Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей . В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала і пояснила, що з 2007 року вона одружена з відповідачем. Від спільного життя вони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. У звязку з чим вона просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з подачі позову до суду. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів, але просив стягнути їх у меншому розмірі. Суд, вислухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено наступне: сторони одружені з 29.09.2007 р., про що Матвіївською сільською радою Вільнянського району Запорізької області зроблено актовий запис №17 (арк.с.4). Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (арк.с.5,6), які проживають разом з позивачем. На утримання дітей відповідач матеріальну допомогу не надає. Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Як встановлено в судовому засіданні, батько дітей проживає окремо від них, а тому відповідно до вимог ст.ст.180,181 СК України має обовязок брати участь у їх утриманні та вихованні до досягнення ними повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дітей. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст. ст. 180, 183 СК України, враховуючи те, що діти проживають з матір'ю, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на їх утримання у частці від доходу (заробітку) відповідача у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.05.2015 року до досягнення старшою дитиною повноліття, після чого в позивача виникає право на стягнення аліментів на молодшу дитину, але в іншому (меншому) розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: partial