Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нежитлове приміщення, яке розташоване на прибудинковій території будинку №20 на вул. [PERSON] у м. Львові загальною площею 32,5 кв.м. Свої вимоги обґрунтовують тим, що у 1986 році її родичу Волинець [PERSON] Радою народних депутатів видано розпорядження від 30.05.1986р. №160, яким надано дозвіл на встановлення металевого гаражу у вищезгаданому мікрорайоні. Вказаний гараж у процесі його використання було розбудовано з погодження тодішнього ЖЕКу. У процесі розгляду справи позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила визнати за нею право особистої приватної власності на спірне нерухоме майно, а також залучено Львівську міську раду. В судове засідання сторони не з'явилися, хоча повідомлялись належним чином. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підставна та підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів та передбачених законом підстав. У 1986 році Волинець [PERSON] Радою народних депутатів видано розпорядження від 30.05.1986р. №160, яким надано дозвіл на встановлення металевого гаражу у вищезгаданому мікрорайоні. На даний час вказаним гаражем, який свого часу було розбудовано з погодження житлово-експлуатаційної контори, користується позивач. Позивач неодноразово звертався до ЛКП, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції та Держкомзему у м. Львові з проханням посприяти в узаконенні спірних приміщень, однак позитивної відповіді не отримано. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст.\~144\~Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Відповідно до\~ст. 1 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно\~\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.ст.\~10-11\~та\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється у порядку, передбаченому ст. 364 ЦК України. Окрім цього, відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.2\~ст.383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі,\~\~наданій\~\~йому\~\~для\~\~використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 152 ЖК України\~виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення на підставі зібраних та перевірених у ході розгляду справи доказів. Позивач просить не відшкодовувати йому за рахунок відповідачів понесені ним, документально підтверджені, судові витрати.

Outcome: partial