Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21.06.2005 року у справі №2-667 2005 рік задоволено її позов та визнано право власності в порядку спадкування за законом земельну ділянку, площею 0,0.400 га в межах згідно з планом, що розташована на території Вінницько- Хутірської сільської ради та передана для сільськогосподарського виробництва у приватну власність [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності, на землю серії ВН б/н від 10.01 1994 року, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право власності на землю за № 197 на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 18.12.1993 року. Зазначений державний акт було видано з помилкою, а саме: в ньому невірно було зазначено цільове призначення земельної ділянки. За даних обставин помилка, допущена в зазначеному державному акті на право приватної власності на землю, виданому на ім'я [PERSON] має для позивачки істотне значення, оскільки вона в силу допущеної помилки в державному акті і з незалежних від неї причин до цього часу не може оформити правовстановлюючі документи на землю для ведення садівництва та розпорядитися належною їй земельною ділянкою як власник. Даною земельною ділянкою позивачка користується з моменту відкриття спадщини по теперішній час і її право власності на зазначену земельну ділянку ніким не заперечується. В сільській раді позивачу також роз'яснили, що для отримання нового державного акта без помилок необхідно в судовому порядку визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ВН б/н від 10.01.1994 року, який зареєстрований у книзі записів державних актів на право власності на землю за № 197, поскільки іншого механізму переоформлення правовстановлюючого документа не існує. За наведених обставин позивач звернулась з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позов підтримує, змін та доповнень не має, позов просить задоволити. Відповідач, представник Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області в особі голови [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позов визнає, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Вінницького районного суду від 21 червня 2005 року у справі №2-667 2005 рік задоволено позов [PERSON] та визнано право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 0,0400 га в межах згідно з планом, розташованої на території Вінницько- Хутірської сільської ради та переданої для сільськогосподарського виробництва у приватну власність [PERSON], згідно державного акту на право приватної власності, на землю серії ВН б/н від 10.01 1994 року, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право власності на землю за № 197 на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 18.12.1993 року (а.с.24). Зазначений державний акт було видано з помилкою, а саме: в ньому невірно було зазначено цільове призначення земельної ділянки, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ВН б/н від 10.01 1994 року (а.с.8). Рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 24 липня 2015 року 44 сесія 06 скликання внесено зміни в рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько- Хутірської сільської ради від 18.12.1993 року в частині щодо визначення цільового призначення земельної ділянки площею 0,0400 га, право на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ВН б/н від 10.01.1994 року, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право власності на землю за № 197 в якому вказано, що в зв'язку з допущеною помилкою при визначенні цільового призначення землі, а саме замість слів «для сільськосподарського виробництва» слід читати «для ведення садівництва» (а.с.5). За замовленням [PERSON] була виготовлена технічна документація із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення садівництва за адресою: масив «Надія» Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.9). Відповідно до довідки масиву громадської організації об'єднання садівників «Вінницькі Хутори - 2» Вінницького району за вих. номером 20 від 09.02.2016 року за померлою [PERSON] в садівничому товаристві «Надія» масиву «Вінницькі хутори - 2» рахується садова ділянка № 16 площею 400 кв.м. Рішенням сесії Вінницько-Хутірської сільської ради № 51 від 27.06.13 р. на масиві введені назви вулиць і відповідно ділянки мають поштову адресу. Ділянці №16 гр. [PERSON] присвоєно адресу вул. Заможна. 10. Ділянка нікому іншому у користування не передавалась з 1989 року (а.с.6). Згідно довідки Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району за вих. номером 498 від 09.02.2016 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0400 га для ведення садівництва за адресою : вул. Заможна №10 садове товариство «Надія» масив «Вінницькі хутори - 2» територія Вінницько-Хутірської сільської ради (за межами населеного пункту) (а.с.7). Згідно довідки Вінницького районного відділу земельних ресурсів від 28.03.2009 року за № 06-544 земельній ділянці, переданій у власність [PERSON] рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 18.12.1993 року загальною площею по державному акту б/н , зареєстрованому в Книзі записів державних актів за № 197 від 10 січня 1994 року для ведення садівництва, 0,0400 га, присвоєно кадастровий номер 0520681000:05:001:0113 (а.с.10). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно ч.1\~ст.1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За ст.22 ЗК України ( в ред.1990 р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. У відповідності до ст.23 ЗК України ( в ред.1990 р.) Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України). За нормативними положеннями ст.116,126 ЗК України було отримано право власності на земельну ділянку позивачкою по справі. Таким чином, судом встановлено, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Розглядаючи дану цивільну справу, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Оскільки цільове призначення земельної ділянки, зазначене в державному акті не відповідає фактичному її цільовому призначенню, чим порушуються права та інтереси позивача, як власника земельної ділянки, позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved