Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову посилається на те, що 01.05.2015 року померла її матір [PERSON], після якої залишилося спадкове майно, до складу якого, крім іншого входить 0,200% від земельної ділянки загальною площею 200,00 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області. За заявою [PERSON] приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області була заведена спадкова справа, спадщину прийнято в установлений законом строк. У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене майно нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності. Просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді 0,200% від земельної ділянки загальною площею 200,00 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області, що належала померлій на підставі державного акту на праві спільної власності. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявивлися, подали до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Суд вважає можливим справу розглянути у відсутність представника відповідача. Відповідно до ст..169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню із наступних підстав. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON](а.с.8), яка 07.03.1981 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «Макар» на «Курпієва»(а.с.8). Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КГ №199744 [PERSON] померла 01.05.2015 року, про що складено відповідний актовий запис №10 (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина. [PERSON] належала на праві спільної часткової власності майно у вигляді 0,200% від земельної ділянки загальною площею 200,00 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області, згідно державного акту серії ЯД№741403 на право власності на земельну ділянку виданого Бериславською районною державною адміністрацією 17.12.2007 року на підставі розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації від 27.07.2006 року №597, титульним власником якого є [PERSON](а.с.9-16). Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З відповіді нотаріуса вбачається, що за заявою позивача була заведена спадкова справа №61/2015 до майна померлої 01.05.2015 року [PERSON] Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини не надходило. У звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на 0,200% від земельної ділянки загальною площею 200,00 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та за реєстрації цього права за спадкоємцем рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності. Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України прийняття спадкоємцем хоча б частина спадщини свідчить про те, що спадкоємець прийняв її в цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Згідно абз. 1 п.208 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України прийняття спадщини може мати місце лише щодо всієї спадщини. Згідно тимчасового Положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке діяло на час виникнення правовідносин, одним із правовстановлюючих документів, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна є свідоцтво про право власності на обєкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями. У звязку з тим, що Державний акт належить померлому на праві спільної власності 30співвласникам з визначенням часток кожного, тобто ця земельна ділянка включає в себе декілька земельних ділянок, обєднаних в один державний акт. Цим державним актом не визначено майно, на яке може видаватися свідоцтво про право на спадщину, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є крім іншого нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права на спадщину та права власності підлягає задоволенню. На основі ст. 1216, 1265, 1297, 392 ЦК України,

Outcome: approved