Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 23.06.1995 року перебувала в шлюбі з відповідачем, 08.07.2010 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач працює лаборантом КУ «Запорізьке обласне патологоанатомічне бюро» Запорізької обласної ради, отримує заробітну платню до 1 500 грн., інших прибутків не має, матеріально не забезпечена та потребує допомоги. Місце роботи відповідача позивачу невідоме, інших аліментних зобов'язань відповідач не має. Посилаючись на зазначене, а також враховуючи те, що відповідач добровільно надавати допомогу на утримання сина відмовляється, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1 286 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, на позовних вимогах наполягає і просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила суду, що відповідач у травні 2013 року виїхав за межі України і з цього часу ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. На підставі даних обласного довідково-адресного підрозділу УДМС в Запорізькій області [PERSON] зареєстрований за вказаною у позовній заяві адресою. Судом вживалися заходи до встановлення місця перебування відповідача та належного його повідомлення про день, час і місце розгляду справи. 16.08.2014 року в газеті «Запорізька правда» була розташована об'ява про виклик відповідача [PERSON] у судове засідання. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі з 23.06.1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м. Запоріжжя (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 06.07.2010 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 24.12.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської ради м. Запоріжжя (а.с. 8). Син проживає з матір'ю - [PERSON] і находиться на її утриманні, що підтверджується довідкою с місця проживання про склад сім`ї позивача (а.с. 24). Таким чином, судом встановлено, що на цей час [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, хоча є працездатним. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров'я, а також те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання дитини, враховуючи те, що відповідач не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 СК України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Так як позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст. 88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved