Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником 1/3 частини житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] . Вказує, що у будинку зареєстрований її колишній чоловік, з яким вона розлучилась 05 лютого 2013 року. Пояснює, що відповідач не мешкає у будинку без поважних причин більше року а факт його реєстрації створює для неї перешкоди у вільному користуванні майном. У зв`язку із цим, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме 1/3 частиною житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] та її адвокат Железняков І.І. у судовому засіданні відмовились від частини позовних вимог та просили суд визнати відповідача таким, що втратив право користування частиною житлового будинку, що належить позивачу на праві власності. Пояснили, що відповідач є колишнім чоловіком позивача та з листопада 2017 року не з`являється та не проживає у будинку. Його місцезнаходження невідомо. Відповідач [PERSON] , будучі належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України» до судового засідання повторно не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача та її адвоката, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28 листопада 2002 року, серії та номер [NUMBER] , посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Стребковою Н.В. , р. № 4995. Інші 2/3 частини житлового будинку належать [PERSON] . Ці обставини підтверджуються копіями відповідного договору дарування, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу, який був розірваний заочним рішенням Генічеського районного суду від 05 лютого 2013 року. Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишено [PERSON] . 28 лютого 2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 28 лютого 2019 року Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області, акт. запис № 24. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] . З копії домової книги на будинок та інформації, наданої виконавчим комітетом Генічеської міської ради від 30 липня 2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25 вересня 2009 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] більше року не з`являвся у будинку та де він наразі невідомо. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку, частина якого належить позивачу без поважних причин більше одного року, не цікавиться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла і законом. Таким чином, оскільки відповідач більше року без поважних причин не проживає у будинку, частина якого належить позивачу на праві власності, його реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом,позовна вимога щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved