду в повному обсязі. Оскільки вартість причепу складає 119 959 грн., що визнано сторонами, добровільно відшкодовано 20 790 грн., що визнано позивачкою, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сума 99 169 грн. Таким чином, суд вважає змінені позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню в силу ст.ст. 22, 1166 ЦК України, як такі, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. З [PERSON] на користь позивачки слід стягнути 99\~169 грн. Крім того, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути документально підтверджені судові витрати, понесені позивачкою, а саме: судовий збір в сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн. Також слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судові витрати, сплату яких позивачці було відстрочено до ухвалення рішення у справі, саме судовий збір в сумі 1526 грн. ( 1535,30 грн. 8,50 грн.) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 83 грн. ( 120 грн. 37 грн.)

Outcome: partial