Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, присудивши [PERSON] автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ, номер державної реєстрації [NUMBER] та стягнення з [PERSON] на користь позивача компенсацію за вартість її частки у спільному майні подружжя у розмірі 32012,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між сторонами 20.08.2005 року зареєстровано шлюб. В 2010 році сторонами придбано легковий автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ, номер державної реєстрації [NUMBER]. З метою придбання автомобіля між [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» укладено кредитний договір на суму 48564,68 грн. На забезпечення виконання умов договору передано спірний автомобіль у заставу. В серпні 2013 року кредитні кошти виплачено в повному обсязі та вказаний автомобіль виведено з реєстру обтяжень рухомого майна. Шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] не склались, збереження шлюбу стало суперечити інтересам сторін, у зв'язку з чим вони припинили шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство. Позивачем в жовтні 2014 року подано до суду позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Так як автомобіль придбано під час перебування сторін у шлюбі, він є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки автомобіль не може бути поділений в натурі, позивач просить присудити автомобіль відповідачу та стягнути з нього на користь позивача компенсацію вартості його частки у спільному майні подружжя. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.12.2014 року прийнято зустрічний позов [PERSON], до [PERSON], про поділ майна подружжя, для спільного розгляду з первісним позовом (а.с. 70). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.01.2015 року зустрічну позовну заяву в частині стягнення з [PERSON] на корить [PERSON] компенсацію вартості спільного майна, а саме: DVD-плеєр BBK DV521S, вартістю 700,00 грн.; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй частку в автомобілі ВАЗ 21101 ЗНГ, державний номер [NUMBER] в розмірі 12600,00 грн., виділивши [PERSON] в натурі автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ, державний номер [NUMBER]; виділення [PERSON] в натурі мобільного телефону Samsung C 3222 Noble Black, ноутбуку Samsung RV/410/RV510/S3510/E3510, DVD-плеєр BBK DV521S, велотренажера магнітного EFIT 380B/11717115 Кингстон та дивану Оскар зеленого, залишено без розгляду (а.с. 140). Під час розгляду справи відповідачем подано заяву (а.с. 80-81), в якій позовні вимоги по зустрічному позову викладені наступним чином: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості належної йому ? частки в спільному майні в розмірі 3930,00 грн., шляхом її зарахування в рахунок зменшення суми стягнення грошової компенсації з відповідача на користь [PERSON] за належну їй частку в автомобілі ВАЗ 21101 ЗНГ, державний номер [NUMBER]. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що за час перебування у шлюбі сторонами набуте наступне майно: 22.08.2011 року - мобільний телефон Samsung C 3222 Noble Black, 19.03.2011 року - ноутбук Samsung RV/410/RV510/S3510/E3510, 14.11.2013 року - велотренажер магнітний EFIT 380B/11717115 Кингстонта 15.07.2012 року - диван Оскар зелений. Всього придбано майна на загальну суму 7870,00 грн. При цьому, на виплату вартості придбаного автомобіля використані частково особисті кошти [PERSON], отримані від продажу спадкового майна в розмірі 22367,36 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. Щодо зустрічних позовних вимог, представник позивача заперечила в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідачем не надано доказів, що він дійсно отримав у спадщину певне майно і відчужив його. Крім того, з усних пояснень відповідача та його адвоката, наданих в судових засіданнях вбачається, що [PERSON] отримав у дар від своїх дядька та тітки після продажу спадкового будинку кошти в розмірі 5900,00 дол. США, частина яких в еквіваленті 22367,00 грн. сплачено по кредиту. Однак п'ятидесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян складає 850,00 грн. а тому сторонами не дотримано вимог частини 5 статті 719 Цивільного кодексу України, а саме: укладення договору дарування в письмовій формі та його нотаріальне посвідчення. Таким чином, вважає, що посилання відповідача на те, що сума у розмірі 22367,36 грн. одержана ним від продажу спадкового майна або будь-яким іншим чином набута у його особисту власність безпідставні. Відповідач та його адвокат проти задоволення первісних позовних вимог не заперечували, а також наполягали на задоволенні зустрічних позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, з врахуванням заяви від 19.01.2015 року (а.с. 80-81). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його адвоката, показання свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції 20.08.2005 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після укладення шлюбу чоловіка: [PERSON], дружини: [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 584. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 20.08.2005 року (а.с. 12, 48). В лютому 2015 року шлюб між розірвано, що визнається сторонами та в силу частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України не потребує доказування. Під час перебування у шлюбі 24.03.2010 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» укладено кредитно-заставний договір № KGMDAD40301237 від 24.03.2010 року, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 37814,68 грн. зі сплатою 20,04 % річних з кінцевим терміном повернення 23.03.2015 року. Предметом застави виступає ВАЗ 21101, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 58-60). Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна [NUMBER] від 13.04.2010 року, автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ, номер державної реєстрації [NUMBER] перебуває під заставою на підставі договору застави автотранспорту від 24.03.2010 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 4). З облікової картки приватного АМТ від 22.10.2014 року вбачається, що автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ, номер державної реєстрації [NUMBER] належить [PERSON] з 24.03.2010 року (а.с. 5). Відповідно до повідомлення публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» № 809357 від 15.08.2013 року, надісланого на адресу Міжрегіонального реєстраційно-екзаменаційного відділу Управління Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, у зв'язку з повним погашенням кредиту на автомобіль, виданому [PERSON] згідно кредитного договору № KGMDAD40301237 від 24.03.2010 року, за заявою банку знято заборону відчуження з автомобіля марки ВАЗ 21101 ЗНГ, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами): № кузова [NUMBER]. Вказаний автомобіль з реєстру обтяжень рухомого майна виведений (а.с. 6). Відповідач в заперечення зазначив, що на виплату вартості спірного автомобіля використані частково його особисті кошти отримані від продажу спадкового майна, після смерті бабусі, [PERSON] (договір купівлі-продажу від 13.06.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Хомутенко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 632, а.с. 190-191) в розмірі 22367,36 грн. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відмовився від спадщини після смерті [PERSON], про що свідчить заява про відмову від спадщини від 30.03.2011 року, яка міститься у спадковій справі № 327/2012 (а.с. 176). Відповідач та свідки, допитані в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON], які згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.06.2012 року, посвідченого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою, прийняли спадщину після смерті [PERSON], пояснили, що з метою економії коштів щодо сплати податку за прийняття спадщини, відповідач відмовився від спадщини, спадкове майно було продане, а кошти розділені на трьох порівно, кожному по 6000,00 дол. США. Частиною 5 статті 719 Цивільного кодексу України визначено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини 1 статті 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. В зв'язку з недотриманням вимог вищевказаних норм, суд погоджується з запереченнями представника позивача, що відповідачем не надано належних доказів набуття у його особисту власність коштів в сумі 22367,36 грн. З огляду на викладене, із наданих пояснень та доданих доказів на їх підтвердження слідує, що спірний автомобіль придбаний за кредитні кошти, які отримані відповідачем, під час перебування сторін у шлюбі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина 4 статті 65 Сімейного кодексу України). Тобто, у результаті придбання подружжям майна за кредитні кошти боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин 1, 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином судом встановлено, що легковий автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ, державний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя. Статтею 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. За частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 2, 4 статті 71 Сімейного кодексу України, передбачено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. Неподільною є річ, яка у разі її фізичного поділу втрачає свою цінність та призначення, перестаючи існувати як первісна річ. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові № 11 від 21.12.2007 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21101 ЗНГ, державний реєстраційний номер [NUMBER] на дату оціни складає 64024,80 грн., про що свідчить звіт про визначення ринкової вартості автомобіля від 24.10.2014 року, складеного суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с. 7-10). У відповідності до звіту про оцінку колісного транспортного засобу, виконаного ПП «Міжрегіональний консалтинговий центр «Паритет» вартість автомобіля станом на 21.05.2014 року складає 43800,00 грн. (а.с. 82-113). Однак сторонами досягнуто згоди щодо вартості автомобіля в сумі 43800,00 грн. та іншого спірного рухомого майна, що узгоджено сторонами в заяві від 30.03.2015 року (а.с. 180). Зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю, а також те, що із змісту позовних вимог вбачається та підтверджено в судовому засіданні, позивач згоден на грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на легковий автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ, державний номер [NUMBER], суд вважає за можливе позовні вимоги по первісному позову задовольнити повністю. Щодо вимог по зустрічному позову, то слід зазначити наступне. З пояснень відповідача та з матеріалів справи (а.с. 61-67) за час перебування у шлюбі придбали рухоме майно, а саме: мобільний телефон Samsung C 3222 Noble Black, ноутбук Samsung RV/410/RV510/S3510/E3510, велотренажер магнітний EFIT 380B/11717115 Кингстонта вартістю та диван Оскар зелений. Загальна ринкова вартість вищевказаного рухомого майна станом на 16.01.2015 року складає 7870,00 грн., про що свідчить звіт про незалежну оцінку майна-рухомих речей та обладнання, виконаний ПП «Міжрегіональний консалтинговий центр «Паритет» (а.с. 114-133), а також погодження сторонами (заява від 30.03.2015 року, а.с. 180). Вказане майно позивач вважає спільною сумісною власністю та заявив вимогу про стягнення грошової компенсації вартості належної йому ? частки в спільному майні в розмірі 3930,00 грн. шляхом їх зарахування в рахунок зменшення суми стягнення грошової компенсації з відповідача на користь позивача за належну їй частку в спірному автомобілі. Відповідно до частини 2 статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. На підтвердження того, що зазначене позивачем майно придбано подружжям та наявне у відповідача на даний час, позивач посилався на докази, які містяться в матеріалах справи. Проте, зокрема, з видаткової накладної № ЧКVG3-0076 від 22.08.2011 року (а.с. 63) вбачається, що 22.08.2011 року [PERSON] придбано мобільний телефон Samsung C 3222 Noble Black. Враховуючи те, що мобільний телефон є річчю індивідуального користування він є особистою власністю [PERSON]. Щодо іншого рухомого майна, що є предметом поділу за зустрічним позовом слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно частини 4 статті 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. З огляду на зазначене, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав і обов'язків. Однак, звертаючись до суду із зустрічним позовом, відповідач фактично ставить питання про присудження всього рухомого майна (крім автомобіля) позивачу не визначивши частки у спільному майні, передання у власність або присудження конкретного майна кожному із подружжя. При цьому, згідно чинного законодавства вимога про передання у натурі усього майна, заявленого в зустрічному позові лише одному з подружжя, могла бути заявлена лише за умови вирішення грошової компенсації за згодою другого з подружжя. Однак позивач такої згоди не надала. Таким чином, відповідач не надав належних і достовірних доказів на підтвердження заявлених цивільно-правових вимог, а наведене унеможливлює вирішення справи у спосіб, обраний відповідачем, а відтак суд вважає зустрічний позов таким, що задоволенню не підлягає. Питання розподілу судового збору вирішується у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного ст.ст. 60, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 218, 325, 368, 372, 719 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 Цивільного процесуального України, суд,

Outcome: approved