Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Рівненської міської ради про визнання за нею права власності на частину квартири, а саме: кімнату площею 11, 5 кв. м. в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.12.2009 року управління житлово-комунального господарства ВК РМР вона є співвласником [ADDRESS]. ЇЇ сім'я проживає в даному будинку понад 30 років, з 2008 року перебувають на квартирному обліку щодо покращення житлових умов. В квартирі [ADDRESS] мешкала [PERSON], яка померла більше 10 років тому, тому вона зайняла кімнату в цій квартирі площею 11, 5 кв. м і користується нею понад 10 років. Вважає, що заволоділа даним майном добросовісно, тому набула на нього право власності. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача РМР - Андрєєв Р.В. позовні вимоги не визнав, підтримав подані на позов заперечення, пояснив, добросовісним володільцем є особа, яка на момент заволодіння майном мала всі підстави вважати, що законний власник у майна відсутній, або якщо власник у майна є, то він втратив інтерес до цього майна. Власником спірного майна - квартиру [ADDRESS] є Рівненська міська рада, тому [PERSON] володіє кімнатою площею 11, 5 кв. м. даної квартири недобросовісно. Просив відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідача ВК РМР - Корнійчук С.П., що ВК РМР не має жодного відношення до спірного майна, тому є неналежним відповідачем у даній справі. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Повністю підтримавши позицію представника Рівненської міської ради. Додатково пояснила, що ордер на спірну кімнату [ADDRESS] ще у 2003 році отримала сімя[PERSON]., про те в кімнату не вселилась, оскільки позивач самовільно зайняла її частину. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] на другому поверсі є позивач [PERSON] До приватизації вказаний будинок був відомчим сімейним гуртожитком, який належав спеціалізованому державно-комунальному торгівельно-виробничому об'єднанню «Мобрезерв». В двокімнатній квартиру № 2 житловою площею 19, 97 кв. м. жилі кімнати: 11, 5 кв. м. та 8, 47 кв.м., не житловою площею - 12 кв. м.: комора площею 6, 87 кв. м., коридор площею - 5, 13 кв. м., загальною площею - 31, 97 кв. м., мешкала [PERSON], яка померла в 2003 році. Після смерті [PERSON] квартиру №2 було самовільно поділено між позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON], позивач [PERSON] зайняла кімнату площею 11,50 кв.м. Рішенням Рівненської міської Ради від 26 квітня 2007 року №631 житловий будинок [ADDRESS] був прийнятий у комунальну власність від СДКТВП «Мобрезерв» та переданий на баланс ЖКП «Центральне». Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.12.2009 року управління житлово-комунального господарства ВК РМР [PERSON] є співвласником [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майно не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 11 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач у судовому засіданні не довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона не добросовісно користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, на яке вона претендує, власник нерухомого майна є Рівненська міська рада, про що достеменно було відомо позивачу, яка заперечує про передачу нерухомого майна у власність позивача, отже визнання права власності буде суперечить закону і порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, так як підстави для визнання права власності за набувальною давністю відсутні.

Outcome: dismissed