Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 27.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 084687, та стягнення з останнього аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Сплачений судовий збір позивачка просить стягнути з відповідача на її користь, а також після розірвання шлюбу між нею та [PERSON] просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивачка у позовній заяві зазначила, що 27 червня 2008 року вони з відповідачем уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 084687. Від шлюбу мають двох синів, а саме [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Їх шлюб розпався тому, що вони мають різні погляди на життя, не розуміють одне одного, від цього часто виникають сварки, скандали. У зв'язку з цим, вони припинили між собою шлюбні стосунки і вирішили розірвати шлюб. Відповідач коштів на утримання дітей не надає. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 27.06.2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 084687, та стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця м. Києва, аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Сплачений судовий збір позивачка просить стягнути з відповідача на її користь, а також після розірвання шлюбу між нею та [PERSON] просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Ухвалою судді від 23 жовтня 2014 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи остання була повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву від 03.11.2014 року з проханням провести судовий розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача просить суд провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів ( а.с. 15 ). Згідно положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній повідомлявся належним чином та йому направлялась рекомендованим листом судова повістка про виклик до суду. Згідно рекомендованого поштового повідомлення про отримання судової повістки [PERSON] повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи 11.11.2014 року. Про причину неявки відповідач суд не повідомив ( а.с. 23 ). Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в ході судового засідання, сторони зареєстрували між собою шлюб 27 червня 2008 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 27.06.2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 743. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с. 5 ). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Києві та його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 11 ). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Києві та його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 10 ). З довідки виконкому Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 20.10.2014 року за № 536 встановлено, що [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS] ( а.с. 6 ). З довідки виконкому Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 20.10.2014 року за № 538 встановлено, що [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS]. На утриманні має двох неповнолітніх дітей : [PERSON] - сина, 2008 року народження; [PERSON] - сина, 2011 року народження ( а.с. 8 ). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 СК України передбачає, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. При цьому стаття 56 СК України визначає, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу позивачка в позовній заяві зазначає різні погляди сторін на життя, не розуміння одне одного, що призводить до частих сварок та скандалів. У зв'язку з цим, сторони припинили між собою шлюбні стосунки, позивачка наполягає на розірванні шлюбу та відновлювати стосунки наміру не має, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їхніх спільних неповнолітніх дітей, а тому враховуючи фактичні взаємини подружжя, наведені позивачкою причини розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, з урахуванням матеріального становища обох сторін, відсутності у подружжя інших спільних неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved