Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку платника податків на утримання сина [PERSON], [INFO], але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнення аліментів розпочати з дня подання позовної заяви та проводити до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В позовній заяві позивачка зазначила, що 26 листопада 2016 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області між позивачкою (дошлюбне прізвище Данилюк) та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 92. У шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя в сторін не склалося, відповідач перестав цікавитися сімєю та дитиною, не надає матеріальної допомоги. У сімї неодноразово виникали суперечки, сварки, непорозуміння, в результаті чого відповідач залишив сімю, не надає коштів для утримання сина. Відповідач має постійне місце роботи, працює у філіалі Шепетівської фірми ТОВ «Сапоніт-Інвест» Хмельницької області. Його середньомісячна заробітна плата становить від 4000 до 5000 грн. Він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та сімї, однак добровільно цього не робить, тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. 07.05.2018 р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання дитини до досягнення повноліття; покласти на нього судові витрати. Зазначив, що забезпечував сімю, винаймав житло, купував необхідні речі для дитини, давав кошти на утримання дитини. На даний час він ніде не працює, регулярного доходу немає. Дана ситуація склалася з вини позивачки, оскільки 03.03.2018 р. вона вигнала відповідача з будинку, в якому вони проживали та за який відповідач здійснював орендну плату, тому він змушений був поїхати в Польщу для пошуків роботи. На даний час він зареєстрований у Центрі зайнятості населення для пошуку роботи. Оскільки у відповідача немає стабільного регулярного доходу, тому може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно на утримання дитини. Наміру ухилятися від свого обовязку щодо утримання дитини у нього немає. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву. Суду пояснив, що згідний сплачувати аліменти на утримання дитини, однак у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Копією свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 166158, виданого 26 листопада 2016 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Данилюк) [PERSON], [INFO], зареєстрований 26 листопада 2016 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 92. У шлюбі в сторін 10 травня 2017 року народився син [PERSON], що доводиться копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 334758, виданого 17 травня 2017 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 47 від 17 травня 2017 р. Конституцією України визначено основні права й обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Судом встановлено, що відповідач, який проживає окремо від сімї, в достатній кількості коштів на утримання малолітнього сина не дає. Обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 15.03.2018 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved