Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна» та просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 30.03.1995р., видане на підставі розпорядження Представництва фонду державного майна в Ленінградському районі м.Києва №1389 від 30.03.1995р., згідно якого вона є власником квартири [ADDRESS], та скасувати державну реєстрацію її права власності на квартиру [ADDRESS], вчинену на підставі вказаного свідоцтва, залишивши при цьому як вірну державну реєстрацію її права власності на квартиру [ADDRESS] за реєстровим записом [NUMBER] в реєстровій книзі д.59-297, зареєстрованого КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна» 22.03.1994р., вчинену на підставі свідоцтва про право власності від 09.03.1994р., виданого Ленінградською районною Радою народних депутатів м.Києва згідно з розпорядженням №1182 від 09.03.1994р., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що на початку 1994р. в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вона звернулась до Ленінградської районної Ради народних депутатів м.Києва із заявою та пакетом необхідних документів на приватизацію квартири [ADDRESS], але в подальшому за отриманням Свідоцтва про право власності на житло не зверталась. Натомість, на початку 1995р., вважаючи, що свідоцтво про право власності на житло виготовлено не було, вона повторно звернулась до Представництва фонду державного майна в Ленінградському районі м.Києва із аналогічною заявою та документами, який 30.03.1995р. видав їй свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] на підставі розпорядження №1389 від 30.03.1995р. На початку 2014р. у зв*язку з втратою оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1995р., вона звернулась до Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації і їй було видано дублікат свідоцтва про право власності від 09.03.1994р. Таким чином було встановлено, що на квартиру [ADDRESS] було видано два свідоцтва про право власності від 09.03.1994р. і від 30.03.1995р., які зареєстровані за нею в КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна» за різними реєстраційними записами. Такі обставини подвійної реєстрації її, позивачки, права власності на один об*єкт нерухомого майна, порушують її майнові права, зокрема щодо розпорядження квартирою [ADDRESS]. Просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 15, 16, 321 ЦК України, ст.ст. 2, 6, 8, 19, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», п.п. 2.6., 2.10. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №3502/5 від 12.12.2011р., п.1 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» до Наказу Міністерства юстиції України «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» №607/5 від 02.04.2013р. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення права власності позивачки на квартиру. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала. Державна реєстраційна служба України явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про поважність причин неявки представника суд не повідомила, заперечень проти позову суду не надала. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника третьої особи на підстав матеріалів, що є в справі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язану довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] є зареєстрованою в квартирі [ADDRESS] з 07.04.1992р. (а.с. 5 - копія паспорту з відміткою). З пояснень представника позивачки судом встановлено, що [PERSON] на початку 1994р. в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» звернулась до Ленінградської районної Ради народних депутатів м.Києва із заявою та пакетом необхідних документів на приватизацію квартири [ADDRESS], але в подальшому за отриманням Свідоцтва про право власності на житло не зверталась. Натомість, на початку 1995р., вважаючи, що свідоцтво про право власності на житло виготовлено не було, [PERSON] повторно звернулась до Представництва фонду державного майна в Ленінградському районі м.Києва із аналогічною заявою та документами, який 30.03.1995р. видав їй свідоцтво про право власності на житло на підставі розпорядження №1389 від 30.03.1995р. (а.с. 6 - копія свідоцтва). На початку 2014р. у зв*язку з втратою оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1995р., вона звернулась до Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації і їй було видано дублікат свідоцтва про право власності від 09.03.1994р. (а.с. 7 - копія свідоцтва). З наведеного вбачається, що на квартиру [ADDRESS] було видано два свідоцтва про право власності від 09.03.1994р. і від 30.03.1995р., які зареєстровані за позивачкою в КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна» за різними реєстраційними записами, що підтверджується інформаційними довідками КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна» (а.с. 8, 9 - копії інформаційних довідок). 25.03.2014р. державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві відмовив [PERSON] в реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], у зв*язку із подвійною реєстрацію права власності позивачки на цю квартиру (а.с. 10 - копія рішення про відмову в державній прав та їх обмежень). Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Згідно пункту 3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до частини 2 ст.182 ЦК України, державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов*язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. В частині 2 ст.331 ЦК України вказано, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Тобто, в спірному випадку, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] виникло саме на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.03.1994р., яке є зареєстрованим в КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна» 22.03.1994р. за реєстровим [NUMBER] в реєстраційній книзі д.59-297, а тому повторне свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 30.03.1995р., видане Представництвом фонду державного майна в Ленінградському районі м.Києва 30.03.1995р. згідно розпорядження №1389 і реєстрація права власності [PERSON] на вказану квартиру на підставі вказаного вище свідоцтва не можуть бути визнані дійсними, оскільки подвійна видача правовстановлюючого документу і подвійна реєстрація права власності на один об*єкт нерухомого майна одного власника діючим законодавством не передбачена. У відповідності до пункту 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1429/20167 від 12.12.2011р., для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Частина 1 ст.321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні належними доказами, оскільки встановлено існування подвійної видачі правовстановлюючого документу і подвійної реєстрації права власності позивачки на один об*єкт нерухомого майна, чим порушується її право власності на квартиру.

Outcome: approved