Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, посилаючись на те, що її син [PERSON] в період з 29.07.2014 року по 21.08.2014 року безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей у складі військової частини [NUMBER] . Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.09.2018 року, яке у встановленому порядку набрало законної сили, встановлено факт загибелі її сина внаслідок збройної агресії Російської федерації. Таким чином, саме внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя її сина [PERSON] , передбачене статтею 2 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. Позивач вказує, що в результаті зазначених подій їй було завдано значної моральної шкоди, втрачено душевний спокій та завдано страждань внаслідок втрати сина. [PERSON] посилається на те, що порушивши основоположні права і свободи людини, а саме, позбавивши життя [PERSON] , Російська Федерація завдала їй тяжких моральних страждань, грубо порушила її право на повагу до сімейного життя. Вважає, що незаконними діями з боку Російської Федерації було порушено невід`ємне право [PERSON] на життя, гарантоване статтею 2 Європейської Конвенції, її право на повагу до сімейного житія, встановлене статтею 8 Європейської Конвенції, що свідчить про множинність порушень Російською Федерацією її законних прав, а отже, є підставою для відшкодування Російською Федерацією моральної шкоди, завданої їй. Розмір моральної шкоди, що має бути відшкодований їй, визначений нею на рівні 1 705200,00 (один мільйон сімсот п`ять тисяч двісті) грн. 00 коп., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60 000,00 євро (шістдесят тисяч євро). [PERSON] у судове засідання не прибула, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про народження від 22.02.1973 року серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] . В період з 29.07.2014 року по 31.08.2014 року іі син [PERSON] безпосередньо брав участь в захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей у складі військової частини [NUMBER] . Під час виконання бойового завдання по мінуванню ділянки місцевості в районі с. Шевченка Першотравневого району Донецької області під час знаходження на рубежі мінування групи загородження в складі двох автомобілів: Урал 4320 в/н [NUMBER] та КАМАЗ 4310 в/н [NUMBER] в останньому здетонував боєкомплект протитанкових мін. В результаті вибуху загинуло шестеро військовослужбовців, серед яких син позивачки [PERSON] , та четверо було поранено. Ці та інші обставини не підлягають доказуванню згідно положень ч.3 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки встановлені рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.09.2018 року у справі №682/2002/18, яке не оскаржувалось з боку Російської Федерації у встановленому порядку та набрало законної сили. Отже, внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області України було порушено невід`ємне право на життя [PERSON] , передбачене статтею 27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 04.11.1950 р. (ратифікована Законом України №475/75-ВР від 17.07.1997 р.). Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 р. розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територій Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької га Луганське) областей України, а тому не підлягають доказуванню згідно із приписами ч. 3 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України. Позивач посилається на те, що в результаті зазначених подій позивачу було завдано значної моральної шкоди. Надаючи правову оцінку вказаним відносинам суд враховує наступне. Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я: 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 3) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 p. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушені, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) школи» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових благ(їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються cтан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього етапу, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. [PERSON] посилається на те, що порушивши основоположні права і свободи людини, а саме, позбавивши життя її сина [PERSON] , Російська Федерація завдала їй тяжких моральних страждань, грубо порушила її право на повагу до сімейного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Внаслідок втрати сина, який загинув в peзультаті збройної агресії Російської Федерації проти України, [PERSON] відчуває безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування. Через загибель сина вона втратила сенс життя та віру в майбутнє, вона постійно відчуває страждання від втрати рідної людини, що не дає їй можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб соціального життя. Безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого їй завдана моральна шкода, є Російська Федерація, її Збройні Сили, а також створені нею військові формування, які підтримуються, спонсоруються та фактично керуються Російською Федерацією та маючи на озброєнні засоби, використання яких становлять підвищену небезпеку для оточуючих, Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала , за наявності її вини, крім випадків, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від передбачено, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Відповідальність Російської Федерації, відповідно до принципів і норм міжнародного права, за матеріальну чи нематеріальну шкоду завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації також встановлена ч.4 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 р. Суд приходить до висновку, що наявні усі правові підстави для стягнення з Російської Федерації, як з повноправного учасника цивільних відносин, на користь [PERSON] грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди. Незаконними діями з боку Російської Федерації було порушено невід`ємне право [PERSON] на життя, гарантоване статтею 2 Європейської Конвенції, її право на повагу до сімейного житія, встановлене статтею 8 Європейської Конвенції, що свідчить про множинність порушень Російською Федерацією її законних прав, а отже, є підставою для відшкодування Російською Федерації ю моральної ніколи, завданої їй. Розмір моральної школи, що має бути відшкодований [PERSON] визначений нею на рівні 1705200,00 (один мільйон сімсот п`ять тисяч двісті) грн. 00 коп., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60 000,00 євро (шістдесят тисяч євро). Розмір моральної шкоди був встановлений позивачем з урахуванням характеру і обсягу завданих їй моральних страждань, істотного порушення конституційних прав її сина, умисного характеру дій, а також почуття безпорадності та розчарування, які вона відчуває роками через неможливість відновити порушені права. Також при визначенні розміру моральної шкоди вона керувалась практикою Європейського суду з аналогічних питань, що є джерелом права.

Outcome: approved