Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що 21.05.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис №775. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Сторони мають різні погляди на життя. Сумісне життя, збереження сімї стали неможливими. Останнім часом сторони не можуть проживати разом та виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми. Фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам дитини. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати разом із матірю. З моменту фактичного припинення шлюбу [PERSON] матеріально позивачу та спільній дитині не допомагає, внаслідок чого [PERSON] не має можливості сама утримувати малолітню дочку. Між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Ці обставини змусили [PERSON] звернутись до суду з заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. 21.05.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис №775. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Сторони мають різні погляди на життя. Сумісне життя, збереження сімї стали неможливими. Останнім часом сторони не можуть проживати разом та виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми. Фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам дитини. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати разом із матірю. З моменту фактичного припинення шлюбу [PERSON] матеріальну допомогу позивачу та спільній дитині не надає, внаслідок чого [PERSON] не має можливості сама утримувати малолітню дочку. Між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є обовязком батьків. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Законодавче визначення рівного обов'язку відносно кожного з батьків передбачає і добросовісне його виконання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач здорова, працездатна людина та спроможний надавати матеріальну допомогу дитині. На виконання положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів судом при вирішенні цього позову враховано стан здоров'я відповідача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дітей, інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки шлюб між сторонами триває лише формально, подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї не можливе. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України (ч. 3 ст. 105 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позовні вимоги про стягнення аліментів суд вважає доведеними і ухвалює рішення про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1000 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 04.07.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved