Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми, посилаючись на те, що з 29.06.1992 року до теперішнього часу працює у ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». З 29.06.1992 року по 20.06.2003 року він працював водієм автомобілю по 2 класу в ЦБТ ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». Під час праці водієм з ним трапився нещасний випадок при наступних обставинах: 24.12.2002року об 11 годині 45 хвилин він прибув до електромеханічного цеху №2 та розвантажував метал під перевантажувальним мостом шляхом підйому кузова автомобіля, переключивши важіль на опускання, але кузов не опускався. Він встановив важіль роздачі в нейтральне положення та подивився у вікно заднього обзору, та йому здалось що вал приводу насосу не обертається, тоді взяв ключ, не виключив двигун автомобілю, зайшов з правої сторони автомобіля, взявся правою рукою за важіль включення крану масляного насосу, намагаючись привести його до руху. В цей час хрестовиною обертаючого валу приводу насосу був захоплений рукав куртки правої руки в результаті його він отримав травму правої руки та тіла. За наслідками розслідування нещасного випадку роботодавцем був складений відповідний акт про нещасний випадок форми Н-1 від 26.12.2002року. 14.05.2003року за висновками МСЕК йому було встановлено дугу групу інвалідності та 60% стійкої втрати профпрацездатності , а згодом безстроково третю групу інвалідності та 60% втрати профпрацездатності. Внаслідок вказаних обставин, позивач терпить нестерпні моральні страждання, у звязку з чим, просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду завдану травмою, що отримана на виробництві в сумі 100 000,00грн.(сто тисяч гривень). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, надавши пояснення про те, що [PERSON] перебуває на обліку та отримує страхові виплати у відділенні [PERSON] у м. Артемівську, у звязку з нещасним випадком на виробництві, який трапився 24.12.2002року, під час того, як позивач працював водієм автомобіля другого розряду у ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». за висновками МСЕК від 14.05.2003 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності та друга група інвалідності причиною зазначене трудове каліцтво від 24.12.2002 року. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, затвердженими наказом МОЗ України від 22.12.1995року, на медико-соціальні експертні комісії (МСЕК), у тому числі покладено обовязок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Відповідно до п.3.8 зазначеного Порядку, при встановленні факту моральної шкоди медико-соціальна експертна комісія враховує як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоровя, так і залишку працездатності потерпілого, а висновок лікаряпсихіатра лікувально-профілактичного закладу, або лікарсько-конституційної чи медико-експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Вважає, що суду необхідно застосувати ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» в редакції станом на момент розгляду справи, згідно з яким відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Відтак вважає, що відділення виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області не може здійснювати такі виплати щодо стягнення моральної шкоди, позивач має звернутись виключно до роботодавця ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 29.06.1992 року перебував та перебуває у трудових відносинах з відкритим акціонерним товариством «Часовіярський вогнетривкий комбінат», яке 28 березня 2011 року перейменовано на публічне акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривкий комбінат», про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці, виданій на імя позивача. Серед іншого, зокрема, з 29.06.1992року по 20.06.2003року перебував на посаді водія автомобілю по 2 класу в ЦБТ ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». Згідно з актом №6 форми Н-1 розслідування нещасного випадку, який трапився 24.12.2002року о 11.45год., затвердженим генеральним директором відкритого акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», комісією встановлено, що [PERSON] виконував роботи по перевезенню автомобілем КРАЗ хоз.№409 метал для електромеханічного цеху №2 згідно завдання диспетчера гір управління [PERSON] Об 11 годині 40 хвилин [PERSON] прибув до електромеханічної цеху №2 та здійснив розгрузку металу під перевантажним мостом шляхом підйому кузова автомобіля, перемкнув важіль на опускання, але кузов не опускався. [PERSON] встановив важіль раздатки в нейтральне положення і подивився у вікно заднього огляду, йому здалося, що вал приводу насоса не обертався, тоді він взяв ключ, не виключивши двигун автомобіля, зайшов з правого боку автомобіля, взявся правою рукою за тягу включення крана масляного насоса, намагаючись привести її в рух. У цей момент хрестовиною обертового вала приводу насоса був захоплений рукав куртки правої руки в результаті чого [PERSON] отримав травму правої руки та тіла. Згідно виписки з акту огляду МСЕК №079591 первинно 14.05.2003року [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності та встановлено другу групу інвалідності у звязку з травмою 24.12.2002року(дата перегляду 14.05.2004року) Довідкою МСЕК від 14.05.2004року повторно [PERSON] встановлено 60 % втрати професійної працездатності . Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової суми за моральну шкоду від [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Встановлення Законом обов'язку [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (стаття 3 Закону № 1105-XIV). Підпунктом «е» п. 1 частини 1 статті Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону від 22 лютого 2001 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що у разі настання страхового випадку [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, в тому числі грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Згідно ч. 3 ст. 28 вказаного Закону (в редакції Закону від 22 лютого 2001 року) за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до ч. 3 статті 34 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону від 22 лютого 2001 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових\~\~виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року N 1-рп/2004 у справі N 1-9/2004 крім іншого, розяснено, що поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди передбачено статтею 1 Закону і є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника. Одним із основних принципів страхування від нещасного випадку відповідно до абзацу третього статті 5 Закону є своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком. До страхових виплат належить, зокрема, грошова сума, яка виплачується застрахованому за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової суми за моральну шкоду від [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Встановлення Законом обов'язку [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Аналіз наведених норм переконує суд в тому, що відповідач зобовязаний відшкодувати моральну шкоду позивачу. При цьому суд, не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №717-16 від 23 лютого 2007 року виключено положення ст..ст.1,21,28,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» про відшкодування моральної шкоди потерпілим [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, оскільки право на відшкодування моральної шкоди в позивача виникло в грудні 2002 року. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч.ч.1,2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якої розмір відшкодування моральної(немайнової)шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги, що позивач в працездатному віці зазнав сильних глибоких фізичних, душевних страждань, ушкодження його здоровя мають не відновлювальний характер, а його життя докорінно змінилось. Позивач не може себе самостійно обійти, ушкодження його здоровя не дають йому змоги вести повноцінне життя, він терпить постійний душевний та фізичний біль. Моральна шкода спричинена порушенням його особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Вказане в сукупності з обставинами нещасного випадку переконують суд в обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав частковому задоволенню позовних вимог та стягнення моральної шкоди в розмірі 70\~000,00грн. Таким чином, у разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України № 717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з [PERSON] соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення. На підставі ч.3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial