Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті її тітки [PERSON] та встановлення факту родинних відносин, мотивуючи свої вимоги наступним. [PERSON] народилась [INFO] , в її свідоцтві про народження батьками записані [PERSON] та [PERSON] 27 квітня 1988 року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В довідці про народження батька [PERSON] № 1693/11.1-28 від 01 вересня 2020 року його прізвище вказано « [PERSON] », а батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану на звернення заявниці про виправлення помилки у прізвищі батька повідомив, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутня інформація про актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , як і про всі актові записи, що були здійснені до 1945 року; паперовий носій актового запису про його народження № 28 від 15 червня 1944 року знаходиться у відділі ДРАЦС Амвросіївського районного управління юстиції в Донецькій області, який знаходиться на території здійснення ООС, в зв`язку з чим вказаний відділ ДРАЦС не має змоги провести виправлення/зміни до вищевказаного запису. Верховний Суд в постанові від 20 березня 2019 року по справі № 459/1779/17 зазначив, що внесення змін до актових записів може мати місце лише за особистою заявою особи, щодо якої вчинено такий запис. В свідоцтві про народження заявниці прізвище її батька записано правильно « [PERSON] », воно збігається з прізвищем його батьків в довідці про народження, також збігається дата народження [PERSON] в цій довідці та свідоцтві про смерть. На факт того, що дід [PERSON] [PERSON] є батьком [PERSON] вказує та обставина, що по батькові останнього походить від імені його батька [PERSON] . [INFO] в м. Харцизьку померла [PERSON] , яка 13 січня 1966 року уклала шлюб і змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». В свідоцтві про народження померлої батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, з вказаного свідоцтва та з довідки про народження [PERSON] вбачається, що їх батьками є одні й ті самі особи, їх по батькові походить від імені їх батька [PERSON] , тобто вони є рідними братом та сестрою. З наведеного вбачається, що [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] . Дітей померла не мала. Оскільки факт смерті [PERSON] підтверджений документами, які складені без урахування вимог чинного законодавства України, представнику заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Також заявниця зазначила, що встановлення смерті [PERSON] та факту родинних відносин їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть встановленого законодавством України зразка. Заявниця просила суд встановити факт смерті [PERSON] , яка настала [INFO] в м. Харцизьку Донецької області, та встановити факт того, що померла є тіткою заявниці. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі. Зазначила, що [PERSON] є рідною сестрою її батька [PERSON] , у них одні батьки, однакове по батькові, заявниця знала її як свою рідну тітку. [INFO] [PERSON] померла в м. Харцизьку Донецької області. Дітей у померлої не було. Представник заявниці в судовому засіданні заяву підтримав з викладених в ній підстав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення заявниці, її представника, свідка, дослідивши надані письмові докази у сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно з п. 10 цієї Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Вимогами частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. п. 1 п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ 18.10.2000 № 52/5 (у ред. Наказу МЮУ 24.12.2010 № 3307/5) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: 1) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; 2) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; 3) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; 4) рішення суду про оголошення особи померлою; 5) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; 6) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; 7) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , відповідно до якого заявниця змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно з довідкою про народження № 1693/11.1-28 від 01 вересня 2009 року [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] , [PERSON] . Зі свідоцтва про смерть № [NUMBER] , виданого повторно 30 червня 2020 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , його смерть була зареєстрована виконавчим комітетом Троїцько-Харцизької селищної ради міста Харцизька Донецької області. З відповіді Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 16.20-7-2254 від 27 листопада 2020 року вбачається, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутня інформація про актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] ; у вказаному реєстрі відсутні відомості про актові записи, які були здійснені до 1945 року. Паперовий носій актового запису про народження [PERSON] № 28 від 15 червня 1944 року знаходиться у відділі ДРАЦС Амвросіївського районного управління юстиції в Донецькій області (тимчасово окупована територія), тому Покровський РАЦС не може внести виправлення/зміни до вищевказаного запису. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 11 жовтня 1979 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [PERSON] . 13 січня 1966 року [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим повторно 03 жовтня 1979 року. [INFO] [PERSON] померла в с. Харцизьку Донецької області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 74 від 15 квітня 2020 року та довідкою про причину смерті № 74 від 15 квітня 2021 року, виданими центральною міською лікарнею м. Харцизька № 1. Аналізуючи зазначені документи, враховуючи, що в свідоцтві про народження померлої [PERSON] та в довідці про народження батька [PERSON] № 1693/11.1-28 від 01 вересня 2020 року батьками записані [PERSON] та [PERSON] , тобто одні й ті самі особи, по батькові [PERSON] та [PERSON] походить від імені їх батька [PERSON] , суд прийшов до висновку, що вони є рідними братом та сестрою, і як наслідок [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] . Факт родинних відносин між заявницею та [PERSON] підтверджений також поясненнями свідка. Свідок [PERSON] пояснив, заявниця є його дружиною. У батька [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») [PERSON] була рідна сестра [PERSON] . Представник заявниці звернувся до Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), де йому було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] , оскільки ним пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Враховуючи, що надане заявницею свідоцтво про смерть [PERSON] не може бути прийнято органом державної реєстрації актів цивільного стану у якості підтвердження факту смерті останньої, отримати свідоцтво про смерть тітки на бланку українського зразка у м. Харцизьку Донецької області, яке є територією, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження у зв`язку з проведенням операції об`єднаних сил, очевидно не може, необхідно застосувати інші механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту прав, свобод і законних інтересів заявника. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de\~facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.98) рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Заявниця не має документу, передбаченого діючим законодавством України, для реєстрації смерті своєї тітки, що унеможливлює отримання нею свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] має для [PERSON] юридичне значення, оскільки дозволяє отримати вказане свідоцтво. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог заявниці про встановлення факту родинних відносин між нею та її тіткою [PERSON] та встановлення факту смерті останньої. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved