Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати за нею право власності на житловий будинок № 22, що розташований за адресою: с. Ріжки Житомирського району Житомирської області вул. Центральна, як за спадкоємицею за заповітом після смерті матері. В судове засідання сторони не зявились, проте як від позивача так і представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував. За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність вказаних учасників судового розгляду, адже матеріали справи містять достатньо доказів щодо правовідносин, які склались між ними. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 9 липня 2015 року померла тітка позивача [PERSON] (а.с.4). Після смерті останнього залишилась спадкова маса, яка, зокрема, складається із спірного у даній справі нерухомого майна житлового будинку № 22, що розташований за адресою: с. Ріжки Житомирського району Житомирської області вул. Центральна, який рахувався за [PERSON] згідно погосподарської книги (а.с.11) і право власності на який станом на 29 грудня 2015 року не зареєстровано (а.с.6, 15-16). За вказаною адресою на день смерті спадкодавця та протягом шести місяців після її смерті, крім неї ніхто зареєстрований не був (а.с.10). За життя, а саме 9 березня 1995 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла племінниці, тобто позивачу. Згідно довідки нотаріуса від 18 квітня 2016 року (а.с.17), інші спадкоємці до майна померлої [PERSON], окрім [PERSON], відсутні. Постановою нотаріуса від 18 квітня 2016 року (а.с.18) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на названий вище житловий будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього та відсутністю відомостей про реєстрацію права власності за спадкодавцем. За таких обставин позивач вказує, що вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їй спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Аналіз зясованих судом обставин справи та норм Закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову, адже як встановлено, спадкодавець за життя була фактичним власником спірного житлового будинку, однак оформити своє право власності на нього не встигла, у звязку з чим позивач, в даний час, унеможливлена у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна, і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття права власності [PERSON], як спадкоємицею за заповітом, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене та правову позицію апеляційного суду Житомирської області з наведених правовідносин, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена заявником. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 551,20 гривеня, з відповідача на користь позивача. Окремо суд звертає увагу сторін на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обовязкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved