Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 1000 грн. щомісячно з проведенням індексації відповідно до закону; стягнення аліментів розпочати з дати подачі позовної заяви і проводити до досягнення сином повноліття; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В позові позивачка покликається на те, що відповідач є батьком їхньої дитини [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу неповнолітній син сторін проживає разом з позивачкою, перебуває на її утриманні та вихованні; прізвище позивачки змінено на Федюк. Відповідач коштів на проживання та утримання дитини не дає, не забезпечує, не турбується про життя та здоровя сина. Позивачка самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітнього сина, а також виконувати всі інші покладені на неї обовязки. На момент звернення до суду з даним позовом між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обовязку утримувати неповнолітнього сина. Відповідач регулярно їздить на заробітки, працює по найму, розмір заробітку позивачці невідомий. Син потребує матеріальної допомоги, оскільки зароблених позивачкою коштів не вистачає на його утримання. Відповідач працює, має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, але добровільно цього не робить, аліментів не платить нікому. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з наведених в ньому підстав, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся згідно вимог ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційній сторінці веб-порталу Городенківського районного суду Івано-Франківської області. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із копії свідоцтва про розірвання шлюб у серії 1-НМ № 042461, виданого 08 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 41 від 08 квітня 2010 р.; після реєстрації розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище Федюк. Те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], доводиться копією свідоцтва про народження серії 1-НМ № 160864, виданого 09 серпня 2010 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 59 від 09 серпня 2010 р. Конституцією України визначено основні права й обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що відповідач коштів на утримання малолітнього сина не надає. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 згаданого Кодексу передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 7 грудня 2017 року № 2246-VIII визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, який становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. З цього слідує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 р. не може бути менший, ніж 930 грн. Враховуючи обставини, визначені ст.ст. 182, 184 СК України, приймаючи до уваги відсутність даних про те, що відповідач має інших утриманців, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно з проведенням індексації відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 19.12.2017 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved