Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, посилаючись на те, що відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб із яким було розірвано за рішенням суду 21 травня 2019 року. Від спільного подружнього життя мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Вказує, що дитина мешкає разом із нею та повністю перебуває на її утриманні. Оскільки відповідач добровільно не надає дитині матеріальної допомоги вона вимушена була звернутися до суду, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1779 грн. щомісячно і\~ до досягнення\~ дитиною повноліття. Наголошує, що ніяких джерел доходу вона не має, а відповідач складає враження як особи, що здатна сплачувати вказану суму. В судовому засіданні позивач [PERSON] була відсутня. Нею було надано заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Вказав, що дитина народилась після розірвання їх шлюбу та наголосив, що ця дитина не є їх спільною. Просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи,\~ дійшов\~ висновку про те, що\~ позов\~ підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Генічеського районного суду від 21 травня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29 вересня 2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 707 був розірваний. Вказане рішення набрало законної сили 15 серпня 2019 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 лютого 2020 року Інгульським районним у місті Миколаєві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) батьками [PERSON] , що народився [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Дитина зареєстрована та мешкає разом із матір`ю у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, наданої за відомостями Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 27 лютого 2020 року. Враховуючи позицію відповідача, який категорично заперечував проти того, що дитина, на яку позивач просить стягнути з нього аліменти є їх спільною, ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2020 року було витребувано з Генічеського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію щодо перебування сторін у шлюбі, підстав внесення відомостей про батька в свідоцтво про народження дитини та ідентифікуючих ознак щодо батька у відповідному свідоцтві. Так, згідно інформації, наданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану, шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення суду від 21 травня 2019 року, відомості про батька дитини були внесені у відповідності до п. 20 глави 1 розділу 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні від 18 жовтня 2000 року № 52/5, та відповідно у актовому записі про народження [PERSON] батьком дитини зазначений [PERSON] [INFO] . Суд враховує, що шлюб між сторонами розірваний за рішенням суду від 21 травня 2019 року та датою народження дитини, на яку просять стягнути аліменти є 10 січня 2020 року, тому відомості про батька дитини були записані у відповідності до пункту 20 глави 1 розділу 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні від 18 жовтня 2000 року № 52/5, згідно до якого, якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу (смерті, розірвання шлюбу) або визнання його недійсним, державна реєстрація народження дитини проводиться у такому самому порядку, як і державна реєстрація народження дитини, батьки якої перебувають між собою у шлюбі, за винятком випадків, передбачених абзацами другим, п`ятим та сьомим цього пункту. Таким чином, суд не приймає позицію відповідача щодо невизнання себе особою, що має підстави забезпечувати дитину в рамках розгляду справи про стягнення аліментів з одного з батьків та зазначає, що дитина народжена позивачем до спливу десяти місяців після розірвання шлюбу з відповідачем. Відповідач записаний батьком дитини та своє батьківство в установленому порядку не оспорив. У зв`язку із цим суд приходить до наступних висновків. Згідно з нормами ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідач є батьком дитини та з огляду на відсутність доказів щодо його непрацездатності, незадовільного стану здоров`я, наявності інших утриманців, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів є такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд зазначає, що\~ч. 2\~ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік»\~встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. У зв`язку з викладеним, враховуючи рівні обов`язки батьків щодо утримання дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 929 грн. 50 коп., що складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитині віком до 6 років, щомісячно, починаючи з дати подання позову, тобто з 17 червня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Суд наголошує, що позивач не надала до суду жодних доказів, що вказують на те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Статтею 184\~СК України\~встановлено,\~що суд\~за заявою\~одержувача визначає\~розмір аліментів\~у твердій\~грошовій сумі.\~Розмір аліментів,\~визначений судом\~або за\~домовленістю між\~батьками у\~твердій грошовій\~сумі,\~підлягає індексації\~відповідно до\~закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З огляду на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору, то відповідач сплачує судові витрати на користь держави відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial