Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], товарна біржа «Київська аукціонна біржа», про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, посилаючись на те, що спільне подружнє життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім»єю з серпня 2015 року з тих підстав, що мають різні характери та погляди на життя, а тому шлюб не може в подальшому існувати. Вважаючи, що ними як подружжям за спільні кошти було набуто майнові права на квартиру згідно договору купівлі-продажу від 12 травня 2015 року, укладеного між її чоловіком - [PERSON] та [PERSON] за результатами відкритого аукціону, проведеного товарною біржею «Київська аукціонна біржа», за ціною 629 154 грн. 60 коп., а згодом його було розірвано на підставі договору про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 04 листопада 2015 року з наслідком повернення вказаних коштів [PERSON], відтак ці кошти є спільним сумісним майном подружжя й мають бути поділеними між ними, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 01 грудня 2016 року (а.с.51), та [PERSON], діючий на підставі довіреності від 14 грудня 2016 року, позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити: розірвати між подружжям шлюб та поділити майно шляхом стягнення з відповідача ? частини коштів від суми 629 154 грн. 60 коп., які були повернуті йому згідно договору про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 04 листопада 2015 року, що складає 314 577 грн. 30 коп. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с.54, 53). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Треті особи в судове засідання повторно не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с.55, 56). Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 2012 року, укладеному у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2940 (а.с.7). Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім»єю з підстав відсутності взаємопорозуміння. Від можливості призначення судом строку на примирення позивач категорично відмовився, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому він свідомо прийняв рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що позивач довів дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Судом встановлено, що сім»я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам, а тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Проте не всі вимоги є обгрутованими й доведеними. Позов в частині вимог про поділ майна подружжя підлягає відмові у задовленні із наступних підстав. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові кошти та майно, належне подружжю та іншими зобов»язальними правовідносинами, тощо, відповідно до п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя». Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. Вирішуючи спір в частині вимог про поділ майна подружжя судом встановлено, що в період шлюбу, а саме 12 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру згідно договору купівлі-продажу від 12 травня 2015 року, за результатами відкритого аукціону, проведеного товарною біржею «Київська аукціонна біржа», із наданим погодження [PERSON] як дружини покупця на вчинення правочину її чоловіком, за умовами якого [PERSON] придбав у [PERSON] майнові права на квартиру в селі Петропавлівська Борщагівка Київської області загальною площею 48, 20 кв м, вартістю 629 154 грн. 60 коп., й з обумовленим обов»язком покупця сплати коштів в термін до 12 травня 2015 року (а.с.8-12, 13-14, 15, 16). 04 листопада 2015 року вказаний договір був розірваний між сторонами на підставі договору про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 12 травня 2015 року, із наслідком повернення вказаних коштів [PERSON] (а.с.17). Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що кошти як передавались [PERSON] [PERSON], так й поверлись [PERSON] [PERSON] згідно вказаних договорів (відсутні розписки й належне засвідчення товарною біржею угоди, акти передачі майнових прав/коштів, їх повернення), оскільки підписання сторонами договору не свідчить про його належне виконання сторонами, враховуючи той фактор, що угода була вчинена за результатами відкритого аукціону, проведеного товарною біржею, проте договір не засвідчений цією товарною біржею (відсутня печатка щодо дійсності укладеного правочину),й договори не були надані до суду в їх оригіналі, внаслідок чого сторона позивача не забезпечила суд належними доказами, як того вимогає процесуальний закон. Відтак позивачка не довела суду факт перебування у володінні подружжя вказаних коштів, які могли би бути визнані їх спільним сумісним майном. Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюється актами цивільного законодавства (ст. 650 ЦК України). Прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає . Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку (ч.ч. 1-3 ст. 545 ЦК України). Окрім того, якщо припустити той факт, що кошти за наслідками розірвання договору були повернуті відповідачу, відтак спрямовані на потреби сім»ї, були акумульовані в певне майно (побут), й оскільки подружжя вело спільне господарство, що не спростовується позивачкою, ці кошти витрачені на потреби сім»ї, відтак не підлягають поділу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial