Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 25 по вул. Південна в селищі Докучаєвське (Комуніст) Харківського району Харківської області, укладений 12 серпня 2015 року між нею та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за р./№ 2043, на підставі ч. 3 і ч. 5 ст. 203 ЦК України; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,15га., що розташована за адресою домоволодіння по вул. Південна, буд. 25 в селищі Докучаєвське (Комуніст) Харківського району Харківської області, укладений 12 серпня 2015 року між нею та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за р./№ 2046, на підставі ч. 3 і ч. 5 ст. 203 ЦК України; застосувати як правовий наслідок недійсності правочинів реституцію за правилами ст. 216 ЦК України та стягнути з відповідачів на її користь понесені витрати при зверненні до суду в розмірі 5250,00грн. В обґрунтування своїх вимог, Позивач зазначила, що вона є власницею спірного житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під № 25 по вул. Південна у селищі Докучаєвське (Комуніст) Харківського району Харківської області, а також земельної ділянки, площею 0,15га., розташованої під вказаним будинком. Вказаний будинок було зареєстровано 27.04.2012р. на підставі рішення виконкому Роганської селищної ради № 44 від 02.04.2012р. Право власності на земельну ділянку під будинком було зареєстровано за Позивачем у 1994 році згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-25-71-14228 від 05.10.1994р. Позивач на підтвердження своїх вимог вказала, що після трагічної смерті її чоловіка, вона знаходилась у скрутному фінансовому становищі, у звязку з чим мала необхідність в отриманні додаткових кредиту або займу. З метою вирішення своїх проблем Позивач звернулась за допомогою до [PERSON] з метою отримання кредиту під заставу нерухомості. З метою оформлення кадастрового номеру на землю Позивач оформила довіреності на [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, Позивач зазначала, що страждає на хронічну важко виліковну хворобу - алкоголізм, внаслідок чого часто не розуміє та не памятає своїх дій. Вказала, що 12 серпня 2015 року, під час укладення правочину у нотаріуса знаходилась у стані алкогольного спяніння та не в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій. Під час укладення договорів купівлі-продажу була впевнена, що укладає договір позики під заставу нерухомого майна. Позивач зазначила, що при вчиненні оспорюваних договорів вона помилилась щодо істотних обставин укладених угод та прийняла неправильне рішення, що не відповідало її внутрішній волі і дійсним намірам. Від представника Позивача надійшли письмові пояснення в судових дебатах, в яких позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. [PERSON] (надалі Відповідач 1) в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій вказав, що не визнає себе відповідачем у справі, участі в процесі оформлення договору купівлі-продажу не брав, просиву розглянути справу за його відсутності (т. 1, а.с.111). [PERSON] (надалі Відповідач 2) в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином рекомендованою кореспонденцією про час, день та місце слухання справи, причину своєї неявки суду не повідомив. [PERSON] (надалі Відповідач 3) в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову та розглянути справу за його відсутності (т.1, а. с. 88). [PERSON] (надалі Відповідач 4) допитана в судовому засіданні пояснила, що Позивач добровільно та усвідомлено здійснила відчуження належної їх нерухомості, під час здійснення нотаріальних дій Позивач не вживала спиртних напоїв, знаходилась в тверезому стані та отримала грошові кошти за продаж нерухомого майна. Від представника [PERSON], [PERSON], надійшло заперечення на позовну заяву та письмові пояснення у судових дебатах, в яких просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, на підставі того, що Відповідач 4 є добросовісним покупцем, між Відповідачем 4 та Позивачем до укладення основного зобовязання було укладено 01 липня 2015 року договір-зобовязання, відповідно до якого Позивач взяла на себе зобовязання укласти договір купівлі-продажу житлового будинку № 25, який знаходиться по вул. Південна в селищі Докучаєвське (Комуніст) Харківського району Харківської області, що підтверджує волевиявлення Позивача на здійснення правочину. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що Позивач під час укладення договору купівлі-продажу знаходилась в тверезому стані, розуміла значення своїх дій, бажала здійснити відчуження свого нерухомого майна та отримала грошові кошти за договором купівлі-продажу. За клопотанням Позивача була допитана в якості свідка [PERSON], яка пояснила, що Позивач, її донька, страждає на алкоголізм, має заборгованості за кредитами, але жодних намірів укладати договір купівлі-продажу не мала. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як зазначає ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вислухавши пояснення позивача, відповідача, свідків, представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 серпня 2015 року були укладені договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, площею 0,15га., що розташовані по вул. Південна, буд. 25 в селищі Докучаєвське (колишня назва с. Комуніст) Харківського району Харківської області. В матеріалах справи містяться копії вироків по кримінальним справам за обвинуваченням [PERSON] На думку представника Позивача, вказані рішення підтверджують механізм злочину, який був застосований і до Позивача. Однак, відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування при розгляді даної цивільної справи. Суд розглядає цивільну справу про визнання недійсним договорів між визначеними сторонами. Вказане рішення про вчинення незаконних дій відносно інших осіб, які постраждали від дій [PERSON] не може свідчити про існування незаконних дій стосовно Позивача. Судом досліджено повідомлення заступника начальника Харківського ВП Головного управління Національної поліції [PERSON] від 14.01.2016р. про проведення досудового розслідування, слідчих дій у кримінальному провадженні про шахрайські дії [PERSON], [PERSON], [PERSON] стосовно [PERSON] Відповідно до статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Проведення слідчих дій не може свідчити про дійсне вчинення кримінального правопорушення відносно Позивача. Вироку суду про вчинення відповідачами злочину відносно Позивача надано не було. На підтвердження обставин у справі Позивачем були надані копії кредитного договору № 115846186 від 19.03.2015р., укладеного між [PERSON] та «Банк Форвард», копії кредитного договору № 500977492 від 14.05.2015р., укладеного між Позивачем та ПАТ «Альфа Банк», копії кредитного договору № 1435658698901070 від 17.10.2014р. між Позивачем та «Фідобанком», копію договору про надання освітніх послуг між [PERSON] та Харківським національним педагогічним університетом, копії розрахункових листів [PERSON] Однак, наявність укладених кредитних та інших договорів не може підтверджувати нерозуміння Позивачем своїх дій, а також знаходження її в стані алкогольного спяніння в момент підписання договорів. Відповідно до медичної картки, заведеної і виданої 28.10.2015р., амбулаторного хворого [PERSON], зазначено, що остання прийнята на облік лише з 02.11.2015р., тобто після укладення договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна. Судом досліджено [PERSON] судово-наркологічної експертизи № 43 від 05 лютого 2016 року. Відповідно до [PERSON] встановлено синдром залежності від алкоголю. Однак, для визнання недійсним договору має значення саме не усвідомлення своїх дій на конкретний момент - підписання договорів. Хвороба Позивача не підтверджує неможливість керування своїми діями. В матеріалах справи міститься висновок експерта [PERSON] з використанням поліграфу стосовно [PERSON], яка за результатами дослідження визнана такою, що не знала, що підписує договір купівлі-продажу нерухомого майна та не давала згоду на його підписання. Однак вказаний документ не може бути визнаний допустимим доказом у справі. Відповідно до статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Таким чином, підтвердженням того, що особа не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними є висновок судово-психіатричної експертизи. У звязку з цим, наведений висновок з використання поліграфу не можна визнати допустимим доказом у справі. Судом також досліджено висновок практичного психолога від 14.04.2016р. [PERSON]. Згідно з результатами висновку під час укладення договорів купівлі-продажу земельної ділянки та будинку [PERSON] не могла правильно оцінювати значення своїх конкретних дій та їх наслідки, угоди не відповідали її волі і під час їх укладення знаходилась під впливом обману, а тому не розуміла, що укладає договори купівлі-продажу земельної ділянки та будинку. Відповідно до ч. 2 п. 6.9 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, для проведення психологічної експертизи (з огляду на вік підекспертної особи та виходячи з питань, поставлених перед експертом) експерту необхідно надати: медичну документацію, особову справу, шкільні характеристики і характеристики з місця роботи, свідчення співучнів, педагогів, колег, друзів, знайомих, родичів та інших людей, з якими підекспертна особа близько спілкувалася. У свідченнях рідних та близьких повинні бути відображені особливості її розвитку та поведінки, умов життя, оточення, притаманні їй схильності, захоплення, інтереси. За наявності також надаються щоденники, листи, зразки творчості підекспертної особи. Суд критично оцінює вказаний документ, оскільки висновок психологічної експертизи ґрунтується виключно на показаннях матері [PERSON] - [PERSON], що ставить під сумнів можливість експерта зробити правильний та обєктивний висновок. Зі слів [PERSON], [PERSON] систематично та постійно знаходиться в стані алкогольного спяніння. Цей факт суперечить відомостям, що [PERSON] амбулаторно лікувалась в наркологічному диспансері в 2014 році, з якого через 2 місяці була виписана та не перебувала на обліку в психоневрологічному диспансері. Відповідно до слів [PERSON] її дочка постійно вживає спиртні напої, що істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій, але жодного разу не поставала питання стосовно обмеження дієздатності [PERSON]. Висновок психолога щодо неможливості [PERSON] усвідомлювати значення своїх конкретних дій під час укладення договорів купівлі-продажу земельної ділянки та будинку, знаходження під впливом обману ґрунтується лише припущеннях і не встановлює факт перебування [PERSON] в алкогольному стані. Відповідно до документів, які надаються, [PERSON] працює викладачем, систематично отримує заробітну платню за виконання своїх обов`язків. Згідно з показаннями [PERSON], [PERSON] весь 2015 рік з періодичністю вживала спиртні напої, перебувала в стані запою, однак могла паралельно працювати викладачем у вищому навчальному закладі. Доказів з`явлення [PERSON] на робочому місці у нетверезому стані не було надано. Крім того, з 13.03.2006р. [PERSON] самостійно неодноразово укладала кредитні договори з різними банками. Отже, [PERSON] внаслідок неодноразового підписання кредитних договорів добре обізнана з процедурою, структурою, формою, сторонами, які беруть участь під час укладання такого виду договору. Тому суперечливими є факти, що [PERSON] в момент підписання договорів купівлі-продажу земельної ділянки та будинку від 12.08.2015р. вважала, що це кредитний договір або договір позики під заставу нерухомого майна. [PERSON] стверджувала, що 12.08.2015р. знаходилась у стані алкогольного спяніння і в повній впевненості, що укладає договір позики. Але 01.07.2015р. був укладений попередній договір-зобов`язання укласти договір купівлі-продажу між сторонами: продавцем - [PERSON] та покупцем [PERSON], які визначили обєкт нерухомості, що підлягатиме продажу, а саме: житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані по вул. Південна, буд. 25 в селищі Докучаєвське (колишня назва с. Комуніст) Харківського району Харківської області. Крім того, [PERSON] для забезпечення свого наміру укласти договір купівлі-продажу вказаного об`єкта передала грошову суму в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США, яка входила в ціну об`єкта нерухомості [PERSON]. Тому показання [PERSON] стосовно уявлення нею укладення договору позики, а не купівлі-продажу є суперечливими. 12 серпня 2015 року сторони своїми підписами підтвердили, що договір відповідає їхнім дійсним намірам при посвідченні вказаного договору було дотриманий правовий та процесуальний порядок, був присутній нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON]. Факт перебування [PERSON] в стані алкогольного спяніння залишається не підтвердженим. Позивач заявляла, що сума, яку вона отримала в рахунок застави будинку була символічною, не відповідала дійсній ринковій вартості як земельної ділянки, так і нерухомого майна на ній. Але згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12.08.2015р. вартість земельної ділянки за адресою сел. Комуніст Харківського району Харківської області, вулиця Південна, становить 255000,00грн. (двісті п`ятдесят п`ять тисяч гривень нуль копійок). Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.08.2015р. вартість будинку, що знаходиться за адресою сел. Комуніст Харківського району Харківської області, вулиця Південна, б.25, становить 270000,00грн. (двісті сімдесят тисяч гривень нуль копійок). Таким чином, суд критично оцінює позицію Позивача щодо суми договору. Крім того, в судовому засіданні Позивачем було визнано факт передачі Покупцем грошових коштів. Позивач стверджувала, що не мала наміру продати земельну ділянку та нерухоме майно розташоване на ній через те, що будинок, є єдиним житлом її сім`ї. Однак, медична картка амбулаторного хворого VII-Д 05285 від 28.10.2015р. на ім`я [PERSON] вказує місцем проживання останньої проспект Орджонікідзе, б. 26, кв. 43, де і проводились періодичні огляди лікарями. Крім того, Позивач зареєстрована і проживала за іншою адресою, а саме: м. Харків, пров. Фанінський, б. 3-В, кв. 54. Таким чином, суд критично оцінює доводи Позивача, про відсутність наміру продати будинок через неможливість жити в іншому, окрім цього місці. Судом досліджено висновок судово-медичної експертизи № 1470-Ая/16 від 14.04.2016р. Згідно висновку - [PERSON] страждає хронічною двосторонньою сенсоневральною туговухістю 1 (легкого) ступеня на фоні хронічного захворювання - отосклерозу, зі збереженням соціально адекватного слуху. Також згідно проведених досліджень дана стадія розвитку туговухості дозволяє [PERSON] адекватно чути звуки та звернену до неї мову з відстані до 6 метрів зі 100 % розбірливістю мови. Таким чином, встановлений діагноз Позивач не міг вплинути на здатність розуміти та чути при укладенні спірних договорів. У відповідності до висновку судово-психіатричної експертизи № 443 [PERSON] на даний час ознак психозу та недоумства не виявляє, виявляє синдром залежності від алкоголю. [PERSON] в період укладення спірних договорів ознак психозу та недоумства не виявляла, виявляла синдром залежності від алкоголю. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тобто, лише за таких умов, коли фізична особа, яка є дієздатною у момент вчинення правочину, перебувала у такому стані, що не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суд може визнати такий правочин недійсним. Мається на увазі про тимчасовий стан, при якому особа внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, тому правочин, укладений в такому стані, не відображає справжньої волі особи щодо встановлення, припинення тощо цивільних прав і обов'язків. Відповідно правове значення для визнання угоди недійсною має бути неспроможність через нервове потрясіння, фізичну травму, глибоке алкогольне або наркотичне сп'яніння, тощо, дієздатного громадянина розуміти значення своїх дій або керувати ним саме в момент укладення угоди. Отже підставою для визнання угоди недійсною за правилами ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент укладення угоди розуміти значення своїх дій або керувати ними. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з нормами глави 16 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсними, позивач у силу ст. 10 ЦПК зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності кожного правочину. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Таким чином, для визнання правочину недійсним з наведених вище підстав необхідним та обов'язковим є встановлення того факту, що саме в момент укладення спірного правочину, а не в будь-який інший момент, особа, яка його уклала, не усвідомлювала своїх дій або не могла керувати ними. Для визнання угоди недійсною має бути доведена неспроможність через алкогольне сп'яніння дієздатного громадянина розуміти значення своїх дій або керувати ним саме в момент укладення договору, тобто 12.08.2015р., а такі докази суду надані не були. Натомість, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 443 [PERSON] в період укладення спірних договорів ознак психозу та недоумства не виявляла, виявляла синдром залежності від алкоголю. Таким чином, з огляду наведеного суд вважає за необхідне відмовити позивачу у повному обсязі в задоволенні позовних вимог, у зв'язку з недоведеним та спростованим фактом нерозуміння значення своїх дій під час укладення договорів купівлі-продажу. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд залишає за рахунок Позивача.

Outcome: dismissed