Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради, КП «Соснівська СУБ» про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, зняття з реєстрації, переукладання договору найму житлового приміщення, посилаючись на те, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивачка [PERSON] - дружина, відповідач [PERSON] - наймач, та їх донька [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї КП «Соснівська служба утримання будинків» ЧМР за № 5254 від 02.10.2017 року. Особовий рахунок відкрито на ім'я відповідача [PERSON] 05.09.2017 року заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] розірвано. Відповідач хоча і зареєстрований в [ADDRESS], але фактично в ній не проживає протягом 11 років, не повідомляє про своє фактичне місце перебування, не приймає будь якої участі в утриманні квартири, квартирну плату та комунальні послуги відповідач не сплачує. Станом на момент подання позову місце проживання відповідача зареєстровано у [ADDRESS]. Водночас реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для неї перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих осіб. Виходячи з вищевикладеного, а також з того, що даний спір не може бути вирішеним у добровільному порядку, виникла потреба у вирішенні даного питання по суті в судовому порядку. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № [ADDRESS], зняти відповідача з реєстрації у вищевказаній квартирі та визнати її наймачем квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивачка не з'явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримує, не заперечує проти заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Представники третіх осіб - Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради, КП «Соснівська СУБ» ЧМР в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертались. Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.09.2017 року розірвано. Відповідно до довідки про склад сім'ї КП «Соснівська служба утримання будинків» ЧМР № 5254 від 02.10.2017 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - дочка, [PERSON]. Особовий рахунок на [ADDRESS] відкрито на ім'я [PERSON] Відповідно до акту опитування сусідів від 25.09.2017 року, затвердженого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Південний» та довідки з місця проживання та про склад сім'ї Органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Південний» від 25.09.2017 року № 260, [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з 2006 року по теперішній час. На даний час, відповідач в спірній кімнаті не проживає без поважних причин, та вибув з неї добровільно, комунальні послуги за користування кімнатою не сплачує, вселитися не намагався, замки на вхідних дверях не мінялись. Місце перебування відповідача позивачу не відомо, ніякого зв'язку з ним не має. Відповідач ніякої участі в утриманні даного житла не приймає та ним не користується. Більше десяти років відповідач не проживає за адресою реєстрації. Реєстрація відповідача є формальною, і не відповідає його місцю проживання або перебування. Відповідач не має зв'язку з даною квартирою, цей факт погодились підтвердити сусіди, які склали та підписали відповідний акт. Абзацом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації без поважної причини більше десяти років. Відповідач не проживає та не з'являється за місцем реєстрації з 2006 року, шість місяців за ним зберігалось право на житло. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Відповідно з наведеною нормою та п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за № 2, наймач або член його сім'ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо). У відповідності з вимогами ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання відповідача таким що втратив право користування квартирою № [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] суд приходить до наступного. Договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом (стаття 103 ЖК УРСР). Крім того, частина 1 та 2 статті 106 ЖК УРСР визначає, що повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем на момент розгляду даної справи не врегульовано досудовий порядок вирішення питання щодо визнання її наймачем спірної квартири, крім того, право позивача про визнання її наймачем, на момент розгляду справи, не порушене та не потребує судового захисту, тому суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання [PERSON] наймачем спірної кімнати. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed