Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, вимоги якого зменшила, про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подачі позовної заяви до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з 07 липня 2007 року по 20 грудня 2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON] , який проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу на утримання сина відповідач не надає. Ухвалою Заводського районний суд м. Запоріжжя від 27 лютого 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Позивач до судового засідання не з`явилась, про слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила позов задовольнити. Не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не відомі (а.с. 18, 23). З урахуванням викладеного та на підставі вимог ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Під час розгляду справи встановлено, що сторони з 07 липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2018 року було розірвано (а.с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 280 (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач та відповідач є працездатними особами, тому мають рівні можливості щодо належного матеріального забезпечення спільної дитини. Домовленості між батьками щодо порядку та способу утримання сина не досягнуто. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов`язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. При вирішені питання щодо розміру аліментів суд враховує задовільний стан здоров`я дитини та її перебування на утриманні матері, стан здоров`я відповідача, який перебуває у працездатному віці, відсутність у нього інших утриманців. Оцінивши надані по справі докази, судом встановлено, що [PERSON] добровільно не виконує передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки з утримання неповнолітньої дитини, чим порушує її право на достатній рівень життя. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Визначений розмір аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) буде відповідати інтересам дитини та не призведе до порушення прав та інтересів відповідача. Відповідно до положень ст. 191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 18.02.2020. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved