Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась до суду з позовом до Алєксєєвої [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору купівлі продажу від 22.10.1987 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори за реєстром № 1-5443, [PERSON] є власником 9/40 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходяться в м. Вінниці по вул. Князів Коріатовичів під № 91, право власності на належну 9/40 частину домоволодіння 27.10.1987 року зареєстроване у КП ВОБТІ за реєстровим № 1534. Алєксєєва - [PERSON] з 18.07.2008 року по 31.08.2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з сином позивачки і відповідно являється колишньою невісткою. 07.10.2009 року відповідачка була зареєстрована за адресою: [INFO], разом зі своїм малолітнім сином [PERSON], однак ніколи не всилялась і не проживала в будинку. Просила суд визнати Алєксєєву [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку № 91, що знаходиться по вулиці Князів Коріатовичів в м. Вінниці. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити не заперечувала, щодо заочного розгляду справи. Відповідачка Алєксєєва - [PERSON] в судове засідання не зявилась, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На підставі договору купівлі продажу від 22.10.1987 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори за реєстром № 1-5443, [PERSON] є власником 9/40 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходяться в м. Вінниці по вул. Князів Коріатовичів під № 91, право власності на належну 9/40 частину домоволодіння 27.10.1987 року зареєстроване у КП ВОБТІ за реєстровим № 1534 (а.с.4-5). Відповідно до\~довідки \~№780\~ від\~16.08.2018\~року \~в будинку\~за адресою:\~м.\~Вінниця,\~вул.\~Князів Коріатовичів,\~91\~зареєстрована Алєксєєва - [PERSON] та її син [PERSON], з 07.10.2009 року не проживали і не проживають по даний час. Не засилялись і речей не завозили (а.с.8). Алєксєєва - [PERSON] та її син [PERSON] з 2009 року по даний час не проживають за місцем реєстрації, що підтверджується актом від 16.08.2018 року (а.с.9). Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло. Разом з тим, частиною третьою статті 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В той же час, згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В той же час, згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено,\~що позивач\~і відповідач\~не пов'язані\~спільним побутом,\~не мають\~взаємних прав\~та обов'язків,\~відповідач не\~проживає в\~спірній квартирі\~з 2009\~року.\~Таким чином,\~відповідач,\~будучи зареєстрованою\~за адресою: [INFO], чинить перешкоди власнику будинку в користуванні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання Алєксєєвої - [PERSON], такою, що втратила право користування частиною будинку за адресою: м. Вінниця, вул. Князів Коріатовичів, 91, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved