Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право власності на нежитлове приміщення, у якому розташоване кафе «У [PERSON]», яке знаходиться по вул.Варшавській м.Сарни Сарненського району Рівненської області. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали повністю. Позивач пояснила, що спірну будівлю нею було збудовано у 1997 році, а тому позивач вважала, що набула на неї право власності. Представник позивача в суді пояснив, що позивач у поточному році звернулась до Держбудінспекції з метою оформлення права власності на приміщення кафе «У [PERSON]», яке нею було побудовано у 1997 році на земельній ділянці, яка відводилась у 1996 році чоловікові позивача, із яким вона на даний час розлучена. Однак, у реєстрації вказаного у позові обєкту нерухомості позивачу було відмовлено, через те, що у неї відсутні документи, які б посвідчували її права на земельну ділянку, на якій розташовано вказане приміщення. В звязку із наведеним [PERSON] звернулась до Сарненської міської ради для вирішення питання оформлення прав на земельну ділянку під вже існуючу будівлю, але, відповідачем у цьому було відмовлено на підставі того, що правовстановлюючих документів стосовно приміщення кафе «У [PERSON]» позивач не має. Відповідач, Сарненська міська рада позовні вимоги [PERSON] не визнала повністю, надавши суду письмові заперечення щодо заявлених вимог. Крім цього, представник відповідача зазначила, що приміщення кафе «У [PERSON]» є самочинним будівництвом, а тому підстав для визнання права власності на таке приміщення не вбачається. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, відповідно до якої не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спірне приміщення. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із наданих позивачем доказів встановлено, що останній рішенням Сарненської міської ради від 16 серпня 1996 року № 480, як приватному підприємцеві (на даний час остання заперечує, що є приватним підприємцем, що встановлювалось судом з метою зясування підсудності даного позову) відведено в користування земельну ділянку по вул.Варшавській в м.Сарни для встановлення торгівельного вагончика. Акт робочої комісії щодо готовності закінченого будівництва від 12 березня 1997 року, копія із викопіювання із плану м.Сарни та план зведеного будівництва, доводять, що позивачем за адресою : м.Сарни вул.Варшавська, 69,а Рівненської області, на підставі вказаних вище документів було встановлено споруду контейнер на фундаменті стрічковому цегляному. Крім цього, позивачем надано відповідні документи, які підтверджують, що встановлення вказаного контейнеру було здійснено із отриманням відповідних дозволів, а саме надано : копію рішення Сарненської міської ради № 508 від 15 листопада 1995 року, копію дозволу № 3 на проведення робіт від 19 вересня 1996 року, копію договору від 30 грудня 1996 року, копію заяви від 20 січня 1997 року на видачу технічних умов із договором рахунком № Р-116 від 6 березня 1997 року про виконання таких умов, копію довідки № 2 від 3 січня 1997 року про площу пересувної торгової точки, копію експертного висновку від 6 березня 1997 року, копію заяви від 24 вересня 1997 року та копію дозволів на виконання будівельних робіт. Вказані документи оформлялись [PERSON] під час перебування у шлюбі із позивачем, що доводиться копіями рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2008 року та свідоцтва про розірвання шлюбу між вказаними особами, що долучались до позовної заяви. Таким чином, вказані вище докази підтверджують, що позивачем та [PERSON] в період часу з 1995 по 1997 рік було оформлено та правомірно введено в експлуатацію приміщення торгівельного вагончика, яке розташоване по вул.Варшавській,69а м.Сарни Рівненської області. Предметом же позову є інше капітальне приміщення кафе «У [PERSON]», яке розташоване по вул.Варшавська,69 м.Сарни Рівненської області. Висновок експерта № 160324/1-ФМ від 31 березня 2016 року, проведеної за клопотанням позивача комісійної судової будівельно-технічної експертизи та копія технічного паспорту на будівлю кафе «У [PERSON]», який виготовлений станом на 13 жовтня 2015 року доводять, що по вул.Варшавській,69 м.Сарни Рівненської області розташовано нерухоме майно кафе «У [PERSON]», 1990 року забудови, виготовлене із цегли, на бетонному фундаменті. Враховуючи наведені вище докази судом встановлено, що спірне приміщення не є тимчасовою спорудою. Крім цього, слід зауважити, що час будівництва кафе «У [PERSON]» - 1990 рік, торгівельний вагончик позивачем облаштовувався згідно із наданими документами значно пізніше. Згідно із ч.2 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - субєкти містобудування зобовязані додержуватися містобудівних умов та обстежень під час проектування і будівництва обєктів. Частиною1 статті 35 цього ж Закону встановлено, що замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, після набуття права на земельну ділянку. Відповідно до вимог ч.1 ст.413 ЦК України надати в користування земельну ділянку іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель має виключно власник земельної ділянки. Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Представником відповідача заперечується, що позивачу відводилась земельна ділянка для будівництва кафе «У [PERSON]», доказів на спростування цих обставин, згідно із вимогами ст.60 ЦПК України, позивачем не надано, а тому вказане будівництво, відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України дійсно має ознаки самочинного будівництва. Згідно із ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього. В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві позивач посилається на те, що іншим способом, аніж судовим, вона не може захистити своє порушене право на спірне майно, яке не визнається відповідачем - Сарненською міською радою. Однак, чим саме порушено право позивача стосовно спірного майна, яке є самочинним будівництвом, здійсненим частково на земельній ділянці, належній відповідачу [PERSON] не обґрунтовано. Крім цього, позивачем надавались копії рішення Сарненської міської ради № 815 від 20 жовтня 2004 року, № 919 від 19 жовтня 2006 року, копії ліцензій за 2012-2014 роки, відповідно до яких по вул.Варшавській,69 м.Сарни Рівненської області розміщено кафе «Людмила», в якому здійснює підприємницьку діяльність [PERSON] (шлюб із яким позивач розірвала ще у 2008 році). Враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на приміщення кафе, зазначеного у позові. Судом не приймаються до уваги надані позивачем докази щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування кафе (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2010 року, витяг із державного реєстру правочинів від 26 квітня 2010 року, рішення Сарненської міської ради № 621 від 15 листопада 2000 року, № 1552 від 11 лютого 2010 року, копія заяви про передачу земельної ділянки, копія витягу про реєстрацію права на нерухоме майно обєкт незавершеного будівництва кафе від 2 лютого 2010 року, рішення № 517 від 16 грудня 2009 року), оскільки ці документи видані з метою оформлення прав на приміщення кафе, розташованого по вул.Варшавській,14 м.Сарни Рівненської області, що не є предметом позову. З огляду на наведене, позов [PERSON] не підлягає до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 328, 413, 331 ЦК України,

Outcome: dismissed