Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на повнолітню дитину. Заявлені вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.07.1998 року по 22.11.2011 року. За час спільного проживання, у сторін народився син [PERSON], [INFO] На даний час син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, навчається на третьому курсі Вінницького коледжу національного університету харчових технологій на державній формі навчання, денного відділення, в зв»язку із чим не має можливості працювати та самостійно забезпечувати себе. Відповідач сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття у мінімальному розмірі, інші витрати несе позивач. Вона працює, але в шлюбі не перебуває. Відповідач не цікавиться сином і додаткових витрат не сплачує, хоча має можливість надавати грошову допомогу на утримання сина. Просила стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі чверті доходу (заробітку), щомісячно, до досягнення сином двадцяти трьох років, починаючи з 27.06.2017 року. В судове засідання позивач [PERSON], не зявилась, в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні заявлених вимог. Представник відповідача [PERSON], під час розгляду справи підтримав письмові заперечення відповідача [PERSON], проти заявлених позовних вимог мотивуючи тим, що відповідач [PERSON], немає змоги надавати допомогу, адже він не працює, є інвалідом ІІІ групи, потребує стороннього догляду, перебуває на пенсії по інвалідності, додаткового прибутку немає. Щомісячно отримані ним пенсійні виплати, фактично використовуються на ліки і то їх не завжди вистачає на дані цілі, тому він змушений просити їх у інших своїх дітей. Нестача коштів призвела до того, що відповідач ні в 2015, ні в 2016 роках не зміг стаціонарно пролікуватись, що призвело до більшого ускладнення його здоровя. При цьому відмітив, що син сторін навчається на денному відділенні за рахунок коштів державного бюджету, крім того, отримує стипендію в розмірі 1056,00 грн., фізично здоровий і на думку відповідача спроможний у свій вільний від занять час заробити додаткові кошти для більш нормального свого матеріального забезпечення. Зясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи та докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці 22.11.2011 року було розірвано, про що копія рішення суду, наявна в матеріалах справи (а.с.8). Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який є студентом третього курсу денного відділення Вінницького коледжу національного університету харчових технологій та навчається за рахунок держбюджету, що підтверджується довідкою від 29.05.2017 року № 272 (а.с.3,4). Останній, за період з січня по червень 2017 року отримав 6\~272,64 грн. стипендії, що підтверджується довідкою Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій від 11.07.2017 року № 214 . Відповідач [PERSON], проживає окремо, є інвалідом ІІІ групи загального захворювання безстроково, йому протипоказана важка фізична праця, внаслідок свого захворювання потребує відновної терапії, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 10 ААВ № 541971 від 16.01.2014 року. Єдиним доходом відповідача є його пенсія по інвалідності. На сина [PERSON], відповідач сплачував аліменти до досягнення ним повноліття. Заборгованості по сплаті аліментів немає. Між сторонами існують правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України стосовно обов'язків батьків на утримання повнолітній дітей, які продовжують навчання. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання. В абзаці 2 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючись щодо поданого позову, суд враховує, що відповідач є інвалідом ІІІ групи, потребує постійного лікування, єдиним його доходом є пенсія по інвалідності, яка витрачається на лікування. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не має змоги надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина. При цьому, суд звертає увагу, що син навчається в навчальному закладі за рахунок державних коштів і внаслідок своєї старанності та успішності в навчанні отримує стипендію та має постійну грошову виплату. Крім того суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ( ст.3 ЦПК України). Позивач, будучи матір'ю повнолітнього сина, звернулася до суду за захистом своїх прав. Разом з тим, просить стягнути аліменти на користь сина, а не свою користь, хоча повнолітня особа і сама не позбавлена такої можливості, як-то визначено ст.199 СК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed