Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: встановити факт спільного проживання [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] , із 2000 року по день її смерті [INFO] ; визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними спорудами на [ADDRESS] дві земельні ділянки розміром 2,2004 га та 1,5633 га. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] \~помер батько\~позивача [PERSON] ,\~а [INFO] \~-\~мати [PERSON] ,\~які до\~дня смерті\~проживали у\~власному будинку\~у [ADDRESS] . Відповідно до витягу з погосподарської книги вказаний будинок з надвірними спорудами станом на 30.06.1990 р. відносився до суспільної групи «Колгоспний двір», де на той час проживали та були зареєстровані батьки позивача. Крім житлового будинку з надвірними спорудами, батькам на праві власності належали дві земельні ділянки: [PERSON] - площею 2,2004 га, відповідно до державного акту від 27.09.2000 p., а [PERSON] - площею 1,5633 га. Батько позивача [PERSON] за життя склав заповіт, за яким усе своє майно заповів сину відповідачу у справі [PERSON] . На день смерті батька у вказаному вище господарстві була зареєстрована та проживала мати позивача [PERSON] . \~ \~ \~ \~Крім того, за життя мати позивача [PERSON] склала заповіт, за яким усе своє майно заповіла дочці [PERSON] . Постановою нотаріуса від 17.07.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за спадкове майно, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами. Відповідач по справі у 6-ти місячний термін після смерті батька не звернувся до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини і відмовився від належної йому частки у спадковому майні на користь позивача. Крім того, стверджує, що спадщина у колишніх колгоспних дворах відкривається лише після емері останнього члена двору, а оскільки його батько не був останнім членом двору, тому спадщина після його смерті не відкривалася. Оскільки, мати на день смерті батька проживала разом із ним, то вона фактично вступила в управління спадковим майном та прийняла спадщину. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 04.10.2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської обалсті Сливки С.І. від 17.08.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 02.10.2020 року зобов`язати Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача надати до Жидачівського районного суду Львівської області спадкові справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . 12.10.2020 року на адресу Жидачівського районного суду Львівської обалсті від Жидачівської ДНК надійшли матепріали спрадкової справи №261/2018 від 13.06.2018 року, яка заводилася пісдя смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В судовому засіданні позивач підтримала позов, з мотивів наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої позов визнає та просить розглядати справу у його відсутності. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а.с.83) а [INFO] померла мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а.с.82). Відповідно до витягу з погосподарської книги, будинок за [ADDRESS] із надвірними спорудами станом на 30.06.1990 р. відносився до суспільної групи «Колгоспний двір» та рахувався за [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Крім житлового будинку з надвірними спорудами, батькам позивача на праві власності належали дві земельні ділянки: [PERSON] - площею 2,2004 га, відповідно до державного акту І-ЛВ №025342 від 27.09.2000 p., а [PERSON] - площею 1,5633 га, відповідно до державного акту І-ЛВ №025341 від 27.09.2000 p. (а.с.17,18). [PERSON] за життя склав заповіт, за яким усе своє майно заповів сину відповідачу у справі [PERSON] (а.с. 90) На день смерті батька у вказаному вище господарстві була зареєстрована та проживала мати позивача [PERSON] . Крім того, за життя мати позивачки [PERSON] склала заповіт, за яким усе своє майно заповіла дочці - [PERSON] (а.с.88). Постановою нотаріуса від 17.07.2018 року позиваці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за спадкове майно, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами (а.с.10). Брат позивачки - відповідач по справі [PERSON] у 6-ти місячний термін після смерті батька не звернувся до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини і відмовився від належної йому частки у спадковому майні на користь позивача, про що свідчить заява останнього (а.с.51). Згідно акту Виконавчого комітету Ходорівської міської ради №1 від 10.01.2018 року (а.с.11) [PERSON] на протязі останніх двох років постійно проживала разом з матір`ю [PERSON] до дня смерті матері у [ADDRESS] , без реєстрації. Довідкою Ходорівської міської ради №164 від 23.07.2018 p. (а.с.29) та Довідкою від 08.01.2018 року (а.с.31) підтверджено той факт, що [PERSON] проживала без реєстрації разом із [PERSON] . Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У п.п. 2,23\~Постанови Пленуму\~ВСУ «Про\~судову практику\~у справах\~спадкування» №7\~від 30.05.2008\~року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. \~ \~ \~ \~Згідно із\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. \~ \~ \~ \~Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. \~ \~ \~ \~Суд зауважує, що метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є необхідність реалізації нею права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що матеріалами справи, достатньо стверджується той факт, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем (її матір`ю) [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення. Крім того, згідно із\~ст.4\~ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо житлового будинку [ADDRESS] . Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Той факт, що житловий будинок з надвірними спорудами на [ADDRESS] та дві земельні ділянки розміром 2,2004 га та 1,5633 га. належали батькам позивачки [PERSON] та [PERSON] підтверджується такими доказами: -Свідоцтвом про право особистої власності від 25.05.1989 р. зареєстрованого у Стрийському МБТІ в реєстровій книзі №1 за реєстровим № 14 від 29.05.1989 р. (а.с.14); -Витягом ВК Ходоріської міської ради з по господарської книги № 160 від 23.07.2018 р. (а.с.12); технічним паспортом (а.с.15); -Копіями державних актів на право власності на землю І-ЛВ №025342 від 27.09.2000 p., та І-ЛВ №025341 від 27.09.2000 p. (а.с.17,18). Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень ст. 392 ЦК України\~право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень\~статей 1296-1299 ЦК України\~питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказаний вище житловий будинок, що належав померлій [PERSON] (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом. Відтак, враховуючи вищенаведене, вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок [ADDRESS] підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~Щодо позовної вимоги про визнання права власності на земельні ділянки, то така задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень ст. 392 ЦК України\~право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. \~\~ \~\~\~\~\~\~За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Крім того, Верховним Судом у постанові від 05.06.2019р. по справі №554/3192/16-ц висловлена правова позиція про те, що при вирішенні справ про спадкування слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Відповідності до глави 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом МЮ України 22.02.2012р. №296/5, про відмову особі у вчиненні нотаріальних дій нотаріус виносить вмотивовану постанову, в якій зокрема, зазначається причина такої відмови з посиланням на чинне законодавство та порядок і строки оскарження відмови. Як уже зазначалось вище постановою завідувача Жидачівської ДНК від 17.07.2018 року позиваці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за спадкове майно, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами. Тобто, нотаріусом не було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки. \~ \~ \~ \~Положеннями глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом МЮУ\~від 22.02.2012\~року №296/5 передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. \~ \~ \~ \~Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276\~Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень\~статей 1296-1298 ЦК України\~питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про безпідставність позовної вимоги щодо визнання права власності на земельні ділянки, оскільки таке право позивача не оспорюється та нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину саме щодо земельних ділянок, тобто позивачем не надано належних та допустимих доказів існування перешкод в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed