Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому вказала, що їй на праві приватної власності належить 12/25 частин житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В належному [PERSON] житловому будинку 20.05.1988 року, ще до того часу як вона стала власником будинку був зареєстрований її дядько [PERSON] , [INFO] , але там він не проживає з 2010 року, де саме наразі проживає позивачу не відомо. [PERSON] пропонувала відповідачеві в телефонному режимі виписатися - знятися з реєстрації із належного їй житлового будинку, так як через його реєстрацію вона не може розпорядитися своїм майном в повному обсязі та не може оформити пільги на житлово-комунальні послуги. Однак, відповідач відмовляється знятися з реєстраційного обліку, та навмисне не спілкується з нею, тому [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування даним жилим будинком. Сторони в судове засідання не викликались, так, як справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. При цьому, відповідач у визначений судом строк не подав заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник третьої особи Іллінецької міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, проте міський голова надіслав відповідного листа, в якому просить засідання проводити без представника ради, позовні вимоги визнає в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та ухвалити у справі заочне рішення, яким позов задоволити з наступних мотивів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.03.1999 року, виданого нотаріусом Іллінецької державної нотаріальної контори Воронюк В.К. (а.с. 9), позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України,- кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно Акту на предмет фактичного проживання від 10.02.2020 (а.с. 12) [PERSON] зареєстрований але не проживає в житловому будинку за адресою [ADDRESS] на протязі десяти років. Відповідно ст. 391 ЦК України,- власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що реєстрація відповідача у житловому будинку, який належить позивачеві, порушує права останньої, оскільки перешкоджає здійсненню права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Оскільки [PERSON] не проживає без поважних причин за адресою реєстрації, то суд вважає можливим визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Питання про судові витрати слід вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved