Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом та просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на його утримання, посилаючись на наступне. Позивач по справі є біологічною бабусею малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею. Син позивача - [PERSON] та [PERSON] з 2008 року проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] року в них народилась спільна дитина. Син позивача - [PERSON] не визнав батьківство, а тому державна реєстрації народження дитини була проведена відповідно до ст. 135 СК України. Дитина була зареєстрована як [PERSON], [INFO]. Батьки дитини проживали разом до липня 2013 року, а потім припинили фактичні шлюбні відносини, мати з дитиною залишились проживати разом з прабабусею - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Біологічний батько дитини, син позивача - [PERSON] переїхав жити до іншого помешкання. 24.04.2014 року мати дитини - [PERSON] змінила своє прізвище та імя на [PERSON], а 24.06.2014 року змінила прізвище дитини з «[INFO]» на «[INFO]». 06.09.2016 року [PERSON] та громадянин Ісламської Республіки Пакистан [PERSON] подали заяву про визнання батьківства до Деснянського у м. Києві відділу РАЦС ГТУЮ у м. Києві, на підставі якої до актового запису про народження дитини [PERSON] внесено зміни та у відомостях про батька зазначено [PERSON], по батькові дитини зазначено «[INFO]». [INFO] року мати дитини- [PERSON]. померла. Малолітній [PERSON] залишився без батьківського піклування, оскільки [PERSON] є юридичним батьком, а не фактичним, він не приймає участі у житті та вихованні дитини. З моменту народження та по теперішній час піклування над дитиною здійснює позивач. Усі обов'язки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно. Оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], стягнути на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ? від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала пред'явлений позов у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. На підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач повідомлявся про розгляд справи та викликався в судове засідання через оголошення в пресі, шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», а тому суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений, та вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у в матеріалах справи доказів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Представник Служби у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА в судовому засіданні підтримала висновок Деснянської в м. Києві РДА про доцільність позбавлення батьківських прав №102103/31-1071 від 10.02.2017 року та не заперечувала проти позову. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з померлою матір'ю дитини познайомився близько дев'яти років тому. Протягом чотирьох років проживав із нею разом, він був присутній при народженні малолітнього [PERSON], [INFO]. У 2012 році він припинив проживати разом із матірю дитини. Дитину відвідував кожного тижня. Малолітній [PERSON], [INFO], називає його татом. Про існування [PERSON] йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що протягом всього часу малолітній [PERSON], [INFO] разом зі своєю матір'ю проживав у прабабусі. З відповідачем вона не знайома та ніколи не бачила, щоб він відвідував дитину чи проживав з нею разом. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, вислухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року в м. Києві народився [PERSON], актовий запис № 3803 від 29.12.2009 року, місце реєстрації - Відділ РАЦС Деснянського РУЮ у м. Києві. Батьком дитини зазначений - [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER], [PERSON] змінила прізвище та ім'я на [PERSON], про що у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського РУЮ у м. Києві складено актовий запис №75 (а.с. 7). З копією витягу №00014658897 від 30.10.2014 року вбачається, що державна реєстрація дитини була проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Прізвище дитини було змінено з «[INFO]» на «[INFO]» (а.с. 10, 12). На підставі спільної заяви [PERSON] та [PERSON] про визнання батьківства №282 від 06.09.2016 року були внесені зміни до актового запису про народження дитини, батьком дитини зазначено [PERSON], по батькові дитини змінено на «[INFO]», відповідно до копії витягу №00017084163 від 09.09.2016 року (а.с. 14). Те, що позивач по справі є рідною бабусею малолітного [PERSON], [INFO], підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] (а.с. 19), копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 18), а також даними пояснень самої [PERSON], наданих в судовому засіданні. В матеріалах справи міститься копія характеристики на [PERSON],[INFO], зі Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №202 з поглибленим вивченням природничо-математичних наук Деснянського району м. Києва, з якої вбачається, що [PERSON] за період навчання проявив себе як середній учень, навчається в неповну міру своїх здібностей. Не завжди виконує завдання. Школу відвідує систематично, охайний. У нього з'являється інтерес до навчання. На початку першого класу проживвав з мамою, але після її смерті проживає з бабусею. Батько - [PERSON] у вихованні дитини жодної участі не приймає, у навчальний заклад жодного разу не приходив (а.с. 22). Згідно з висновком Деснянської районної в м. Києві РДА №102103/31-1071 від 10.02.2017 року, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 25-26). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини проголошує, що В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно приписів ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] виконує свої обов'язки щодо виховання дитини, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього. Приймаючи до уваги висновок Деснянської в м. Києві РДА про доцільність позбавлення батьківських прав, а також встановлені судом обставини, що свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання малолітнього сина, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог та позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Стаття 166 СК України передбачає такі правові наслідки позбавлення батьківських прав: 1. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. 2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину та на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 22.02.2017 року. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. за подання позову за вимогою про позбавлення батьківських прав, а також за вимогою про стягнення аліментів підлягає до стягнення судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн.

Outcome: approved