Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 6,3355 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території КСП «Світанок» Чаплинської селищної ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Чаплинською селищною радою народних депутатів Чаплинського району Херсонської області [PERSON], померлому [INFO] про що виконавчим комітетом Тернівської сільської ради Бершадського району Вінницької області було складено відповідний актовий запис № 12 від 22 жовтня 2012 року та земельну ділянку площею 6,3966 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території КСП «Світанок» Чаплинської селищної ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належну на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Чаплинською селищною радою народних депутатів Чаплинського району Херсонської області 16 лютого 2001 року [PERSON], померлому [INFO], про що виконавчим комітетом Тернівської сільської ради Бершадського району Вінницької області від книзі реєстрації смертей від 11 липня 2011 року було зроблено відповідний актовий запис № 11 та про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] на означені земельні ділянки. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], не визнаючи позовних вимог [PERSON] в цілому, звернулися із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просять суд визнати недійсними заповіт [PERSON], складений 21 квітня 2004 року, посвідчений державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори, номер в реєстрі № 831, яким заповідач на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, яким належну йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Чаплинською селищною радою народних депутатів Чаплинського району Херсонської області 16 лютого 2001 року, земельну ділянку площею 6,3355 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території КСП «Світанок» Чаплинської селищної ради, та яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповів [PERSON] та заповіт [PERSON], складений 21 квітня 2004 року, посвідчений державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори, номер в реєстрі № 835, яким заповідач на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, яким належну йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Чаплинською селищною радою народних депутатів Чаплинського району Херсонської області 16 лютого 2001 року земельну ділянку площею 6,3966 гектарів в межах згідно з планом розташовану на території Чаплинської селищної ради, та яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповів [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 20 травня 2013 року [PERSON], [INFO], проживаючий в [ADDRESS] звернувся із позовною заявою в Чаплинський районний суд Херсонської області до відповідача Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області з позовними вимогами про визнання права власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 6.3355 га., яка перебуває на території Чаплинської селищної ради Херсонської. Вказаною земельною ділянкою володів згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] його батько [PERSON], який помер [INFO] у селі Тернівка Бершадського району Вінницької області у віці 72 роки, Позивач у позовній заяві посилався на те, що він є єдиним спадкоємцем спадкового майна, оскільки його мати [PERSON], що проживає у селі Тернівка Бершадського району Вінницької області, згідно її заяви до Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області, відмовилась на його користь від спадкового майна померлого чоловіка. 12 червня 2013 року Чаплинським районним судом постановлено судове рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] та визнано за ним право власності на земельну ділянку розміром 6.3355 га., розташованої на території Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області, власником якої до дня своєї смерті був батько позивача - [PERSON]. 29 квітня 2014 року рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області рішення Чаплинського районного суду від [INFO] за апеляційною скаргою зацікавленої особи [PERSON], яка є спадкоємицею померлого [INFO] [PERSON], скасовано та постановлено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] Зазначене рішення суду апеляційної інстанції набуло чинності. Крім вище зазначеного звернення до суду з позовними вимогами від 20.05.2013 року, [PERSON] 22.05.2013 року звернувся з позовною заявою в Чаплинський районний суд Херсонської області до відповідача Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області про визнання права власності на земельну ділянку розміром 6.3966 га. у порядку спадкування, яка також знаходиться на території Чаплинської селищної ради Херсонської області. Цією земельною ділянкою володів згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] його брат [PERSON], який помер [INFO] у селі Тернівка Бершадського району Вінницької області у віці 46 років. Позивач посилався на те, що він є єдиним спадкоємцем спадкового майна, оскільки його мати [PERSON], що проживає у селі Тернівка Бершадського району Вінницької області, згідно її заяви від 26.03.2013 року на адресу Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області відмовилась від спадкового майна після смерті її сина [PERSON] на користь сина - [PERSON], позивача у справі. 01 липня 2013 року Чаплинський районний суд Херсонської області постановив судове рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] та визнав за ним право власності на земельну ділянку розміром 6.3966 га., розташованої на території Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області у порядку спадкування, власником якої до дня смерті був брат позивача - [PERSON]. 18 березня 2014 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області рішення Чаплинського районного суду від 01.07.2013 року за апеляційною скаргою зацікавленої особи [PERSON], яка є спадкоємицею померлого [INFO] [PERSON], залишено без змін. 18 жовтня 2014 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовані судове рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 01.07.2013 року та ухвала апеляційного суду Херсонської області від 18.03.2014 року. Підставами скасування судових рішень є те, що суд не залучив до участі у справі зацікавлену особу [PERSON], а також те, що у матеріалах справи відсутні дані про скасування чи визнання недійсним заповіту [PERSON], посвідченого 21.04.2004 року державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області на користь [PERSON], враховуючи, що [PERSON] є його спадкоємицею і у порядку спадкової трансмісії може мати також право на спадкове майно як померлого [INFO] [PERSON], так і померлого [INFO] [PERSON], враховуючи, що [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку саме [PERSON]. Дана цивільна справа передана на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Судом встановлено також, що згідно заповітів, посвідчених 21.04.2004 року державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області, проживаючі на той час у смт. Чаплинка Херсонської області заповіли [PERSON] відповідно - [PERSON] на випадок своєї смерті належну йому земельну ділянку площею 6.3355 га., а [PERSON], також на випадок своєї смерті, належну йому земельну ділянку площею 6.3966 га.. Враховуючи заявлену [PERSON] та [PERSON] вимогу стосовно недійсності заповітів, судом установлено такі обставини. У квітні 2004 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] через потребу в грошах, пов'язану з тяжкою хворобою [PERSON] та переїздом на постійне місце проживання до [ADDRESS] пристали на пропозицію [PERSON], яка полягала в передачі [PERSON] даним особам грошових коштів в розмірі 6 000 гривень, взамін чого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зобов'язувалися скласти заповіти, згідно яких належні їм земельні ділянки заповісти рідному дядькові [PERSON] [PERSON], якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] не знали особисто ані до складання заповіту ані після. Таким чином, 21 квітня 2004 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] склали три заповіти, посвідчені державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори, номер в реєстрі № 831, № 835, № 834, яким заповідачі належні їм на приватної форми власності земельні ділянки заповіли [PERSON] Після чого [PERSON] передав особисто [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 2 тисячі гривень кожному біля будівлі Чаплинської державної нотаріальної контори. [PERSON], у своєму заповіті заповів належну йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Чаплинською селищною радою народних депутатів Чаплинського району Херсонської області 16 лютого 2001 року, земельну ділянку площею 6,3355 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території КСП «Світанок» Чаплинської селищної ради, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповів [PERSON], про що склав заповіт від 21 квітня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори, номер в реєстрі № 835. Відповідно до змісту заповіту [PERSON], складеного 21 квітня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори, номер в реєстрі № 835, заповідач на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, який належну йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Чаплинською селищною радою народних депутатів Чаплинського району Херсонської області 16 лютого 2001 року, земельну ділянку площею 6,3966 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території КСП «Світанок» Чаплинської селищної ради, та яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповів [PERSON]. Заповіт, складений [PERSON] теж містив аналогічні положення щодо належної їй на праві приватної форми власності земельної ділянки, який в подальшому було нею скасовано складанням нового заповіту на користь свого сина [PERSON] за правилами частин 3, 4 статті 1254 ЦК України. Безсумнівним для суду факт отримання коштів за складання заповіту підтвердили своїми показами [PERSON] та свідок [PERSON], який будучи сторонньою особою, не являючись учасником домовленості між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], був присутнім за проханням [PERSON] для підтвердження факту отримання ними коштів від [PERSON] за складені заповіти на користь [PERSON] Заповідач [PERSON] помер [INFO] про що виконавчим комітетом Тернівської сільської ради Бершадського району Вінницької області було складено відповідний актовий запис № 12 від 22 жовтня 2012 року. З урахуванням норм статтей 1220, 1221 Цивільного Кодексу України, 22 жовтня 2012 року відкрилася спадщина, яка належала спадкодавцю [PERSON], до складу якої увійшло право власності на земельну ділянку розміром 6,3355га., що розташована на території Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області, власником якої згідно державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] був [PERSON] Заповідач [PERSON] помер [INFO], про що виконавчим комітетом Тернівської сільської ради Бершадського району Вінницької області від книзі реєстрації смертей від 11 липня 2011 року було зроблено відповідний актовий запис № 11. Відповідно [INFO] відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право власності спадкодавця на земельну ділянку розміром 6,3966 гектарів, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Чаплинської селищної ради, яка згідно Державного акту про право власності на землю серії [NUMBER] від 16 лютого 2001 року належала [PERSON] до дня його смерті. Суд ввважає, що вказані оспорювані заповіти є недійсними з наступних підстав. Згідно зі статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути справедливим, законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно положень частин 1, 2 статті 1220, частини 1 статті 1222, частини З статті 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно частини 2 статті 1221 ЦК України якщо місце проживання спадкодавця не відоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної її частини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Нормами частини 1 статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яким заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення , при цьому має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом. Заповіт за своєю правовою природою є безвідплатним одностороннім правочин, який вва\-жається дійсним після того, як заповідач в установленому по\-рядку і в належній формі виявить свою волю. Про складення заповіту заповідач може сповістити своїх спадкоємців чи інших зацікавлених осіб, а може і не знайомити їх із своєю останньою волею, що ніяк не впливає на дійсність заповіту. Особливість заповіту полягає в тому, що цей пра\-вочин будучи тісно пов?язаним з особистістю заповідача, тим самим виключає його складання за допомогою представника чи довіри\-теля. Заповіт є розпорядженням на випадок смерті запові\-дача, тобто безпосередньо правові наслідки, які пов?язані з ре\-алізацією його волі, настануть лише за умови смерті заповідача. Заінтересовані особи не можуть оспорити заповіт навіть, якщо їм відомий його зміст, оскільки заповіт вступає в силу лише піс\-ля смерті заповідача. Водночас заповіт не є умовним правочином. Та обставина, що він вступає в силу лише за наявності певного складу юридичних фактів, є основним положенням такого правочину, а не додатко\-ва обставина, від якої вона буде залежати. Умовою є певна обста\-вина, яка може настати, але може і не настати. Умова є завжди додатковим моментом в правочині, яка встановлюється за погод\-женням сторін, і саме від бажання сторін залежить надання пра\-вочину умовного характеру. Якщо така умова буде відсутньою, правочин буде мати юридичну силу, незважаючи на відсутність умов. А оскільки заповіт укладається саме на випадок смерті, то ця обставина і є необхідним, а не випадковим елементом запові\-ту, який заповідач за своїм бажанням може включити, або може і не включати. Особливість заповіту полягає в тому, що він містить в собі волю спадкодавця, яку він виклав ще за життя, але безпосереднє здійснення цієї волі можливе лише за умови смерті спадкодавця. Ця обставина і обумовлює особливі вимоги до оформлення заповіту. Особливість правового змісту правочину, згідно з яким гро\-мадянин розпоряджається нажитим за все життя майном, обу\-мовлює необхідність додаткових гарантій в тому, що такий правочин укладений спадкодавцем свідомо, без насильства, погроз, обману чи відсутності іншої угоди, яку заповідач фактично уклав під видом складання заповіту. За загальним розумінням, до заповіту як до одностороннього правочину з відкладальною обставиною цивільним законодавством пред'являються вимоги, визначені статтями 203 -212 ЦК України, а параграфом 2 глави 16 розділу 4 ЦК України визначено правові наслідкти недотримання вищезазначених норм ЦК України. Відтак, нормами статті 203 Цивільного Кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вимогами норм статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На думку суду, заповіти, складені [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON], є недійсними з підстав суперечності змісту даних заповітів дійсній правовій природі такого правочину, тобто приховування заповідачами юридичним фактом складання заповіту існування іншої, дійсної усної угоди, за якою ними фактично відплатно відчужено належні земельні ділянки, що не може відповідати юридичному змісту заповіту, як правочину, який носить в собі правовий сенс останнього розпорядження фізичної особи. Такі висновки суду базовано як на наведеному правовому підґрунті та встановлених обставинах, які підтверджено не лише поясненнями [PERSON], [PERSON], показами свідка [PERSON], але не може залишитися поза увагою також і та обставина, яка додатково викликає сумнів у законності заповітів, що заповіти складено в о дин день, приблизно в часовий проміжок до однієї години трьома кровноспорідненими родичами на користь незнайомої їм особи, що в своїй сукупності виключає таку юридичну ознаку заповітів як правочинів як справжність намірів заповідачів, дефект їх волі та намагання юридичною формою заповіту приховати іншу, дійсну угоду. Викладене вище обумовлює безпідставність вимог позивачки [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно [PERSON], [PERSON], оскільки визнання судом заповітів недійсними обумовлює спадкування за законом щодо спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON], спадкоємцями в порядку черговості, як не підлягає задоволенню і взаємопов'язана вимога щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спадкове майно відповідача за первісним позовом [PERSON] на земельні ділянки, належні до дня смерті [PERSON], [PERSON], оскільки вимоги про скасування рішень державного реєстратора підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства адміністративними судами України, яким підсудні дані категорії справ. Більш того, [PERSON] вимогу про скасування державної реєстрації заявлено з пропуском строку позовної давності, оскільки відповідно до норм частини 4 статті 99 КАС України вимога про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, не пов'язана зі стягненням грошових коштів заявляється протягом місячного строку з дня коли особа дізналася про результати розгляду її скарги, якщо спір про право передбачав досудовий порядок вирішення такого. А отже, такими, що не підлягають задоволенню вимоги щодо зобов'язання вчинити певні реєстраційні дії державним реєстратором Чаплинської районної державної адміністрації щодо спірної земельної ділянки, оскільки зазначена особа не приймала участі у справі, а здійснення дій щодо спірного нерухомого майна віднесено до компетенції органу реєстрації, у даному випадку залежно від прийнятого адміністративним судом рішення щодо нього, наразі не приймалося за відсутності позову [PERSON] про таке. Стосовно позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею в порядку спадкування права власності в цілому на обидві земельні ділянки, власниками яких до дня своєї смерті були [PERSON] та [PERSON], судом уточнювався у представника позивача розмір позовних вимог, де представник наполягав на задоволенні таких судом в розумінні права [PERSON] на земельні ділянки в порядку спадкування в цілому. Однак, згідно даних Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області, після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкові справи не заводилася тому, що протягом шести місяців з дня смерті спадкодавців до Чаплинської державної нотаріальної контори не надійшло від спадкоємців жодної заяви про прийняття спадщини, а також відомостей щодо фактичного прийняття спадщини. В ході розгляду справи також установлено, що окрім [PERSON], є інші спадкоємці, у тому числі дружина померлого, яка проживала разом із спадкодавцем на день його смерті, а тому відповідно до частини З статті 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину, а її заява про відмову від спадщини на його користь на адресу нотаріальної контори не надходила, що вказує на наявність права у [PERSON] на обов'язкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті [PERSON] та [PERSON] Враховуючи викладені вище обставини, та те, що спір про визнання права власності на земельну ділянку є спором про спадкування, належними відповідачами у зазначених справах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада, тому без залучення усіх спадкоємців неможливо правильно вирішити спадковий спір, оскільки порушуються їх майнові права на спадщину. Судом роз'яснювалося позивачці [PERSON] про право [PERSON] на обов'язкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] та сина [PERSON] та пропонувалося уточнити розмір позовних вимог зменшивши їх, враховуючи право [PERSON] на обов'язкову частку, на що представник позивачки [PERSON], виражаючи її волю, відмовився.

Outcome: approved