Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03.08.2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. 31.08.2020 року її чоловік [PERSON] подав до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позовну заяву про розірвання шлюбу, яку обґрунтував тим, що між ними не склалося спільне життя через різні погляди на життя. Позивач зазначає, що [INFO] у них народилася спільна донька [PERSON] , яка проживає на даний час з нею за адресою: [ADDRESS] . Зауважує, що при сплаті позивачем аліментів у сумі 1500 грн. щомісяця з подальшою їх індексацією забезпечиться рівність при несенні обов`язку утримання дитини. Такий розмір аліментів пов`язаний із цінами на харчування, одяг, комунальні послуги, тобто пов`язаний із щоденними потребами дитини та середніми цінами на предмети першої необхідності, і необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач інших утриманців немає, він працездатний, отримує дохід, однак їй відомо, що цей дохід він отримує неофіційно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому, вважає, він може сплачувати такий розмір аліментів. На підставі наведеного, позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн. щомісячно з дня подання позовної заяви, з подальшою їх індексацією до досягнення нею повноліття. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у дане судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позов, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 03.08.2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] від 03.08.2013 року. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 30.07.2016 року). За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як встановлено судом, спільна дитина сторін проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні та потребує матеріального забезпечення. Відповідач з сім`єю не проживає. Матеріалами справи не встановлено та не підтверджено, що відповідач на час розгляду справи офіційно працює та отримує постійний (сталий) дохід не має. Крім того, встановлено, що на час розгляду даної справи у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за малолітньою донькою, вік дитини, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог\~ст. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття. Беручи до уваги, що згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 1921 гривня, з 1 липня 2013 гривень, з 1 грудня 2100 гривень, така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення повністю. При цьому, оскільки позов із вимогами про стягнення аліментів пред`явлений 06.10.2020 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ч. ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то такий слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved