Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] та зняття арешту з вказаного майна. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вказаний житловий будинок належав дідусю позивача [PERSON], що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації. Вказаний будинок [PERSON] заповів позивачу [PERSON], що підтверджується заповітом від 01.12.2003 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2-1405, посвідченим державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори. Після смерті [PERSON], яка настала [INFO] року, позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за вище вказаним заповітом, але 24.11.2017 року при перевірці інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна з»ясувалося, що на вище вказаний житловий будинок накладено арештпостановою слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Решетило І.О. б/н по к/с №2731103, при цьому власником будинку вказаний відповідач [PERSON], [INFO], який є зареєстрованим за адресою: [INFO]. При з?ясуванніпричин та обставин накладення арешту з»ясувалось, що в рамках кримінальної справи №2731103 відносно [PERSON] слідчим було отримано відповідь ОП ЗМБТІ про те, що [PERSON] належить ? частина житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування №6850 від 25.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Пянтковською О.Г., у зв?язку з чим слідчим і було накладено арешт. Але, вказана інформація була надана помилково, оскільки відповідно до вказаного договору дарування частини житлового будинку від 25.12.2010 року, посвідченому приватним нотаріусом Пянтковською О.Г. за реєстровим № 6850, зазначено про дарування ? частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2011 року, який набрав законної сили 07.10.2011 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 291 КК України та йому призначено покарання, а також було знято арешт, накладений постановою слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Решетило І.О. від 24.06.2011 року на ? частину житлового будинку [ADDRESS], який як зазначено, належить на праві власності [PERSON]. Тож, навіть «помилковий» арешт було скасовано, але до теперішнього часу у Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна арешт на буд.[ADDRESS] не знятий, та власником до теперішнього часу вказаний [PERSON]. Разом з тим, незважаючи, що вище вказаною постановою слідчого було накладено арешт на ? частину житлового будинку, в Єдиного реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявна інформація про накладення арешту на весь будинок в цілому. Саме ці обставини і стали підставою для відмови у знятті арешту, що підтверджується рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 39001952 від 27.12.2017 року. Крім того, Дніпровське ВП ГУНП в Запорізькій області зверталося до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з відповідних клопотанням в рамках КПК України(в редакції 1960р.) про скасування арешту усього будинку, але ухвалою суду від 19.01.2018 року в задоволенні клопотання відмовлено з посиланням на те, що згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна продовжує діяти обтяження у вигляді арешту усього будинку, що на думку суду, є помилкою, допущеною реєстратором під час внесення відомостей до реєстру, оскільки слідчим, а у подальшому і судом вирішувалось питання щодо арешту ? частини вище вказаного будинку. Отже, жодних підстав для існування обтяження у вигляді арешту спірного житлового будинку на даний час не існує, а взагалі арешт первісно було накладено помилково. Таким чином, позивач вважає, що порушуються її права як спадкоємця, оскільки за вказаних обставин вона не може належним чином оформити спадщину за заповітом після померлого дідуся [PERSON]. Враховуючи, що арешт на житловий будинок було накладено помилково, позивач просить суд визнати за нею право власності на буд.[ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, так як власником в реєстрі було зазначено відповідача [PERSON]., який насправді власником спірного житлового будинку не є та ніколи ним не був, а також зняти арешт, накладений постановою слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Решетило І.О. б/н по к/с №2731103 та вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивача- адвокат [PERSON], який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги також підтримав, та просив позов задовольнитиу повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, а також зазначив, що оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] на який накладено арешт зазначений відповідач [PERSON], який насправді не є його власником, саме тому позивачем заявлено вимогупро визнання права власностіта зняття арешту. Позивачем до звернення до суду в порядку цивільного судочинства, були застосовані всі можливі заходи щодо усунення помилки при накладенні арешту у позасудовому порядку, але жодного позитивного результату не досягнуто, а тому в інший спосіб, окрім судового, позивач позбавлена можливості захистити свої порушені права. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував,зазначив, що дійсно відомості щодо реєстрації за ним права власності на [ADDRESS] є помилковими, оскільки вказаний будинок йому ніколи не належав та не належить на даний час, а тому він не заперечує проти задоволення позову. В подальшому відповідач в судове засідання не з*явився, надав письмову заяву про визнання позову в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутності(а.с.75). Представник відповідача Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради в судове засідання не з*явився. На адресу суду поштою надійшов письмовий відзив на позовну заяву представника [PERSON], яка діє на підставі довіреності, відповідно до змісту якого зазначено, що правовідносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] жодним чином не стосуються Департаменту. У випадку задоволення вимог позивача Департамент або інший суб*єкт державної реєстрації прав зафіксує право власності та вилучить запис у Державному реєстрі речових прав відповідно до чинного законодавства. При цьому зобов*язувати Департамент вчинити певні дії не має потреби, оскільки рішення суду є обов*язковим для виконання згідно ст.1291 Конституції України. Просить розглянути справу у відсутності представника Департаменту(а.с.57-58). Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, у їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону(стаття 5 ЦПК України). Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи є визнання права(п.1 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України) та припинення дії, яка порушує право(п.3ч.2 ст.16 ЦК України). Відповідно до ч.1,4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно письмової заяви відповідача [PERSON] він позовні вимоги визнає в повному обсязі та підтверджує, що відомості щодо реєстрації за ним права власності на будинок [ADDRESS] дійсно є помилковими(а.с.75). Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 2,8 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). В одному провадженні можуть розглядатися вимог про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту. У разі коли позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. Відповідно до паспорту громадянина України позивач [PERSON] з 10.10.1996 року значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS](а.с.5-6). Згідно дублікату заповіту, що має силу оригіналу, посвідченого 26.08.1983 року Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрований у реєстрі за №2-5069 [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, що йому належить, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось і на яке він за законом буде мати право, заповідав [PERSON], поклавши на неї обов'язок надати його дружині [PERSON] право пожиттєво проживати у цьому будинку та користуватися ним. За наявними в Запорізькому обласному державному нотаріальному архіві відомостями даний заповіт не скасовувався та не змінювався(а.с.10).Згідно свідоцтву про смерть серії [NUMBER], виданому повторно Міським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 09.04.2013 року, [PERSON] померла [INFO] року(а.с.11). Згідно свідоцтву про смерть серії [NUMBER] виданого Заводським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 28.01.2014 року, [PERSON] помер [INFO] року у м. Запоріжжі(а.с.9). Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі №332/1077/15-ц (провадження №2-о/332/18/15) від 30.03.2015 року, яке набрало законної сили 10.04.2015 року, встановлено факт родинних відносин, за якими [PERSON], [INFO], доводиться рідною онукою [PERSON], що помер [INFO] року(а.с.8). Відповідно до заповіту [PERSON] від 01.12.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий №2-1405, належний йому жилий будинок [ADDRESS] він заповідав [PERSON](а.с.12). З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.08.2018 року вбачається, що [PERSON] отримала у спадщину після померлого [INFO] року діда [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000га, кадастровий номер [NUMBER] що розташована за адресою [ADDRESS] яка належала спадкодавцю на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку(а.с.15). Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічні положення містяться у статті 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців)(ст.1216 ЦК України). У відповідності зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою(частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини(ч.3 ст. 1223 ЦК України).Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 20.11.1964 року Запорізьке бюро технічної інвентаризації посвідчує, що домоволодіння [ADDRESS] в цілому зареєстроване за [PERSON](а.с.20). Нормою ч.3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON](помер [INFO] року). Разом з ним на день смерті була зареєстрована [PERSON], [INFO], з 02.11.1996 року та є зареєстрованою по теперішній час(а.с.13). Отже, позивач [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину за заповітом після смерті свого дідуся [PERSON] Положеннями ч.1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 04.08.2017 року, державний нотаріус Першої Запорізької державної нотаріальної контори на прохання [PERSON] видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті її діда [PERSON], померлого [INFO] року, відмовив у видачі свідоцтва у зв'язку з наявністю у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про арешт на вище вказаний житловий будинок(а.с.44). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом звернулася до нотаріуса з питання оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але внаслідок наявних у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про арешт спірного житлового будинку із зазначенням, що його власником є відповідач [PERSON] вона позбавлена можливості у повній мірі реалізувати свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, а саме, житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.08.2018 року. Отже, позивач з об'єктивної причини позбавлена можливості захистити своє право власності на спадкове майно у встановленому досудовому порядку. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людина (наприклад, рішення у справі «Спорронгі Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1, зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Відповідно до п.1 ч.2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі , в тому числі, рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна щодо об*єкта нерухомого майна вбачається, що на об*єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] накладено арешт постановою про накладення арешту б/н по к/с №2731103 від 24.06.2011 року слідчим СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Решетило І.О.. При цьому власником вказаного об*єкту обтяження вказаний [PERSON], [INFO], зареєстрований: [ADDRESS](а.с.30). З паспорту громадянина України [PERSON], [INFO], вбачається, що він з 22.03.2011 року зареєстрований за адресою [ADDRESS](а.с.31), що також підтверджується інформацією, наданою Департаментом реєстраційних послуг ЗМР №01-71/8146 від 12.09.2018 року(а.с.50). Згідно договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською О.Г. від 25.12.2010 року, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар ? частину житлового будинку [ADDRESS](а.с.32-33). Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі №2-2066/11(провадження 2/809/191/2012) від 23.01.2012 року, яке набрало законної сили 03.02.2012 року, за [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку за адресою [ADDRESS] після смерті [PERSON].(а.с.34-35). Таким чином, судом встановлено та підтверджено допустимими доказами, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Згідно інформаційної довідки ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації №8929 від 10.06.2011 року на запит СВ ГМУ УМВС України в Запорізькій області №26/11-122 від 30.05.2011 року право власності на об*єкти нерухомості зареєстровано за [PERSON] (ІДН [NUMBER]), а саме на ? частини жилого будинку за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого Пянтковською О.Г. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 25.12.2010 року(а.с.36). Отже, судом встановлено, що в інформації ОП ЗМБТІ №8929 від 10.06.2011 року помилково вказаний об*єкт нерухомості, який належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською О.Г. від 25.12.2010 року, як ? частина буд.[ADDRESS] замість вірної адреси об*єкта нерухомості, що належить йому на праві власності - ? частина буд.[ADDRESS], що підтверджується вищевказаним договором дарування. Відповідно до постанови про накладення арешту від 23.06.2011 року слідчого СВ ЗГУ ГУМВС України в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Решетило І.О. у кримінальній справі №2491103(який згідно відповіді старшого слідчого СВ Дніпровського відділу ГУНП в Запорізькій області майора поліції Бєліч А.В. №4172/40/-/01-2018 від 16.11.2018 року вказаний помилково, вірний номер кримінальної справи - №2731103(а.с.89)) накладено арешт на ? частину житлового будинку [ADDRESS], яка належить [PERSON], [INFO](згідно інформаційної довідки ЗМБТІ)(а.с.37).Як встановлено в судовому засіданні, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна маються наступні відомості щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS]: реєстраційний номер обтяження 11326523, зареєстровано 24.06.2011 року за №11326523 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підстава обтяження: постанова про накладення арешту, б/н по к/с № 2731103, 24.06.2011 року СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області - слідчий Решетило І.О., об'єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS], власник: [PERSON], дата народження: [INFO], [ADDRESS]; обтяжував СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, код 08672408, [ADDRESS], слідчий Решетило І.О.; заявник: слідчий СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Решетило І.О., Код 08672408,[ADDRESS](а.с.30). Згідно вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №1-528 від 21.09.2011 року, який набрав законної сили 07.10.2011 року, скасовано арешт, накладений постановою слідчого СВ ЗГУ ГУМВС України в Запорізькій області від 23.06.2011 року, на ? частину житлового будинку [ADDRESS] яка належить на праві приватної власності [PERSON], [INFO](а.с.38-39). Відповідно до п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 27.12.2017 року №39001952 у державній реєстрації обтяження, арешт нерухомого майна на житловий будинок, що розташований [ADDRESS] за заявою [PERSON] відмовлено, оскільки наявні розбіжності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а саме - вирок припиняє арешт на ? частину вищезазначеного об*єкту, а в Державному реєстрі арешт зареєстрований на цілу частину житлового будинку(а.с.43). Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Враховуючи, що реєстраційний номер обтяження 11326523, який внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є таким, що внесений помилково, приймаючи до уваги, що підстави для арешту майна відсутні, наявність арешту порушує права позивача, відповідач [PERSON] визнав позов і не заперечує проти скасування арешту, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині зняття арешту. Разом з тим, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] і в частині визнання права власності, так як в судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті свого діда [PERSON], вважається такою, що прийняла спадщину у відповідності до норм ч.3 ст. 1268 ЦК України та звернулася до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але виникла ситуація, при якій вона не може оформити спадщину у нотаріуса на нерухоме майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з наявністю у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про арешт на вище вказаний житловий будинок, власником якого до того ж вказана інша особа - відповідач [PERSON]. Отже, позивач позбавлена можливості іншим шляхом, окрім судового, захистити свої спадкові права. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що визнання за позивачем в порядку спадкування за заповітом права власності на житловий будинок [ADDRESS], після померлого [INFO] року її діда [PERSON], не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, враховуючи також викладену у письмовій заяві позицію відповідача [PERSON] про визнання позову.

Outcome: approved