Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому змінила, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2010 року. В період шлюбу у них народилась дитини, син [PERSON] , [INFO] . Однак, після народження сина батько дитини - [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого сина, проживає окремо від нього, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться його навчанням, життям та здоров`ям. Оскільки відповідач по справі з 2010 року не підтримує жодних стосунків з сином [PERSON] то позивач просить суд позбавити його батьківсьх прав. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на тому, щоб відповідача [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , оскільки він абсолютно не цікавиться його життям, розвитком та станом здоров`я. з 2010 року батько сином не цікавиться, а лишень дізнавшись про намір позбавити його батьківських прав почав з`являтись до суду та запевняти, що він має намір на спілкування з дитиною. 28 липня 2020 року позивач в судове засідання не з`явилась. Представника позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили винести рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Вказали на те, що дитина проживає з 2010 року разом з матір`ю, позивачем по справі та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач з 2016 року не цікавиться своїм сином, його не хвилює матеріальне забезпечення, фізичний та духовний стан дитини. Батько дитини має значну заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина, що свідчить про те, що він самоусунувся від обов`язку утримувати свою дитини. Відповідач в судовому засіданні категорично заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні. Вказав на те, що він має намір піклуватись про дитину, він любить свого сина та йому не байдужа його доля. В судове засідання 28 липня 2020 року відповідач не з`явився. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позову, оскільки він є безпідставним та необґрунтованим. Вказали на те, що дійсно після розірвання шлюбу в 2016 році, дитина залишалась проживати разом з матір`ю та бабусею. Рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] та він постійно їх сплачував, про що свідчать квитанції про оплату. Зазначили, що у відповідача відсутній борг по сплаті аліментів. Окрім того, відповідач весь час не відмовлявся від свого сина та намагався підтримувати із ним зв`язок, шукав зустрічі, але його мати та бабуся постійно чинять йому перешкоди в цьому. Позивач не допускає відповідача до дитини, повністю забороняє будь - яке спілкування із сином. Після чого вказує на те, що відповідач повністю не цікавиться життям сина та самоусунувся від виконання будь - яких обов`язків, що є не правдою та є намаганням позивача вести суд в оману. Крім того, зазначили, що відповідач 8 квітня 2017 року отримав черепно - мозкову травму, після чого спершу в неврологічному відділенні а потім в КЗ ЧОПЛ тривалий час проходив лікування. Через тривале лікування відповідач дійсно не мав змоги у цей період спілкуватись із сином, але це не свідчить про його не бажання підтримувати їз дитиною родинні стосунки, виховувати його та утримувати. Одразу після проходження повного курсу лікування, відповідач влаштувався на роботу та повністю сплатив заборгованість по аліментах на утримання сина, яка виникла вимушено, через перебування в лікарні. Даний факт, на думку представників відповідача свідчить про те, що відповідач не уникає від утримання свого сина. Вважають висновок органу опіки та піклування таким, що не відповідає дійсності та є безпідставним, оскільки був складений у його відсутність, без відібрання пояснень та зясування обставин, які позбавляли його реальної можливості, через стаціонарне лікування, приймати участь у виховані сина. Наголосили представники відповідача і на тому, що наявна в матеріалах справи заява відповідача про згоду на позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] , дійсно була ним підписана. Однак відповідач підписав її в період тривалого лікування черепно - мозкової травми та погіршення психічного стану здоров`я, при якому він погано усвідомлював значення своїх дій. На даний час відповідач повністю здоровий та категорично відмовляється від підписаної раніше заяви та буде в подальшому робити все для сина та приймати участь у його житті, вихованні духовному розвитку та матеріальному становищі. Зважаючи на бажання батька підтримувати родинні стосунки із сином [PERSON] та здійснювати його виховання, представники відповідача вважають даний позов передчасним та таким, шо не підлягає до задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява від Тубільцівської сільської ради про розгляд справи у відсутність їх представника та поклались на розсуд суду щодо прийняття рішення у справі. Врахувавши позицію сторін, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 грудня 2010 року [PERSON] народився [INFO] , батьками його є [PERSON] - відповідач у справі а матір`ю - [PERSON] - позивач по справі (а.с.11). З копії рішення Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/926/16-ц від 24 березня 2016 року вбачається, що строни перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2010 року по 24 березня 2016 року (а.с.14). Відповідно до копії висновку опікунської ради виконавчого комітету Тубільцівської сільської ради від 18 червня 2016 року сільська рада прийшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малотінього сина [PERSON] (а.с.16). Рішенням виконавчого комітету Тубільцівської сільської ради № 22 від 11 червня 2020 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 201, 202-203). Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 2 червня 2020 року позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с.202). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 вищевказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивач зазначає, що батько [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підтвердження того, що син знаходиться повністю на її утриманні та вона єдина займається його фізичним та духовним розвитком надала ряд доказів. Зокрема з довідки Тубільцівської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів Черкаської області № 339 від 11 жовтня 2018 року (а.с.65) вбачається, що син сторін по справі [PERSON] навчається у вказаній вище школі, вихованням його займається мати, а батько [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, на протязі 2017-2018 навчального року шкільним життям сина не цікавився. Висновком практичного психолога [PERSON] від 18 жовтня 2018 року встановлено негативне ставлення [PERSON] до батька, а також те, що відмова від стосунків з батьком має чи матиме в майбутньому шкоду соціально - психологічному здоров`ю дитини (а.с.66-67). Крім того, як на підставу позбавлення відповідача [PERSON] позивач та її представники вказували те, що останній не виконує обов`язку щодо утримання сина [PERSON] та не сплачує аліменти на його утримання. Позивачем неодноразово надавались до суду довідки про заборгованість [PERSON] [PERSON] ) по сплаті аліментів, відповідно до них відповідач має заборгованість станом на 1 лютого 2018 року - 11226 грн. 25 коп. (а.с.93), станом на 1 березня 2018 року - 27700 грн. 66 коп. (а.с.96), станом на 1 липня 2017 року - 27970 грн. 66 коп. (а.с.98), станом на 1 липня 2020 року - 51731 грн. 91 коп. (а.с.203). Як на підставу того, що відповідач після проходження лікування, сплачував аліменти, а тому не ухилявся навмисно від утримання сина, відповідач та його представники також посилались на вказані вище довідки. Відповідно до довідки - розрахунку (а.с.96) відповідач [PERSON] у липня 2017 року сплатив 1600 грн., жовтні - 1500 грн. лютому - 10000 грн. у лютому 2018 року - 9880 грн. березні - 8500 грн., квітні, травні - по 1000 грн. Таким чином твердження відповідача, що після проходження лікування від отриманої черепно - мозкової травми він почав виплачувати вимушену заборгованість по аліментах та жодним чином не ухилявся навмисно від утримання свого сина [PERSON] , знайшли підтвердження в судовому засіданні. Твердження відповідача про те, що він тривалий час хворів та змушений був перебувати на лікуванні після отриманої черепно - мозкової травми, а тому в цей період не міг здійснювати свої батьківській обов`язки підтверджуються наявними у справі копіями медичних документів (а.с.49-53, а.с. 161-175). З наданих до суду медичних документів, вбачається, що відповідач 8 квітня 2017 року отримав черепно - мозкову травму, проходив тривале лікування та в зв`язку з цим розлади психічного здоров`я. Відповідно до епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 611 (а.с. 49) [PERSON] дійсно після отриманої черепно - мозкової травми проходив лікування в КЗ ЧОПЛ в зв`язку з погіршенням психічного стану з 23 лютого 2018 року по 22 березня 2018 року та був виписаний з рекомендацією «Д» огляду у психіатра за місцем проживання та прийом підтримуючого лікування. Із копії заяви від 15 червня 2018 року вбачається, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Твердження відповідача про те, що він підписав вказану вище заяву, оскільки перебував у стані погіршення психічного стану та прийому відповідних лікеів, підтверджуються вказаними вище медичними документами. Відповідно перебуваючи на стаціонарному, денному та пізніше амбулаторному лікуванні, через перенесу травму та погіршення психічного здоров`я, відповідач об`єктивно не мав можливості на спілкування з сином [PERSON] та виконання щодо нього батьківських обов`язків. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідачем [PERSON] проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем відзиву на позовну заяву та ряду доказів, а також часткове погашення заборгованості зі сплати аліментів, свідчить про його інтерес до дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої сина [PERSON] не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Вказана правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Оскільки позов до задоволення не підлягає, відповідно судові витрати слід віднести на рахунок позивача, відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed