Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в [ADDRESS], внаслідок того, що тривалий час був відсутнім. Свої вимоги мотивує тим, що їй з 1993 року на праві власності належить квартира №4 в житловому будинку по вул. Сірика,9 в м.Надвірна Івано-Франківської області. В даній квартирі окрім неї також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], з яким вона перебувала в шлюбі і даний шлюб між ними розірвано в грудні 2012 року. Однак відповідач в зазначеному житлі не проживає більше 5 років, за комунальні послуги не сплачував і не сплачує, свої особистих речей немає, виїхавши з вказаного житла, але в добровільному порядку виписатися із її квартири №4 в житловому будинку №9 по вул. Сірика в м.Надвірна не хоче. Таким чином вважає, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі без поважних причин більше встановленого законом строку, а тому втратив право на користування даним житлом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені в позовній заяві, просить суд задоволити позов, визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою №4 по вул. Сірика,9, в м.Надвірна, Івано-Франківської області. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений завчасно і належним чином, про що свідчать поштові розписки, про причини неявки чи слухання справи в його відсутність суду заяви не подавав. Сторони, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За згоди позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків, та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 09.11.1993 року (а.с.7). В даній квартирі, окрім позивача, зареєстрований відповідач по справі [PERSON], з яким позивачка перебувала зареєстрованому шлюбі з21.08.2000 року (а.с.50) і даний шлюб між ними розірвано 07.12.2012 року, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] залишив місце проживання [INFO] більше 5 років тому і з того часу жодного разу додому не навідувався, на житло не претендував, а факт його відсутності у спірному житлі підтверджено даними актів обстеження умов проживання від 31.10.2014 року, 28.11.2014 року, 30.12.2014 року, 30.01.2015 року, 27.02.2015 року, 31.03.2015 року, 30.04.2015 року, 29.05.2015 року, 30.06.2015 року, 31.07.2015 року, 31.08.2015 року, 30.09.2015 року, складених комісією КП «Надвірнянський житловик» (а.с.8-19), а також поясненнями допитаних судом свідків [PERSON]. та [PERSON] Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що вона не може здійснити своє право власності і розпорядитися належним їй майном, так як в належному їй житлі залишився зареєстрованим відповідач [PERSON] Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Об'єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України. Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Підстави позбавлення члена сімї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши всі наявні докази по справі, суд прийшов до переконання, що визнання відповідача такою, що втратила право на користування спірним будинковолодінням не завдасть істотної шкоди її інтересам та не порушить її права. Спірне житло не є власністю відповідача [PERSON] та належить в цілому позивачу по справі [PERSON] Судом встановлено, що понад установлений законом строк відповідач [PERSON] в спірній квартирі не мешкає, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей у домоволодінні не має, згідно ч.1 статті 158 ЖК України договір найму житлового приміщення з власником житла не укладав, участі у витратах по утриманню будинку не приймає, спірним житлом не цікавиться, перепон у користуванні будинком йому ніхто не чинив, з будь-якими вимогами про усунення перешкод в користуванні цим майном в установленому законом порядку не звертався. Тому, оцінюючи здобуті докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Позивач по справі [PERSON] від сплати судового збору звільнена на підставі ч.9 ст.5 Закону України «Про Судовий збір» як інвалід 2 групи, а за таких обставин відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача по справі. На підставі наведеного, ст.ст. 15, 16, 317, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved