Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Міський клінічний пологовий будинок Полтавської міської ради» в якому, з врахуванням поданих уточнених розрахунків, просила стягнути на її корись частину заборгованості по заробітній платі за 28.03.1996 року в сумі 300,00 грн. за останній день праці з одночасним стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29.03.1996 року по день фактичного розрахунку в сумі 1\~840\~800,00 грн., з підстав незаконної, на її думку, невиплати вказаної суми в останній робочий день. \~ \~ \~ \~Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, прохала його задовольнити надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позові також долучивши письмові пояснення до матеріалів справи. Також в судовому засідання позивачка заявила клопотання про винесення судом окремої ухвали, що систематичного введення суду в оману наданням недостовірної інформації до суду а також порушенням її прав з боку директора та виконуючого обов`язки директора Комунального підприємства «Міський клінічний пологовий будинок Полтавської міської ради» . Також заявила клопотання про відшкодування понесених нею витрат на прибуття в судові засідання та на поштове відправлення в розмірі 201 грн.00коп. У відповіді на відзив [PERSON] зазначила, що надані представником відповідача копії судових рішень не стосуються предмета спору в даній справі, що на позови про стягнення заробітної плати не поширюється позовна давність та що згідно ст. 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (зі змінами) вона має право на виплату частини заробітної плати за останній робочий день та середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зокрема звернув увагу на пропуск строку позовної давності та на підстави для закриття провадження з мотивів викладених у відзиві а тому прохала відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. Так у відзиві на позов представник КП «Міський клінічний пологовий будинок Полтавської міської ради» зазначив, що позивачка була звільнена з пологового будинку 28.03.1996 р. на підставі ч. 4 ч. 40 КЗпП України. Впродовж двадцяти п`яти років з моменту звільнення, позивачка багаторазово зверталась до судових інстанцій про поновлення на роботі, виплату заробітку, відшкодування моральної шкоди. В задоволенні позовних вимог судовими органами відмовлено, апеляційні скарги на рішення судів відхилені, рішення набрали законної сили. Факт повного розрахунку при звільненні [PERSON] з пологового будинку підтверджується наступними судовими рішеннями: 1. \~ \~ \~ \~Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04.09.1996 року по справі 2-2635/96 за позовом [PERSON] до КП «МКПБ ПМР» щодо правильності нарахування всієї заробітної плати за час роботи в пологовому будинку [PERSON] - в позові відмовлено. Рішення залишено в силі Судовою Колегією Полтавського обласного Суду (Ухвала від 10.10.1996 року), де судом встановлено, що « [PERSON] работала акушеркой Полтавского городского родильного дома с 16 ноября 1992 года по 28 марта 1996 года При увольнении была ей виплачена вся зароботная плата согласно отработанному времени». 2. \~ \~ \~ \~Рішенням Ленінського районного суду від 12.06.2002 року у справі №2-513/02 в задоволенні позову [PERSON] про стягнення коштів за затримку розрахунку при звільненні та моральних збитків було відмовлено за безпідставністю вимог. 3. \~ \~ \~ \~Рішенням Ленінського райсуду від 22.05.2007 року по справі №8-8/07 в задоволенні позову [PERSON] про стягнення коштів за затримку розрахунку при звільненні та моральних збитків було відмовлено за безпідставністю вимог. Ця ухвала була оскаржена [PERSON] до Апеляційного суду Полтавської області. Колегія Судців, перевіривши справу в межах апеляційного оскарження, 5 липня 2007 року по справі № 22ц-1675/2007, прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги [PERSON] . 4. \~ \~ \~ \~Питання виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні у зв`язку із невиплатою заробітної плати за роботу у вихідні дні, було предметом судового розгляду Полтавського окружного адміністративного суду за позовом Полтавського клінічного пологового будинку до прокурора міста Полтави про скасування припису прокурора № \~ \~ \~ \~180-508 вих. 11 від 27.01.2011 року. Адміністративний позов пологового будинку був задоволений. Припис прокурора міста Полтави М 180-508 вих. 11 від 27.01.2011 року «Про усунення порушень вимог чинного законодавства» був скасований. (Справа №2а-1670/888/11 постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 22 березня 2011 року). 5. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2011 року п питання «щодо порушення законодавства про працю в діяльності Полтавського міського клінічного пологового будинку відносно [PERSON] » розглядалося в Полтавському окружному адміністративному суді за адміністративним позовом Міського клінічного пологового будинку до прокуратури м. Полтави про скасування припису № 134-4265 вих. 11 від 25.08.2011 року про усунення порушень законодавства про оплату праці. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2011 року вищезазначений припис визнаний протиправним та скасованим. Судом в черговий раз підтверджено, що при звільненні [PERSON] була виплачена повністю вся заробітна плата відповідно до відпрацьованого часу; [PERSON] отримала повний розрахунок (при винесенні рішення судом були враховані приписи Державної інспекції прані України v Полтавській області №153 від 14.12.2011 року та № 109 від 27.08.2001 року). Дане рішення також підтверджене Колегією суддів Харківського адміністративного суду від 13.02.2012року. Окрім цього питання правильності нарахування заробітної плати за час роботи в пологовому будинку [PERSON] було предметом розгляду Контрольно-ревізійного відділу у м. Полтаві (далі - КРВ), про що складений акт № 02-05/130 від 13.08.1996 р. Про результати перевірки окремих питань згідно листа обласної прокуратури № 7/88-96 від 25.07.1996 у міському пологовому будинку, згідно з яким при перевірці правильності оплати [PERSON] у вихідні дні за весь час роботи по день звільнення 28.03.1996 порушень норм робочого часу не встановлено. При перевірці правильності вплати всіх сум, що належать [PERSON] при звільненні, порушень не виявлено. На час складання вищевказаного акту КРВ первинні документи були в наявності та на їх підставі кваліфікованими спеціалістами відділу були зроблені відповідні висновки щодо правильності виплати усіх належних сум при звільненні [PERSON] . Даний факт підтверджується також довідкою КРВ в Полтавській області № 042-21/66 від 15.03.1999 року «Про наслідки перевірки питань, викладених в заяві [PERSON] в Полтавському міському пологовому будинку». (На даний час первинні документи табелі, графіки обліку робочого часу, листування з іншими установами, організаціями знищені відповідно до актів №2 від 26.03.1999 року «Про виділення до знищення документів, що не підлягають зберіганню» та № 1 від 02.06.2009 року «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду», як такі, що не мають науково - історичної цінності та втратили практичне значення). Окрім того, у зв`язку із проведенням досудового розслідування по кримінальному впровадженню №12013180020001339 від 28.05.2013 року старшим судовим експертом Костюк В.Б. було проведено судово-економічну експертизу по матеріалам справи. Відповідно до висновку судової економічної експертизи № 475 від 17.07.2015 року встановити порушення з приводу виплат заробітної плати колишній акушерці [PERSON] неможливо. На час складання вищевказаного акту КРВ первинні документи були в наявності та на їх підставі кваліфікованими спеціалістами відділу були зроблені відповідні висновки щодо правильності виплати усіх належних сум при звільненні [PERSON] . Даний факт підтверджується також довідкою КРВ в Полтавській області № 042-21/66 від 15.03.1999 року «Про наслідки перевірки питань, викладених в заяві [PERSON] в Полтавському міському пологовому будинку». (На даний час первинні документи табелі, графіки обліку робочого часу, листування з іншими установами, організаціями знищені відповідно до актів №2 від 26.03.1999 року «Про виділення до знищення документів, що не підлягають зберіганню» та № 1 від 02.06.2009 року «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду», як такі, що не мають науково - історичної цінності та втратили практичне значення). Враховуючи вищевикладене, за весь час роботи та при звільненні [PERSON] були виплачені всі належні суми в повному обсязі Комунальне підприємство «Міський клінічний пологовий будинок Полтавської міської ради» не нанесло жодної шкоди соціальному захисту та пенсійному забезпеченню [PERSON] . Також зазначає, що на вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку при звільненні розповсюджується 3-місячний строк звернення до суду, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином, звертаючись до суду, варто враховувати, що працівники не обмежені у строках щодо звернення з вимогами про стягнення належної їм заробітної плати, а у разі звернення з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку обмежені тримісячним строком (постанова ВС від 24.04.2019 р. у справі №607/14495/16-ц). Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, позивач порушила строк позовної давності, оскільки для спорів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні такий строк становить три місяці з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган фактично з ним розрахувався. Так як фактичний розрахунок із позивачем відбувся 28.03.96р., то строк позовної давності закінчився у червні 1996 р. Зазначений факт є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, [PERSON] працювала акушеркою Полтавського міського пологового будинку з 16.11.1992 року по 28.03.1996 року. \~ \~ \~ \~28.03.1996 року, згідно наказу № 19 за ст. 40 КЗпП України позивачка була звільнена з займаної посади. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 47 КЗпП України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин ) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Статтею 116 КЗпП України встановлено строки розрахунку при звільнені, зокрема при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, обставини пов`язані із виплатою заробітної плати [PERSON] були предметом розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Полтавського міського пологового будинку, [PERSON] про стягнення сум за затримку виплати заробітної плати при звільненні, стягнення моральної шкоди. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 4 вересня 1996 року в справі № 2-2635/96, яке залишено без змін ухвалою судової колегії по цивільним справам Полтавського обласного суду від 10 жовтня 1996 року, у позові відмовлено за безпідставністю. Зазначеними судовими рішеннями було встановлено, що [PERSON] працювала акушеркою Полтавського міського пологового будинку з 16.11.1992 року по 28.03.96 р. При звільненні [PERSON] була виплачена повністю вся заробітна плата відповідно до відпрацьованого часу. Питання проведення розрахунку із [PERSON] при її звільненні досліджувались і під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Полтавського міського пологового будинку про стягнення коштів за затримку розрахунку при звільненні та моральних збитків. Рішенням місцевого суду Ленінського району м. Полтави від 12 червня 2002 року у справі № 2-513/02 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено за безпідставністю вимог. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що 28.03.1996 року, згідно наказу № 19 за статтею 40 КЗпП України, [PERSON] була звільнена з займаної посади і після підписання наказу про звільнення головним лікарем, їй були нараховані розрахункові кошти. В зв`язку з відсутністю коштів на рахунку, кошти були замовлені в банку і згідно відомостей № 142, 143, 144 від 29.03.1996 р. [PERSON] отримала повний розрахунок. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави у справі № 8-8/07 від 22 травня 2007 року відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами. Ухвалою апеляційного суду полтавської області від 05 липня 2007 року у справі № 22ц-165/2007 ухвала Ленінського районного суду м. Полтави від 22 травня 2007 року залишена без змін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави у справі № 8-4/10 від 27 липня 2010 року відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.06.2002 року за нововиявленими обставинами. Згідно частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином, зазначеними вище, Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 4 вересня 1996 року в справі № 2-2635/96, яке залишено без змін ухвалою судової колегії по цивільним справам Полтавського обласного суду від 10 жовтня 1996 року; Рішенням місцевого суду Ленінського району м. Полтави від 12 червня 2002 року у справі № 2-513/02 (ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави у справі № 8-8/07 від 22 травня 2007 року відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами. Ухвалою апеляційного суду полтавської області від 05 липня 2007 року у справі № 22ц-165/2007 ухвала Ленінського районного суду м. Полтави від 22 травня 2007 року залишена без змін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави у справі № 8-4/10 від 27 липня 2010 року відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.06.2002 року за нововиявленими обставинами) було встановлено, що при звільненні [PERSON] була виплачена повністю вся заробітна плата відповідно до відпрацьованого часу; [PERSON] отримала повний розрахунок. Зазначені обставини зокрема встановлені рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2011 року в справі за адміністративним позовом головного лікаря Полтавського міського клінічного пологового будинку [PERSON] до прокуратури м.Полтави, третя особа [PERSON] про скасування припису № 134-4265 вих 11 від 25.08.2011 року (т.1 а.с. 239-241). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи, що рішеннями судів при розгляді цивільних справ № 2-2635/96 і №2-513/02, які набрали законної сили, встановлено, що при звільненні [PERSON] була виплачена повністю вся заробітна плата відповідно до відпрацьованого часу та [PERSON] отримала повний розрахунок, відсутні підстави для стягнення будь-якої частини заборгованості по заробітній платі за останній день праці 28.03.1996 року та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на встановлені обставини підлягають відмові в задоволенні позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Міський клінічний пологовий будинок Полтавської міської ради» про стягнення частини заборгованості по заробітній платі за останній день праці 28.03.1996 року та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. \~ \~ \~ \~Таким чином, витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави, а витрати пов`язані з розглядом справи понесені позивачкою в розмірі 201грн.00коп. підлягають віднесенню за її рахунок.

Outcome: dismissed