Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 23.06.2016 з відповідачем був укладений договір позики грошових коштів. У відповідності до вказаного договору відповідач отримав кошти в сумі 30000 грн., та зобов`язався повернути таку ж суму. Виплата мала здійснюватися по 2000 грн. готівкою в останній день поточного місяця. Кінцева дата виконання зобов`язання до 23.06.2019. Оскільки відповідач відмовляється повернути позивачу позичені грошові кошти добровільно, вона змушена звернутися з позовною заявою до суду. Враховуючи викладене вище, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 30000,00 грн., інфляційні збитки в сумі 2097,00 грн., 3% річних в сумі 1494,25 грн., судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 03.03.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Король О.А. надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Просив витрати на правову допомогу стягнути у розмірі 1400,00 грн., оскільки не брав участі безпосередньо у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи рекомендованими листами, які повернулися до суду не отриманими, що відповідно до ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до договору позики грошових коштів від 23.06.2016, посвідченого приватним нотаріусом Шипович Я.І., [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий 16.04.2004 Золотоніським МРВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] ) отримав у борг від [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий 29.07.2011 Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] ) грошові кошти в сумі 30000,00 грн., які зобов`язався повернути до 23.06.2019. Також встановлено, що в обумовлений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник, як зазначено у ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним була надана грошова позика відповідачу, про що складено договір позики від 23.06.2016 приватним нотаріусом Шипович Я.І. та зареєстровано в реєстрі за №775. Згідно договору розмір отриманих відповідачем грошових коштів 30000,00 грн. та зобов`язався повернути таку ж суму. Виплата мала здійснюватися по 2000 грн. готівкою в останній день поточного місяця. Кінцева дата виконання зобов`язання до 23.06.2019. Грошові кошти не були повернуті позивачу відповідачем й на час розгляду справи. У зв`язку з тим, що за увесь час користування грошовими коштами позивача останні значно знецінилися та їх купівельна спроможність значно зменшилася внаслідок інфляції, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача грошові кошти з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виконання зобов`язання в сумі 2097,00 грн., а також три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1494,25 грн. Дані розрахунки були підтверджені в ході розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 09.02.2021 року №2, укладений між адвокатом Королем Олегом Анатолійовичем та [PERSON] та додаток № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 2 від 09.02.2021. Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1400,00 грн. є співмірними і стягує з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 30000,00 грн., інфляційні збитки в сумі 2097,00 грн., 3% річних в сумі 1494,25 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1400,00 грн. Крім того, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved