Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 серпня 2006 року між ними зареєстровано шлюб. Мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відносини між ними значно погіршувалися, вони проживають окремо. Фактично сімя розпалася, збереження шлюбу вважає неможливим. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. 09 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06 листопада 2018 року. 06 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 листопада 2018 року. 30 листопада 2018 року сторони, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Від позивача надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюбу та строк на примирення не надавати. Крім того, просила судовий збір з відповідача не стягувати та розглядати справу у її відсутність. Від відповідача надійшла заява, в якій він зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі, наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Крім того, просив розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 серпня 2006 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №579 (а. с. 5). Мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а. с. 6). Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, відповідач визнав позов в повному обсязі та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Позивач не наполягала на стягненні судових витрат та просила не стягувати з відповідача, сплачений нею судовий збір. На підставі ч. ч. 3, 4 ст. 56, ст. ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved