Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору позики, зменшення суми заборгованості до фактично отриманої суми кредитних коштів. Зазначила, що на свій запит отримала від відповідача виписку за рахунком у період з 01.01.2014 року по 24.10.2019 рік, відповідно до якої заборгованість на кінець періоду складала 43521,32 грн. Станом на день звернення до суду заборгованість за кредитним договором становить 61009,26 грн. Відповідач, надаючи виписку по рахунку, не надав їй жодних доказів, що саме ті Тарифи та Витяг з Умов і правил, на які посилається банк, розуміла [PERSON] та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що ці документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки ( пені, штрафів). Вона неодноразово зверталась до відповідача як усно, так і письмово через програмний комплекс « Приват24» із запитами про надання їй копій Умов та Правил, підписаних особисто позивачем разом із заявою-анкетою, на підставі яких банком було нараховано таку велику заборгованість. Однак, відповіді не отримала. Через невиконання банком своїх обов`язків щодо надання інформації про Умови та Правила та про їх неодноразову зміну у неї виникла необґрунтована заборгованість. За її розрахунком загальна заборгованість [PERSON] перед банком становить 4896,24 грн., що складається із фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 3000 грн. та суми за нарахованими процентами за користування позикою у розмірі 1896, 24 грн. Вважаючи дії Банку щодо зміни Умов та Правил надання послуг протиправними, позивачка просить розірвати договір позики, укладений між [PERSON] та Акціонерним Товариством Комерційний Банк « Приватбанк»; зменшити суму заборгованості до 4891, 63 грн, що складатиметься із фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 3000 грн., та суми за нарахованими процентами за користування позикою у розмірі 1896,63 грн.; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1681,60 грн. В подальшому позивачкою подано уточнену позовну заяву про зміну предмету позову. В обґрунтування якої вказала, що відповідно до наданої відповідачем виписки по картковому рахунку позивача банк, визначаючи заборгованість із погашення кредиту, нараховує у тому числі, крім тіла кредиту, складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Відповідач у відзиві на позовну заяву, обґрунтовуючи розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості відповідно до заяви-анкети від 29.10.2007 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privat.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Однак, зазначені Умови та правила надання банківських послуг не надавались їй для ознайомлення при укладенні оспорюваного договору та не підписані нею, що свідчить про її необізнаність про існування вказаних Умов та Правил. Посилаючись на ч. 1, ч. 2 ст. 207, ст. ст. 626,628, ч. 1 ст. 638 ЦК України, вважає що вказані Умови та правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, в даному випадку між сторонами був укладений кредитний договір , який не містить строку повернення кредиту, не містить відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Оскільки Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, які викладені на банківському сайті, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а обов`язок позичальника по сплаті пені за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань в заяві відсутній, то і відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку нарахованої пені. Крім того, у заяві-анкеті, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначена можливість зміни процентної ставки за договором. При укладенні договору споживчого кредиту Банком не були дотримані всі передбачені чинним законодавством, зокрема ст. 12 Закону України « Про споживче кредитування» умови. З наданої відповідачем виписки по картковому рахунку, починаючи з 01.06.2016 з карткового рахунка позивача списуються відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5 %, а також нараховувалась пеня, що не передбачено умовами договору. На момент укладення споживчого кредиту [PERSON] була недієздатною, оскільки їй не виповнилось 18 років, та не мала , у зв`язку з цим права укладати споживчий кредит. З урахуванням положень ст. 215 ЦК України просить визнати недійсним договір кредитування, укладений між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк», стягнути понесені судові витрати. Від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що , підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 29.10.2007 року, позивач уклав з відповідачем договір, який відповідно до ст. 632 ЦК України є договором приєднання. Згідно анкети-заяви, підписаної [PERSON] 29.10.2007 р., позивач погодилась на укладення договору з відповідачем та з Умовами і правилами надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй в письмовому вигляді, про факт ознайомлення підтвердила своїм підписом в анкеті-заяві. Безпосередньо в анкеті-заяві від 29.10.2007 р. були зазначені наступні умови: -тип карти- «Універсальна», валюта карти-гривня, сума кредитного ліміту-250 грн., базова відсоткова ставка за користування кредитом - 3% в місяць( 36% річних), номер карти і дата відкриття рахунку. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Позивач деякий час належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за Договором. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надала. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами. Представник відповідача вважає, що [PERSON] , підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, і у Банку відсутні підстави вважати, що Умови укладені поза межами договору та є недопустимими доказами. Отримавши кредитну карту, на який встановлено кредитний ліміт, позивачка користувалась грошима, отримували кошти через банкомат, здійснювала розрахунки, тобто погодилась з умовами договору. За таких підстав просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, просили справу слухати за їх відсутності. ( а. с. 184-185). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 125,162,187-188). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачкою зазначається, за її думкою, підстави недійсності договору : факт її необізнаності про Умови та Правила надання банківських послуг, які нею не підписувались, не зазначення в договорі істотних його умов: про розмір та умови зміни процентної ставки; про стягнення пені за невиконання умов договору, заява-анкета від 29.10.2007 року підписана неповнолітньою особою, позивачкою по справі. Судом встановлено, що 29.10.2007 року позивачка по справі підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та отримала кредитну картку « Універсальна» із встановленням кредитного ліміту , в подальшому неодноразово відбулася зміна кредитного ліміту ( а. с. 126-133). Надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг позивачкою не підписані. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх , неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки позивачка не довела, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складають кредитний договір, адже ці Умови не містять підпису позивача, а отже, їх не можна вважати складовими кредитного договору. Отже, за відсутності доказів узгодження у письмовому вигляді конкретних умов договору, відсутні підстави для визнання цього договору недійсним, адже неукладені умови договору не можуть бути визнані недійсними на підставі ст. ст. 203,215 ЦК України. Аналогічні правові позиції викладені в Постанові ВСУ в справі № 219/11841/17 ц від 09.10.2019 року. Що стосується позовних вимог в частині визнання недійним договору про надання банківських послуг від 29.10.2007 року по причині того, що заява-анкета підписана неповнолітньою особою, то суд виходить з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, в заяві-анкеті про надання банківських послуг від 29.10.2007 року зазначена дата народження позивачки [INFO] ( а. с. 126). Тобто на момент підписання заяви позивачка була неповнолітньою. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків ( усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Згідно ч. 1 ст. 221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками ( усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.07.2019 року у справі № 607/4359/15ц зазначено, що «відповідно до статті 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 ЦК України. Вказаний правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Частиною першою статті 221 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків ( усиновлювачів), піклувальника вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. Батьки позивача, дізнавшись про вчинення угоди № 106 від 01.09.2007 року, протягом одного місяця не заявили претензії позивачу. Тобто, в силу приписів ч. 1 ст. 221 ЦК України, вказаний правочин вважається ними схваленим. Тлумачення статті 222 ЦК України свідчить, що -правочин, який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків ( усиновлювачів) чи піклувальника, конструюється як оспорюваний; -правочин, який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків ( усиновлювачів) чи піклувальника, може бути схвалений; -схвалення правочину, вчиненого неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, має місце, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні правочину. Тобто схвалення правочину припускається, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник довідавшись про правочин не заявили претензію іншій стороні; -по своїй суті схвалення правочину виключає можливість задоволення позову про визнання правочину вчиненого неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків ( усиновлювачів) чи піклувальника недійсним. В даній справі позивачка не довела, що її батьки ( усиновлювачі чи піклувальник) дізнавшись про вчинення правочину, протягом одного місяця заявили претензії банку, оспорюваним правочином порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес, яка звернулася до суду з позовом про визнання оспорюваного правочину недійсним. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання правочину, вчиненого саме неповнолітньою особою недійсним . Представником позивача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки договір про надання банківських послуг укладено 29.10.2007 року, в даному випадку відповідно до ст. 257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позивачка, виконуючи обов`язки щодо повернення кредитних коштів, звернулась до суду у січні 2020 року, тобто з порушенням строку позовної давності. Оскільки позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав, зокрема з моменту укладення та підписання оспорюваного кредитного договору 29.10.2007 року, суд вважає, що саме з цього дня позивачка могла дізнатися про порушення її прав, а отже нею пропущений строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є окремою підставою для відмови у позові . Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, якщо позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що позивачкою не доведено, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають кредитний договір, надані Банком Умови не містять підпису позивачки, тобто не є складовими кредитного договору, а також, враховуючи, що позивачкою не доведено, що її батьки, дізнавшись про вчинення правочину, протягом одного місяця заявили претензії банку, тобто не схвалили даний правочин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed