Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 14.09.1985 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] З лютого 2008 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають різні погляди на життя, примирення між ними не можливе, а отже шлюб носить формальний характер. На розірвання шлюбу через органи ДРАЦС у відповідача постійно не має часу, тому між ними досягнуто згоди про розірвання шлюбу через суд. Між ними досягнуто згоди про поділ майна, що є спільною сумісною власністю. Сторони в судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач поштою на адресу суду направила заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що на позовних вимогах наполягає. Відповідач поштою на адресу суду направив заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначив, що позов визнає повністю та просить його задовольнити. Судом проведено розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалено рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.09.1985 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Згідно позовної заяви, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стали різні погляди на життя. З лютого 2008 р. вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а тому шлюб став формальністю. Відповідач подав заяву, в якій вказав, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони переконані, що спільних інтересів, окрім дітей, в них немає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, враховуючи, що відповідач визнав позов та не заперечував проти його задоволення,а визнання ним позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вивчивши матеріали справи, враховуючи, що шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved