Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В позовній заяві зазначила, що 7 серпня 2017 року у віці 83 роки померла її бабуся [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме Ѕ частина житлового будинку по вул. .Л.Українки, 18, що значиться як №18/2, а інша частина будинку №18/1 по ј частині належить їй та її матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 травня 2015 року та успадкованого ними після смерті її батька [PERSON], який помер 3 серпня 2014 року. При житті батька вони всі разом проживали в будинку і між її батьками та бабусею були добрі сімейні стосунки, а після смерті батька їхня бабуся [PERSON] відмовилася від своєї частки в спадщині на її та її матері користь і вони отримали відповідні правовстановлюючі документи. Не знає, по якій причині в кінці 2015 року стосунки між її матірю та бабусею погіршилися, бабуся стала до матері ставитися якось з підозрою, а потім через деякий час перестала спілкуватися зовсім. Вона неодноразово провідувала бабусю, так як вона в серпні 2015 року впала і зламала стегно та вдарилася головою і була нерухома. Бабуся їй казала, що вона в неї одна онучка і все що в неї є, буде її. Вона як онука також намагалася зясувати причину такої неприязні і, як на її думку, ця причина крилася в тому, що бабуся прийняла в свою частину будинку проживати відповідачку [PERSON] з сімєю, яка створила між ними рідними людьми таку неприязнь, не допускала її, ні її матір до бабусі і перешкоджала в їхньому спілкуванні. В 2016 році вони зі слів [PERSON] дізналися, що бабуся зробила на неї заповіт та надала їй доручення на розпорядження своїм майном. Якось вона, влучивши момент, коли бабуся в своєму будинку була одна, зайшла її провідати і в розмові запитувала її про цей документ і вона їй казала, що вона підписала якісь документи, але що саме не може сказати, так як не розуміє добре мови на якій були надруковані документи, а свідки зробили її переклад (тобто в її присутності усно переклали документ). Наскільки вона розуміє це було доручення, яке бабуся змушена була дати, так як їй не давали можливості вийти з будинку, коли йшли з дому та закривали її на замок, заборонивши спілкуватися з її мамою та нею, а нотаріуса та свідків для підписання документів привезли додому. В травні 2017 року вона відвідувала бабусю і вона їй сказала, що нею дійсно були підписані документи і при цьому були свідки, але свого майна вона нікому не передавала і буде її, так як є єдиною внучкою. За таких обставин як вона, так і її мати, зрозуміли, що розмови про заповіт є тільки розмовами і не більше. Після смерті бабусі вона впевнилася, що таки існує заповіт за яким її бабуся передала все належне їй майно зовсім чужим людям, так як сама відповідачка [PERSON] надала їм копію такого заповіту. Вважає, що вказаний заповіт є недійсним, так як не відповідає волі заповідача та вимогам закону. З тексту заповіту вбачається, що за заявою заповідача, у звязку з тим, що вона не розуміє мови та не може самостійно прочитати текст, документ складено в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON]. Саме ці свідки зачитували заповіт вголос, роблячи усний переклад на угорську мову. Така форма перекладу та посвідчення заповіту суперечить Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій та Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. В порушення цих правил нотаріус надав право перекладу свідкам. кваліфікація перекладача яких не підтверджена. Крім цього, заповідач заявив про залучення свідків при посвідченні та читанні заповіту, а нотаріус безпідставно надав їм повноваження перекладачів. За таких обставин, свідки, яким надано право перекладу та читання вголос заповіту, зачитали заповіт без належного перекладу спеціалістом, тобто на свій розсуд, що саме зачитали та який переклад ними зроблено оцінити не можливо, так як в порушення п.3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій відсутній письмовий варіант перекладу. Виходячи з цього, є всі підстави вважати, що заповіт не відповідає волі заповідача та вимогам закону щодо правильності ознайомлення з ним самого заповідача та його реєстрації. Просить суд визнати недійсним заповіт від 26 жовтня 2015 року за реєстровим номером №4219 від імені [PERSON] на користь [PERSON]. Приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] надіслала до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що 26 жовтня 2015 року нею було посвідчено заповіт від імені [PERSON]. За декілька днів до посвідчення заповіту [PERSON] Альберівтна їй зателефонувала на її робочий телефон і попросила прийти до неї, щоб проконсультувати її щодо посвідчення заповіту, оскільки сама не може прийти в нотаріальну контору, так як лежить із-за перелому. Під час надання їй консультації вона сказала, що українську мову розуміє, і читати вона може і на українській мові (про це свідчить підписання нею особисто заповіту на українській мові), однак сама виявила бажання, щоб заповіт був вчинений за участю свідків, а саме [PERSON] та [PERSON], які зможуть їй в усній формі перекласти текст написаного нею заповіту, які є її сусідками, а також часто навідуються до неї, приносять їй їсти, лікарство і добре знають ситуацію, яка в неї в родині склалася з онукою і невісткою, і зможуть підтвердити її бажання скласти заповіт саме на того, хто за нею буде доглядати на [PERSON], [INFO]. При посвідченні заповіту, дотримуючись вимог ч.2 статті 1248 Цивільного кодексу України, де вказано, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися при свідках. були залучені в якості свідків, за особистим бажанням заповідача [PERSON], яка є угорським філологом Тячівського ліцею з угорською мовою навчання, на професійному рівні володіє угорською і українською мовою, на підтвердження чого є її диплом про вищу освіту, її послугами як перекладача часто користується і нотаріальна контора при засвідченні перекладів документів на угорську мову, а також інша сусідка [PERSON], яка була також присутня при посвідченні заповіту і добре володіє українською і угорською мовою. Дані свідки в повній мірі прочитали текст цього заповіту перед підписанням його заповідачем, чим фактично ознайомили [PERSON] із текстом заповіту та сприяли реалізації волевиявлення заповідача та гарантією ознайомлення заповідача із текстом заповіту. Після прочитання свідками тексту заповіту і його усного перекладу заповідач власноручно прописала про те, що їй заповіт зачитаний, з її слів записаний вірно і відповідає її волі та поставила свій підпис. При посвідченні заповіту нею було дотримано загальні вимоги до форми заповіту згідно ст. 1247 ЦК України. Що стосується наведених позивачем пунктів 2.1 та 2.2 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року, то в них чітко вказано, що якщо нотаріус не знає відповідної мови (однієї з них) переклад документа може бути зроблений перекладачем Дана глава стосується засвідчення вірності перекладу і в тих ситуаціях, коли стороною правочину являється іноземний громадянин, який зовсім не володіє українською мовою. Присутність при посвідченні заповіту іншої особи (в даному випадку перекладача - особи, яка присутня не за волею заповідача) є порушенням ст.. 8 Закону України «Про нотаріат», а саме таємниці вчинення нотаріальних дій, чим може бути визнаний заповіт недійсним відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України. Отже, якщо при посвідченні заповіту присутня будь-яка інша особа, яка не виступає в якості свідка чи не підписує заповіт замість заповідача, це є порушенням порядку його посвідчення, що тягне за собою нікчемність заповіту. Участь наведених вище свідків при посвідченні заповіту повністю забезпечили повне і правильне розуміння тексту заповіту заповідача. Тому, вона як нотаріус, позов не визнає та вважає, що не має ніяких підстав для визнання заповіту від імені [PERSON], посвідченого нею 26.10.2015 року за реєстровим номером №4219 недійсним. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені у письмовій позовній заяві обставини та просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Відповідачка [PERSON] пояснила, що нотаріус був вдома. Заповіт було виконано за волею померлої [PERSON] Померла [PERSON] українську мову знала, але можливо не розуміла дуже точних слів. Їй було розяснено, що вона підписує і вона могла відмовитись або змінити заповіт. Її всі питали, чи вона задоволена доглядом, приїжджали її родичі з Угорщини і питали її і вона казала, що задоволена. Твердження позивача про те, що їм не було відомо про заповіт неправдиві. Вона попереджала позивачку про заповіт, але та вичекала три тижні для того, щоб забрати документи померлої [PERSON]. Через три тижні після догляду за померлою [PERSON] зайшла мова про те щоб вона доглядала і за її частиною будинку, про що вона попередила позивачку. Позивачка приїжджала додому два рази на рік і [PERSON] їй казала, що від позивачки вона не бачила ніякого хорошого ставлення. Крім того, [PERSON] просила навіть угорського священника відправити її в будинок престарілих, бо вона не мала хороших відносин ні з невісткою, ні з онукою. За пять років до вчинення заповіту невістка проживала за адресою [INFO], в батьківському будинку, а [PERSON] проживала сама і ніхто не турбувався про неї. Померла хотіла когось найняти, щоб за нею доглядали і хотіла щоб людина, яка буде вести догляд, не переживала і запропонувала свою частину будинку як плату за догляд. Було троє людей, які бралися доглядати, але лишилася лише вона. При оформленні заповіту вона не була присутня, бо нотаріус пояснила, що вона сама поговорить з померлою. Вона зайшла після підписання заповіту. Померла була лежачою і нотаріуса приводили вони. Про те, що заповіт дійсний, вона знала від померлої, яка щоразу запевняла її, що її наміри остаточні і брат з дружиною, які живуть в Угорщині, її підтримують. З будинку самостійно [PERSON] вийти не могла. Також, від брата позивачки їй відомо, що позивачка знаходиться в Угорщині і там працює. Просить в задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~Приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на письмові заперечення та додатково пояснила, що вона також володіє угорською мовою. 5 жовтня 2015 року вона здійснила виїзд до будинку, де проживала [PERSON], яка сказала, що хоче зробити заповіт на [PERSON], при цьому [PERSON] українську мову розуміла і це було її волевиявлення. 26 жовтня 2015 року вона знову здійснила виїзд до будинку, де проживала [PERSON], і вже тоді [PERSON] було підписано підготовлений нею заповіт на українській мові, який був зачитаний свідками. Просить в задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 3 серпня 2014 року помер [PERSON], який був батьком позивачки, що стверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.7). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 жовтня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-1427, спадкоємцем на майно після смерті [PERSON], [INFO], який помер 3 серпня 2014 року, є його донька [PERSON], [INFO], та дружина [PERSON], [INFO], спадщина складається з Ѕ частини земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,430 гектарів, яка розташована в м. Тячів, вул. Л.Українки, 18, кадастровий номер земельної ділянки 2124410100:08:001:0008 (а.с.8). Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №41964343 від 30.10.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію пава власності за №46637394 від 30.10.2015 року стверджується, що спадкоємцем після смерті [PERSON], [INFO], є [PERSON], в ј частині спадкового майна, а саме ј частини земельної ділянки, площею 0,430 гектарів, яка розташована в м. Тячів, вул. Л.Українки, 18 (а.с.9, 10). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 травня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-689, спадкоємцем на майно після смерті [PERSON], [INFO], який помер 3 серпня 2014 року, є його донька [PERSON], [INFO], та дружина [PERSON], [INFO], спадщина складається з Ѕ частини житлового будинку, який розташований в м. Тячів, вул. Л.Українки, 18, (а.с.12). Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №40480016 від 25.05.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію пава власності за №38022561 від 25.05.2015 року стверджується, що спадкоємцем після смерті [PERSON], [INFO], є [PERSON], в ј частині спадкового майна, а саме ј частини житлового будинку, який розташований в м. Тячів, вул. Л.Українки, 18 (а.с.13, 14). Згідно заповіту від 26 жовтня 2015 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за №4219 року, [PERSON] заповіла [PERSON] своє майно, а саме належну їй частину житлового будинку, розташованого в м. Тячів, вул. Л.Українки, 18 (а.с.5). Зі змісту даного заповіту вбачається, що він складений та посвідчений на прохання [PERSON] в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON], які також зачитали зміст заповіту на угорській мові. Із-за похилого віку та хвороби [PERSON] заповіт посвідчено в неї вдома за місцем проживання в [INFO]. Текст заповіту [PERSON] було прочитано на прохання заповідача [PERSON] свідками [PERSON] та [PERSON] на угорській мові. \~ \~ \~ \~7 серпня 2017 року [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.6). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є вчителем угорської мови та була свідком при посвідченні заповіту [PERSON]. Померла [PERSON] українською мовою володіла. [PERSON] заповіт підписувала власноручно, її підтримували, бо їй важко було сидіти. Зміст заповіту їй був зрозумілий. [PERSON] завжди їй телефонувала, коли в неї були проблеми і казала, що хоче скласти заповіт. В приміщенні при складанні заповіту була вона, нотаріус, заповідач [PERSON] та ще один свідок. В її присутності [PERSON] казала, що хоче скласти заповіт на користь [PERSON] Текст заповіту був на українській мові. [PERSON] українську мову розуміла, але вона його зміст також прочитала і на угорській мові. Нотаріус прочитала заповіт на українській мові, а потім вона на українській і перекладала на угорську. Ліцензії перекладача вона не має. Коли [PERSON] писала текст в заповіті, її підтримували, бо була лежача та не ходила. Що [PERSON] має писати нотаріус їй казав, написати на українській мові [PERSON] знала. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно п.10 [PERSON] 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Особа, що не володіє мовою, якою виготовлений документ, підписується тією мовою, якою вона володіє. Аналіз вказаних норм матеріального закону позволяє зробити висновок, що заповіт це одностороння угода, в якій викладено особисте розпорядження громадянина щодо переходу на випадок його смерті права власності на належне йому майно до інших осіб. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою особою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи представника позивача в судовому засіданні про те, що [PERSON] через нерозуміння в достатньому обсязі української мови була введена в оману та не розуміла, що підписує заповіт на усе належне їй майно, нотаріусом не було запропоновано послуги перекладача, а тому вказаний заповіт не відповідає вимогам закону, а саме щодо його форми та посвідчення, є необґрунтованими та ґрунтуються на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що заповіт [PERSON] складено нотаріусом на відповідному бланку із зазначенням місця та часу його складення за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, заповідачка [PERSON] повністю розуміла значення своїх дій, текст заповіту [PERSON] було прочитано на її прохання свідками [PERSON] та [PERSON] на угорській мові в присутності нотаріуса [PERSON], яка також володіє угорською мовою, заповіт підписаний [PERSON], а також свідками [PERSON] та [PERSON], про що свідчать їх підписи в заповіті, вказаний заповіт в установленому законом порядку посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON], що відповідає вимогам ст.ст.1233-1257 ЦК України. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що представником позивачки [PERSON] в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведені підстави для визнання недійсним укладеного [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] заповіту, а тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed