Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог - представника органу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон на постійне місце проживання без згоди одного з батьків про надання дозволу на виїзд за кордон на постійне місце проживання без згоди одного з батьків, посилаючись на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З серпня 2018 року по серпень 2020 року позивач має намір виїхати разом зі своїми дітьми до усіх країн Європейського Союзу, у табори для дітей, які мають статус постраждалих від збройного конфлікту на Донбасі. Наразі [PERSON] перебуває у полоні на окупованій території України, що підтверджується листом Служби безпеки України і не має можливості надати дозвіл па виїзд дітей за кордон. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання Державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністру України від 27 січня 1995 р. N 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Позивач посилається на те, що поїздка здійснюється для оздоровлення та відпочинку дітей на короткий термін, без постійного проживання за межами України. У 2016 році [PERSON] вже надавав дозвіл на виїзд дітей за кордон, який оформлявся в нотаріуса. Таким чином, виїзди дитини за кордон жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини. [PERSON] та її діти є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, позивач має місце роботи, батьки позивача проживають в Україні, дитина знаходиться на утриманні у матері, доступ батька до дитини не обмежений, Зі своєї сторони позивач зобов'язується вживати всіх заходів для безпечного перебування дітей за кордоном, і по закінченню зазначеного строку забезпечити повернення дитини в Україну. Просить надати позивачу дозвіл на виїзд до усіх країн ЄвроСоюзу: Німеччини, Болгарії, Чехії, Італії, Іспанії, Франції, Англії, Латвії, Литви, Естонії, Угорщини, Польщі, Білорусії, Словакії, а також до Туреччини, Грузії, Єгипту, Бельгії, Голландії, Греції, Об'єднаних Арабських Еміратів, країн Саудівської Аравії без дозволу (без згоди) та супроводу батька - [PERSON] - [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] на строк три роки: з 1 серпня 2018 року по 1 серпня 2020 року. У судовому засіданні позивач просила позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду у судове засідання не прибув. Представник органу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради у судовому засіданні проти позову не заперечила, вказавши, що дозвіл на виїзд може бути наданий строком на один рік. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] Мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO]. З серпня 2018 року по серпень 2020 року [PERSON] має намір виїхати разом зі своїми дітьми до усіх країн Європейського Союзу, у табори для дітей, які мають статус постраждалих від збройного конфлікту на Донбасі. Відповідно до ч. З ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Наразі [PERSON] перебуває у полоні на окупованій території України, що підтверджується листом Служби безпеки України і не має можливості надати дозвіл па виїзд дітей за кордон. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання Державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністру України від 27 січня 1995 р. N 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частина 1, 2 ст. З Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. [PERSON] посилається на те, що поїздка здійснюється для оздоровлення та відпочинку дітей на короткий термін, без постійного проживання за межами України. Судом встановлено, що у 2016 році [PERSON] вже надавав дозвіл на виїзд дітей за кордон, який оформлявся в нотаріуса. Таким чином, виїзди дитини за кордон жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини. [PERSON] та її діти є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, позивач має місце роботи, батьки позивача проживають в Україні, дитина знаходиться на утриманні у матері, доступ батька до дитини не обмежений, Зі своєї сторони позивач зобов'язується вживати всіх заходів для безпечного перебування дітей за кордоном і по закінченню зазначеного строку забезпечити повернення дитини в Україну. Суд приходить до висновку, що слід надати [PERSON] дозвіл на виїзд до усіх країн ЄвроСоюзу: Німеччини, Болгарії, Чехії, Італії, Іспанії, Франції, Англії, Латвії, Литви, Естонії, Угорщини, Польщі, Білорусії, Словакії, а також до Туреччини, Грузії, Єгипту, Бельгії, Голландії, Греції, Об'єднаних Арабських Еміратів, країн Саудівської Аравії без дозволу (без згоди) та супроводу батька - [PERSON] - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] на термін один рік (з 3 листопада 2018 року по 3 листопада 2019 року).

Outcome: partial