Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить частина будинку [ADDRESS], згідно договору дарування частки у праві спільної власності на жилий будинок. Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною її сина [PERSON], а відповідач [PERSON] - дочкою [PERSON]. Шлюбні відносини між її сином та [PERSON] фактично припинено в грудні 2009 року, а сам шлюб розірвано Шепетівським міськрайонним судом у квітні 2011 року. В грудні 2006 року відповідач [PERSON] придбала 8/23 частин будинку [ADDRESS]. У грудні 2009 року відповідачі переїхали на постійне місце проживання до іншого житла, що розташоване [ADDRESS]. З того часу за місцем реєстрації не проживають, оплату за користування житлом та комунальні послуги не здійснюють. Просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, наведених в позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала зазначила, що є співвласником даного житлового будинку, а тому не може бути позбавлена права користування своєю власністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.379,380 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, і призначена для постійного у ній проживання. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб, і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст.383 ЦК) Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 17/25 частин будинку [ADDRESS], на підставі договору дарування частки у праві спільної власності на жилий будинок, посвідчений 21 липня 2009 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Рябим П.М., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23463591 від 31 липня 2009 року (а.с. 8-10). Відповідач [PERSON] є власником 8/25 частин будинку [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу частини будинку, посвідчений 28 грудня 2006 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Петровською Л.О., що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 3420188 від 28 грудня 2006 року (а.с. 27-28). Відповідно до ст.ст. 316,317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] є власником частини житлового будинку, і має право користуватися власною часткою незалежно від місця власного проживання, підстав для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням не має. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є донькою [PERSON], що визнано в суді сторонами, а тому відповідно до ч.1ст. 405 ЦК України вона має право на користування частиною житлового будинку, що належить її матері, відповідно до закону. За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати та витрати на правову допомогу, понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed