Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

[PERSON], звернулась з позовом до [PERSON] з вимогою надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України у період з 01 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року до Автономної Республіки Крим, неповнолітній [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. 11 жовтня 2008 року рішенням Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим шлюб між сторонами було розірвано, з того моменту і по теперішній час дитина залишилась проживати разом з позивачем, які управлінням соціального захисту населення Кагарлицької РДА Київської області взяті на облік як внутрішньо переміщенні особи, відповідач, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає. Дитина проживає разом з позивачем, яка самостійно несе витрати по утриманню доньки. Позивач зазначає, що всі близькі родичі, в тому числі і батьки, залишилися проживати на території Автономної Республіки Крим, з огляду на цю обставину позивач має намір влітку 2017 року разом з неповнолітньою донькою відвідати своїх рідних в Автономній Республіці Крим та відпочити, що на думку позивача матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку неповнолітньої доньки, оскільки має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньки у період з 01 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року у Автономній Республіці Крим, оскільки, на даний час Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією, позивач зверталася до відповідача з вимогою про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до Автономної Республіки Крим їхньої спільної дитини [PERSON], [INFO], проте, отримала відмову, що стало підставою звернення позивача з цим позовом до суду. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, процесуальним правом подати заперечення проти позову не скористався. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до конвенції про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Як вбачається з матеріалів справи, з 12 серпня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу у них народилась донька - [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження батьками дитини записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Рішенням Джанкойського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 11 жовтня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). Згідно довідок №0000140059 від 14 березня 2017 року, №0000149544 від 22 березня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданих управлінням соціального захисту населення Кагарлицької РДА Київської області, [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] проживають/перебувають за фактичною адресою: [ADDRESS].(а. с. 14,15) Згідно з правилами ст. 313 ЦК України встановлено, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: - якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; - якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; - у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: - свідоцтва про смерть другого з батьків; - рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; - рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; - рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; - довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Пунктом 5 цих же Правил визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Пунктом 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, звертаючись до суду з вимогами про надання дозволу здійснювати багаторазові тимчасові поїздки за кордон з дитиною без згоди та супроводу батька дитини, позивач має зазначити напрямок поїздки або країну, в яку планується поїздка, термін поїздки або наявність обставин, які дають підстави для визначення періодичних поїздок. При цьому, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Відповідно до позовних вимог, позивач просить надати дозвіл на виїзд за межі України у період з 01 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року до Автономної Республіки Крим, неповнолітній [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON]. Відповідно до ч.3, 4 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку непередбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. №367, де зазначено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї громадян України, що не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92). Тож, для перетину адміністративного кордону з Кримом та до зони АТО (зона проведення антитерористичної операції), необхідно: -дитина може покинути територію України за згодою та в супроводі обох батьків (усиновлювачів). Або ж у супроводі повнолітніх осіб, яких уповноважили батьки дитини; якщо дитина їде у супроводі одного з батьків, то другий має надати нотаріально засвідчену на це згоду із зазначенням держави прямування та проміжку часу перебування дитини у цій державі. Це за умови, якщо другий із батьків буде відсутній у пункті пропуску. Як зазначала позивач, в Автономній Республіці Крим в неї проживають близькі родичі, в тому числі і батьки, які беруть значну участь у вихованні дитини, та завдяки значній фінансовій допомозі, позивачка матиме змогу оздоровити в морській кліматичній зоні. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] є обгрунтованими, та таким що підлягає задоволенню, оскільки виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер, відповідає її інтересам та бажанням, за своєю метою має сприяти її загальному розвитку та оздоровленню, в той же час відповідач безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення відповідних дозволів, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини, ухвалюючи рішення, суд надаєдозвіл на тимчасовий виїзд за межі України з дати набрання законної сили рішенням суду по 31 серпня 2017 року до Автономної Республіки Крим, неповнолітній [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON]. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн., який сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved