Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з указаним позовом до Кролевецької міської ради Сумської області, [PERSON] про визнання недійсними: рішення Кролевецької міської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки, договору дарування земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON], залишивши заповіт на її ([PERSON]) користь, згідно з яким 18.12.2012 року вона отримала два свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчені приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу [PERSON], зокрема, на 12/100 та 10/400 часток житлового будинку з відповідними частками господарських прибудов під номером [ADDRESS]. Як зазначено у цих свідоцтвах, 12/100 часток нерухомості розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,0322 га, переданій у приватну власність [PERSON] рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради №437 від 21.11.1996 року, але державний акт не видано; а 10/400 часток нерухомості розташовані на присадибній земельній ділянці державної власності загальною площею 0,027 га. Таким чином, лише з 18.12.2012 року вона (позивачка) отримала можливість розпочати процедуру одержання у власність земельної ділянки, на якій розміщена успадкована нерухомість, однак на сьогодні не оформляє право власності на земельну ділянку, на якій розташована належна їй частка нерухомості, оскільки є суперечності з приводу земельної ділянки, належної співвласнику будинку [PERSON] Так, зокрема, зі слів [PERSON] їй ([PERSON]) було відомо про те, що Кролевецькою міською радою у 2004 році були порушені вимоги земельного законодавства під час передачі [PERSON] (матері [PERSON]) частини земельної ділянки [ADDRESS] у приватну власність. [PERSON] не підписувала Акт про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки в натурі через незгоду з суміжною межею, однак виготовлення технічної документації по складанню Державного акта на земельну ділянку [ADDRESS] на ім'я [PERSON] було завершено без підпису [PERSON], яка не встигла за життя оскаржити незаконне рішення Кролевецької міської ради з цього питання, а тому після отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона ([PERSON]) стала займатись вирішенням цієї проблеми. Для отримання документів на підтвердження того, чи законно міська рада передала у приватну власність іншим співвласникам вказаного будинку земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та для іншого цільового призначення, і чи не було при цьому порушено права її спадкодавця [PERSON], а отже і її, як спадкоємця, вона ([PERSON]) подала до Кролевецької міської ради запит на публічну інформацію, на який лише 30 липня 2013 року отримала часткову інформацію, зокрема копію рішення Кролевецької міської ради від 16.09.2004 року з додатком №1 до рішення стосовно [PERSON] Таким чином, лише 30 липня 2013 року, отримавши вказане рішення Кролевецької міської ради, вона (позивачка) дізналася про порушення її права землекористувача. Через наявність цього рішення та виданого на підставі нього державного акта про право власності на земельну ділянку порушено її право на отримання у приватну власність земельної ділянки у розмірах відповідно до чинного земельного законодавства. Так, зокрема, з наданої їй ([PERSON]) виконкомом Кролевецької міської ради 30 липня 2013 року копії рішення 19 сесії ХХIV скликання Кролевецької міської ради від 16 вересня 2004 року вбачається, що вказаним рішенням було затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право спільної та приватної власності на землю жителям міста Кролевець; внесено уточнення в площі земельних ділянок, переданих у спільну та приватну власність жителям міста Кролевець, виявлені при проведенні робіт по складанню державних актів на право власності на земельну ділянку загальною площею 4,9681 га згідно з додатками №1 та №2; видано жителям міста Кролевець державні акти на право власності на земельну ділянку. Як свідчить витяг з додатку №1 до вказаного рішення, [PERSON] уточнено площу земельної ділянки [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку 0,0527 га, в т.ч. під житловою забудовою 0,0527 га. Таким чином, [PERSON] передано у приватну власність для обслуговування частини житлового будинку земельна ділянка площею 0,0527 га. Вона (позивачка) вважає указане рішення Кролевецької міської ради в частині, що стосується [PERSON], незаконним, а отже таким, що підлягає визнанню недійсним у відповідній частині, посилаючись на те, що згідно з п.«г» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на 16.09.2004 року - дату прийняття Кролевецькою міською радою оскаржуваного рішення) громадяни України мали право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара. Відповідно до п.«в» ч.2 ст.89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку, а згідно з ч.3 цієї статті володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Частинами 4 та 5 цієї статті встановлено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, а поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, у вересні 2004 року земельна ділянка [ADDRESS]/[ADDRESS] в м.Кролевці, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями, який перебував у спільній власності декількох співвласників, могла бути передана співвласникам цього будинку ([PERSON], [PERSON], [PERSON]) лише у спільну сумісну власність з виготовленням відповідного державного акта про право спільної сумісної власності на земельну ділянку та зазначенням усіх співвласників земельної ділянки, з можливістю подальшого виділу часток співвласників. Однак, за позицією позивачки, Кролевецька міська рада порушила вказані вимоги земельного законодавства, передавши частину цієї земельної ділянки площею 0,0527 га для обслуговування житлового будинку (в т.ч. під житловою забудовою 0,0527 га) у приватну власність [PERSON], якій на час прийняття міською радою оспорюваного рішення належало лише 19/100 житлового будинку [ADDRESS]. Тобто особа мала у власності менше, ніж 1/5 частку жилого будинку, а отримала у власність понад половини загальної площі земельної ділянки, яка могла бути передана як присадибна земельна ділянка усім співвласникам цього будинку, - 0,10 га. Саме тому [PERSON] не погоджувала межі земельної ділянки [PERSON] у варіанті, визначеному у технічній документації для складання державного акта, оскільки [PERSON] не мала права на одержання у приватну власність частки земельної ділянки та ще й відгородила собі парканом частину земельної ділянки, якою раніше фактично користувалася [PERSON] відповідно до даних технічного паспорта на будівлю. [PERSON] за життя не встигла звернутись до суду з відповідним позовом. А тому на сьогодні вона ([PERSON]), як спадкоємець нерухомого майна [PERSON], оспорює указане рішення міської ради, оскільки цим рішенням порушуються її права співвласника житлового будинку. Отримавши копію рішення Кролевецької міської ради щодо [PERSON] та зважаючи на невідповідність цього рішення вимогам ЗК України, 21 серпня 2013 року вона ([PERSON]) звернулась до Кролевецької міської ради із письмовою заявою, у якій просила винести її заяву на розгляд чергової сесії Кролевецької міської ради та скасувати/визнати нечинним рішення 19 сесії ХХIV скликання Кролевецької міської ради від 16 вересня 2004 року в частині, що стосується [PERSON], та виключити з додатку №1 до рішення пункт 8 стосовно [PERSON] та земельної ділянки [ADDRESS]. Однак 1 жовтня 2013 року їй було видано копію рішення 35 сесії VІ скликання Кролевецької міської ради про затвердження акту обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] по розгляду земельних спорів на території міста Кролевець від 18.09.2013 року. Відповідно до вказаного Акта обстеження комісія рекомендувала поставлене у зверненні питання вирішити в судовому порядку та дотримуватись норм добросусідства. Указане рішення Кролевецької міської ради свідчить про відмову скасувати оскаржуване нею (позивачкою) рішення, а отже про неможливість вирішення цього питання позасудовим шляхом, у зв'язку з чим порушується її ([PERSON]) право співвласника будинку на законне отримання у спільну власність земельної ділянки під будинком з можливістю подальшого виділу частки. Відповідно до повідомлення Кролевецького РБТІ від 16.05.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 19/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого Кролевецькою державною нотаріальною конторою 05.11.2004 року за р.№1-2138. Таким чином, [PERSON] за незаконним рішенням Кролевецької міської ради одержала державний акт про право власності на земельну ділянку, земельну ділянку за цим державним актом подарувала своєму синові [PERSON], який на підставі цього договору одержав державний акт на право власності на земельну ділянку серії СМ №076183. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст.16, 203, 215, 328, 373 ЦК України, ст.ст.89, 131, 152, 155, ч.2 ст.158 ЗК України 2004 року, позивачка просить: 1) визнати недійсним та незаконним рішення 19 сесії ХХIV скликання Кролевецької міської ради Сумської області від 16 вересня 2004 року «Про уточнення площ земельних ділянок, переданих у спільну та приватну власність жителям міста Кролевець» в частині, що стосується [PERSON], та виключити з додатку №1 до рішення пункт 8 стосовно [PERSON] та земельної ділянки [ADDRESS]; 2) визнати недійсним державний акт на право власності на земельні ділянку [ADDRESS], виданий [PERSON] відповідно до рішення 19 сесії ХХIV скликання Кролевецької міської ради Сумської області від 16 вересня 2004 року «Про уточнення площ земельних ділянок, переданих у спільну та приватну власність жителям міста Кролевець», та скасувати реєстрацію вказаного державного акта у відділі Держкомзему в Кролевецькому районі; 3) визнати недійсним договір дарування земельної ділянки по вулиці [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Кролевецької районної державної нотаріальної контори 05.11.2004 року, та скасувати державну реєстрацію цього правочину; 4) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії СМ №076183, виданий [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 05.11.2004 року та скасувати реєстрацію цього державного акта у відділі Держкомзему в Кролевецькому районі (реєстраційний запис від 28.12.2004 року); 5) скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - земельну ділянку по вулиці [ADDRESS] в м.Кролевці на ім'я [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з указаних вище підстав. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з указаних вище підстав та доповнив, що площа земельної ділянки, якою тривалий час користувалися [PERSON] та [PERSON] була більшою, ніж площа земельної ділянки, яка на сьогодні перебуває у фактичному користуванні [PERSON], тобто площа земельної ділянки [PERSON] зменшилась, тоді як площа земельної ділянки [PERSON] збільшилась. Представник позивачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, доповнивши, що рішення виконкому Кролевецької міської ради від 20.07.2004 року №313, яким затверджено протокол постійно діючої комісії Кролевецької міської ради по розгляду земельних питань та спорів від 13.07.2004 року та дозволено завершити виготовлення документації по складанню державного акта на земельну ділянку [ADDRESS] на ім'я [PERSON] без підпису [PERSON] в Акті погодження меж земельної ділянки, є незаконним, оскільки міськрада вийшла за межі своїх повноважень, зважаючи на те, що земельний спір, що існував між [PERSON] та [PERSON] повинен був вирішуватися виключно судом, виходячи з положень ч.2 ст.158 ЗК України 2001 року. Представники відповідача Кролевецької міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, обґрунтовуючи свою позицію тим, що між співвласниками житлового будинку протягом тривалого часу склалось та існувало роздільне користування земельною ділянкою з визначенням меж, тобто склалося фактичне роздільне землекористування. Згідно з рішенням Кролевецької міської ради від 19 вересня 1996 року №374 [PERSON] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0509 кв.м [ADDRESS], а [PERSON] - земельну ділянку площею 322 кв.м відповідно до рішення виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 21 листопада 1996 року №437. Приватизація даних земельних ділянок відбулась на підставі діючого на той час Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року. Рішення Кролевецької міської ради від 16 вересня 2004 року, відповідно до якого [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельні ділянку [ADDRESS], реалізувало указані вище рішення за 1996 рік і не суперечить нормам земельного законодавства, діючого у різні періоди даних правовідносин. Щодо рішення виконкому Кролевецької міської ради від 20.07.2004 року №313 про затвердження протоколу постійно діючої комісії Кролевецької міської ради по розгляду земельних питань та спорів від 13.07.2004 року, то приймаючи його виконавчий комітет діяв в межах своїх повноважень відповідно до норм ч.3 ст.158 ЗК України 2001 року, згідно з якою органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Зі змісту самого протоколу не вбачалася наявність спору між [PERSON] та [PERSON] щодо меж земельних ділянок. