Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи тим, що їхній шлюб був зареєстрований 27 листопада 2014 року Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 338, у шлюбі мають доньку [PERSON]-М.О., 19.08.2015р.н. Спільне життя між сторонами не склалося з вини відповідача, останній 12.03.2010р. засуджений Апеляційним судом Черкаської області до покарання у виді 15 років 8 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. За таких обставин позивачка вважає, що шлюб розпався та примирення між ними неможливе. [PERSON] в суді заяву підтримала з підстав викладених у заяві, пояснила, що за час подружнього життя спільного господарства не вели, з березня 2017р. як подружжя стосунків не підтримують, вона втратила до нього почуття любові, настоює на розірванні шлюбу. [PERSON] подав до суду заяву, у якій щодо розірвання шлюбу не заперечив. (а.с. 22, 23). Заслухавши заявницю, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч. 3 ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони шлюб зареєстрували 27 листопада 2014 року, у шлюбі мають доньку [PERSON]-М.О., 19.08.2015р.н., що за час подружнього життя спільного господарства не вели, стосунків як подружжя не підтримують з березня 2017р. Причина розладу в сімї різні погляди подружжя на шлюб та сімю, внаслідок чого між ними виникали постійні непорозуміння. Сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, тому збереження такого шлюбу є недоцільним. Із довідки начальника Державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7) міжобласна спеціалізована туберкульозна лікарня» [PERSON] № 1.5-3327 від 25.09.2017р. убачається, що [PERSON], 18.08.1988р.н. засуджений 12.03.2010р. Апеляційним судом Черкаської області за ч. 4 ст. 187, п. 6 і п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 304, ст. 70, 71 КК України на 15 років 8 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. В означеній установі відбуває покарання з 12.09.2017р. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх малолітньої дитини, повноцінний розвиток та виховання якої у сімї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. Враховуючи наведене, подальше проживання сторін та збереження їхньої сімї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. У рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається (ч. 8 ст. 235 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved