Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовною заявою до [PERSON] в якій просила припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 04 жовтня 2003 року. Її матері - [PERSON] належала квартира [ADDRESS]. [INFO] остання померла, після смерті якої залишились спадкоємці, а саме її батько - [PERSON] та позивач по справі, які прийняли спадщину в рівних частках кожний на вищевказану квартиру. 17 березня 2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали угоду про розподіл спадкового майна, відповідно до якої квартира [ADDRESS] перейшла повністю в особисту приватну власність позивача. 11 серпня 2006 року [PERSON] вищевказану квартиру продала за 145440,00 грн. які одержала від покупця повністю. В цей же день за свої особисті кошти, що були отримані від продажу квартири вона придбала квартиру [ADDRESS] за 131300,00 грн. 26 травня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова. [PERSON] з відповідачем не спілкується, останній одружився, в квартирі не мешкає майже п'ять років, врегулювати питання права власності на спірну квартиру та сплачувати комунальні платежі він не бажає. Отже, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2018 року прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2018 року призначено зазначену справу до судового розгляду по суті. Присутні в судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.10.2003 року. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 26 травня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 23 червня 1997 року [PERSON] передав у власність [PERSON], матері позивача по справі, належну йому квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором довічного утримання від 23 червня 1997 року посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Абрамченко Т.А., зареєстрований в реєстрі за №4-3916. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 березня 2004 року спадкоємцями майна [PERSON], померлої [INFO] є її чоловік - [PERSON] та донька - [PERSON] в рівних частинах кожний. Угодою від 17 березня 2004 року проведено розподіл спадкового майна, по якому переходить на праві особистої власності [PERSON] - квартира [ADDRESS]. 11 серпня 2006 року о 16-24 год., відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є., [PERSON] здійснила відчуження вищевказаної квартири та отримала за неї грошові кошти у сумі 145440,00 грн. Того ж дня о 17-46 год. [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за суму 131300 грн., за згодою свого чоловіка - [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., зареєстрований в реєстрі за №2487. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №11681302 від 30.08.2006 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Зазначене також підтверджується технічним паспортом на квартиру [ADDRESS]. Крім того, на адресу місця проживання відповідача, позивачем було направлено лист, в якому остання пропонує вирішити питання юридичного оформлення вказаної квартири за нею як її особистої приватної власності в позасудовому порядку у нотаріуса шляхом укладення відповідної угоди. В інакшому разі вона змушена буде звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Однак, як встановлено в судовому засіданні відповідач не скористався та не виявив бажання вирішити спір в позасудовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Відповідно до пункту 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Враховуючи, що в один день 11 серпня 2006 року [PERSON] було укладено два правочини - перший щодо продажу їй особистого майна квартири [ADDRESS], а другий щодо придбання останньою спірної квартири за адресою: [ADDRESS], то суд приходить до висновку, що отримані нею кошти за відчуження квартири у розмірі 145440,00 грн. були витрачені для придбання спірної квартири. Таким чином, квартира [ADDRESS] придбана в період шлюбу [PERSON] за особисті кошти, отримані від продажу квартири, яка їй належала в порядку спадкування. У зв'язку з наведеним, суд, вважає можливим задовольнити позовні вимоги, припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 313,00 грн.

Outcome: approved