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що починаючи з 2004 року (прийняття оскаржуваного рішення) до 2009 року (смерті [PERSON]) сама [PERSON] у встановленому законом порядку не заявляла про порушення її прав землекористувача, не оскаржувала прийнятих рішень. Стороною позивача не доведено порушення її прав, так само як не доведено існування спору саме з приводу користування земельною ділянкою між [PERSON] та [PERSON] Рішення виконавчого комітету Кролевецької міської ради були прийняті відповідно до вимог діючого земельного законодавства, і немає підстав для їх скасування. Третя особа відділ Держземагенства у Кролевецькому районі до суду свого представника не направив, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Встановивши обставини справи на підставі досліджених під час розгляду справи доказів, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. У справі встановлено, що [PERSON] є власником 12/100 та 10/400 часток житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідчених приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу [PERSON], які успадкувала після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] та за життя набула право власності на вказане нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу частини зазначеного житлового будинку (дублікату договору) від 6 серпня 1946 року та після прийняття спадщини у вигляді 10/400 частин цього житлового будинку після смерті рідної сестри [PERSON], якій належало 10/100 частин указаного житлового будинку (а.с.21-22). Отже, [PERSON] та [PERSON] з 6 серпня 1946 року належало право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] з розміром часток відповідно 12/100 та 10/100, які були встановлені за рішенням Кролевецького районного суду від 16 лютого 1962 року. Співвласниками житлового будинку були [PERSON] з розміром частки 48/100, [PERSON] з розміром частки 11/100, [PERSON] з розміром частки 19/100. Остання набула право власності на вказану частку будинку на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 1957 року. У користуванні зазначених співвласників перебувала земельна ділянка, загальна площа якої за станом на 1976 рік (за даними поквартального плану) складала і по теперішній час складає 2682 кв.м (а.с.150). Таким чином, користування, співвласниками указаною земельною ділянкою регулювалось нормами Земельного кодексу УРСР від 8 липня 1970 року, Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року. З матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS], наданої Кролевецьким РБТІ, зокрема поквартальних планів садиби, актів обміру земельних ділянок у зв'язку з визначенням порядку користування земельною ділянкою співвласниками житлового будинку за 1957, 1959, 1961 роки, рішень Кролевецького міськвиконкому вбачається, що між співвласниками житлового будинку протягом тривалого часу склалось та існувало роздільне користування земельною ділянкою з визначенням меж, тобто склалося фактичне роздільне землекористування, що не суперечило нормам жодного із Земельних кодексів, під час дії яких відбувалося та складалося усталене користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку, а саме: ст.91 ЗК УРСР 1970 року, ст.42 ЗК України 1990 року, ст.120 ЗК України 2001 року (а.с.146-150). За таких обставин суд приходить до висновку, що за станом на час прийняття рішень Кролевецькою міською радою про приватизацію земельних ділянок у 1996 році та видачі Державного акта про право власності на земельну ділянку [PERSON] у 2004 році між співвласниками житлового будинку [ADDRESS]/[ADDRESS] був визначений порядок користування земельною ділянкою, зокрема, між співвласниками [PERSON] та [PERSON], це землекористування було роздільним з визначенням меж. Цей висновок підтверджується також і тим, що за час користування земельною ділянкою жодний із співвласників будинку, зокрема [PERSON], не звертались в установленому законом порядку за вирішенням земельного спору. За таких обставин сама по собі можлива зміна меж між земельними ділянками пов'язана з частковим вилученням земельної ділянки для громадських потреб, будівництвом господарських будівель тощо протягом 1946-2004 років не свідчить про наявність порушення встановленого співвласниками порядку користування земельною ділянкою. Відповідно до ст.20 ЗК України 1970 року право землекористування громадян, які проживають в містах, засвідчуються записами у реєстрових книгах виконавчих комітетів міських Рад народних депутатів. Відповідно до п.5 постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18.12.1990 року №562-ХІІ громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Даними земельно-кадастрової книги присадибні ділянки громадян Кролевецької міської ради засвідчено користування [PERSON] земельною ділянкою 0,05 га [ADDRESS], за [PERSON] земельною ділянкою 0,322 кв.м (а.с.151). Згідно з рішенням Кролевецької міської ради від 19 вересня 1996 року №374 [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0509 кв.м [ADDRESS] (будинок знаходиться на розі вулиць Виноградова та Чкалова у м.Кролевці). Згідно з даними архівної довідки Кролевецької РДА рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 21 листопада 1996 року №437 передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 322 кв.м (а.с.26). Приватизація земельних ділянок відбулась на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року №15-92, отже, порядок набуття права власності на земельну ділянку для [PERSON] у даному випадку врегульований саме цим нормативним актом. Відповідно до п.2 розділу ІХ ЗК України 2001 року «Прикінцеві положення» закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Кодексом, діють у частині, що не суперечать цьому Кодексу. Таким чином, приватизація земельних ділянок, що перебували в роздільному користуванні співвласників житлового будинку [ADDRESS] не суперечить діючому законодавству та прийняте Кролевецькою міською радою рішення від 16.09.2004 року щодо видачі [PERSON] Державного акта на підставі рішення про приватизацію земельної ділянки у 1996 році не суперечать нормам ЗК України 2001 року. Рішенням виконкому Кролевецької міської ради від 20 липня 2004 року №313 затверджений протокол постійно діючої комісії міської ради по розгляду земельних питань та спорів від 13.07.2004 року (а.с.29, 30). Зі змісту вказаного рішення вбачається, що надавши дозвіл на завершення виготовлення технічної документації по складанню Державного акта на ім'я [PERSON] без підпису [PERSON] в Акті погодження меж, виконком Кролевецької міської ради діяв в межах своїх повноважень по розгляду земельних спорів відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України, якою передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Це рішення у встановленому порядку не оскаржувалось і відповідає закону. При цьому суд враховує, що протокол постійно діючої комісії Кролевецької міської ради Сумської області №2 від 13.07.2004 року не містить будь-яких конкретних даних по суті заперечень [PERSON] щодо узгодження існуючих меж земельної ділянки та характеру порушень її прав, якщо такі були наявними. Відповідно до ч.1 ст.161 ЗК України рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері земельних відносин, органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття. Оскільки прийняте за заявою [PERSON] рішення виконавчого комітету Кролевецької міської ради №313 від 20.07.2004 року [PERSON] не оскаржувалось, воно вступило в силу. За таких умов рішення виконавчого комітету Кролевецької міської ради №313 від 20.07.2004 року не суперечить закону, зокрема вимогам ч.3 ст.158 ЗК України, якою регулюються повноваження органу місцевого самоврядування, який визначений як орган, що вирішує земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності громадян. Виходячи з цього рішення Кролевецької міської ради від 16 вересня 2004 року «Про уточнення площ земельних ділянок, переданих у спільну та приватну власність жителям міста Кролевець» з додатком №1, на підставі якого уточнена площа приватизованої [PERSON] земельної ділянки складає 0,0527 га та виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, не суперечить закону, підстави для визнання його незаконними відсутні. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] у встановленому законом порядку, з визначених у законі підстав одержала Державний акт про право власності на земельну ділянку [ADDRESS] серії СМ №060864 від 25 жовтня 2004 року (а.с.99), на законних підставах вчинила відчуження належного їй майна шляхом укладення договору дарування [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Кролевецької районної державної нотаріальної контори 05.11.2004 року, і відсутні підстави для визнання їх недійсними. З тих же підстав не підлягає визнанню недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку [ADDRESS] серії СМ №076183 від 5.11.2004 року, виданий [PERSON], та задоволенню вимога про скасування його державної реєстрації. Відповідно до ст.60 ЦПК України ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проаналізувавши доводи позивача, суд визнає їх необґрунтованими з наступних підстав. В судовому засіданні представники позивачки не спростували обставин наявності усталеного роздільного користування земельною ділянкою співвласниками житлового будинку [ADDRESS]/[ADDRESS], зокрема [PERSON] та [PERSON], яке складалось протягом тривалого часу, починаючи з 1946 року та на час одержання [PERSON] Державного акта на право власності на земельну ділянку було визначено межами і не оспорювалось у встановленому законом порядку. Також позивачкою не надано даних щодо конкретних обставин порушення її прав землекористувача з боку інших співвласників будинку, зокрема [PERSON], а саме: коли, внаслідок яких дій і в чому саме виявилось порушення її прав. Так позивач стверджує, що площа земельної ділянки, якою тривалий час користувалися [PERSON] та [PERSON] була більшою, ніж площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні, визначеному на замовлення [PERSON] у 2006 році у розмірі 0,0477 га (а.с.50), посилаючись на дані поквартальних планів, креслень, які містять матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок та плани земельних ділянок у технічних паспортах на житлову будівлю, які складались протягом 1946-1988 років. Оцінюючи зазначені документи як докази, суд враховує, що в них відсутні розрахунки площ земельних ділянок, що перебували у фактичному співвласників житлового будинку, у т.ч. [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вони є технічними і констатували зміни їх конфігурації протягом тривалого часу внаслідок, зокрема, будівництва та вилучення частини земельної ділянки для суспільних потреб, і як такі ці документи не розглядаються судом як докази наявності порушення прав позивачки як землекористувача. разом з тим ці документи доводять факт визначення співвласниками житлового будинку порядку користування земельною ділянкою (а.с.146-150). Допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали показання, які не містять конкретних даних щодо землекористування [PERSON] та [PERSON] Доводи позивачки про те, що у вересні 2004 року земельна ділянка [ADDRESS]/[ADDRESS] в м.Кролевець повинна бути передана співвласникам житлового будинку лише у спільну сумісну власність також є необґрунтованими, оскільки приватизація земельних ділянок, що перебували у роздільному користуванні [PERSON] та [PERSON] відбулась за рішеннями Кролевецької міської ради відповідно 19 вересня 1996 року та 21 листопада 1996 року на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року №15-92 і вже на той час земельна ділянка не перебувала у спільному користуванні співвласників будинку (а.с.145, 26). Посилання позивачки на необхідність застосування до спірних правовідносин ч.2 ст.89 ЗК України 2001 року є необґрунтованими, оскільки на час виникнення цих правовідносин [PERSON] та [PERSON] не були співвласниками земельної ділянки. По справі встановлено, що [PERSON] набула право власності на 12/100 та 10/400 частин житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] [INFO], за життя якої порядок користування земельною ділянкою співвласниками будинку був встановлений з фактичним визначенням меж та не оспорений у встановленому законом порядку жодним з них. Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Землекористування між співвласниками [PERSON] та [PERSON] після набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0527 га на підставі Державного акта СМ №060864 від 25 жовтня 2004 року самою [PERSON] не оспорювалось і цей факт підтверджується даними листа Кролевецького міського голови на ім'я [PERSON] від 20.06.2006 року (а.с.62), яким остання була повідомлена про одержання [PERSON] Державного акта на земельну ділянку площею 0,0527 га та її дарування [PERSON] Отже, виходячи зі змісту ч.2 ст.120 ЗК України 2001 року до [PERSON], як набувача права власності на частину житлового будинку та споруд, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] понесені ним та документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 1100 грн. Відповідно до ст.91 ЗК УРСР 1971 року, ст.42 ЗК України 1991 року, ст.ст.120, 158, 161 ЗК України 2001 року, п.5 постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18.12.1990 року,

Outcome: approved