Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 1/2 частини вартості автомобіля в сумі 60819,5 грн. та судових витрат. Свої вимоги мотивувала тим, що 27 серпня 2010 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. 27.06.2015 року шлюб розірвано. Дітей від вказаного шлюбу сторони не мають. У шлюбі сторонами було придбано легковий автомобіль ВАЗ 211040, д.н.з [NUMBER] та зареєстровано його на відповідача, так як у нього є водійське посвідчення. Відповідач в 2014 році намагався продати вказаний автомобіль, який було оцінено відповідачем в суму 7200$. Середня вартість авто на вторинному ринку, на сьогоднішній день складає 121639 грн.. 29.10.2015 року представником позивача [PERSON] подана заява про зміну предмету позову ( а. с. 65-67), згідно якої позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу [NUMBER] від 06 жовтня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] згідно якого було продано автомобіль ВАЗ 211040, 2010 року випуску (ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) [NUMBER]); визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 211040, 2010 року випуску (ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) [NUMBER]); витребувати автомобіль ВАЗ 211040, 2010 року випуску (ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) [NUMBER]) з незаконного володіння [PERSON]; стягнути судові витрати. Додатково обґрунтовуючи позов тим, що [PERSON] відчужив транспортний засіб без згоди [PERSON], що є підставою для визнання правочину недійсним. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги згідно заяви про зміну предмета позову підтримала і просила задовольнити. По суті позову пояснила, що спочатку бажала отримати компенсацію вартості 1/2 транспортного засобу, але оскільки відповідач автомобіль продав, тому просить визнати недійсним договір, витребувати автомобіль від [PERSON] і визнати за нею право власності на 1/2 частину. Ні письмової, ні усної згоди на продаж спільного транспортного засобу не давала, як станом на листопад-грудень 2014 року так і станом на жовтень 2015 року. Додатково зазначила, що транспортний засіб був придбаний за спільні сумісні кошти. Перший внесок це кошти з весілля, допомоги рідних і власних заощаджень сторін, а погашення кредиту відбувалося за кошти подружжя. Транспортним засобом користувався відповідач, позивач іноді його використовувала, спору з приводу користування транспортним засобом після розірвання шлюбу у сторін не було. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив, що оскільки транспортний засіб, який є спільною сумісною власністю подружжя, відчужений без згоди позивача, тому змінили предмет позовних вимог. Шлюбного контракту та інших письмових угод між сторонами не укладалося, транспортний засіб придбали за спільні кошти, особистих коштів сторони не вносили. Згоди на відчуження транспортного засобу позивач не надавала і не була обізнана про відчуження. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що перший внесок за транспортний засіб допоміг фінансово здійснити дідусь, а інші платежі здійснювалися відповідачем особисто. Позивач не вносила грошові кошти на придбання даного транспортного засобу. Транспортний засіб використовував особисто відповідач, іноді в інтересах сім'ї. З грудня 2014 року почалися руйнуватися відносини і тому вирішили транспортний засіб продати, позивач погодилася продати автомобіль. В березні 2015 року відносини закінчилися, суперечок щодо майна не було і питань не ставилося. У вересні 2015 року звернувся до установи для оцінки і допомоги у продажі транспортного засобу. В жовтні 2015 року транспортний засіб був оцінений і 06.10.2015 року проданий. 06.10.2015 року письмової згоди [PERSON] не отримував, усна згода була отримана в грудні 2014 року, сума і покупець не обумовлювалися. Представник відповідача просив відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки усна згода [PERSON] була отримана в період перебування у шлюбі, автомобіль був проданий за ринковою вартістю на день продажу. Відсутність письмової згоди подружжя ні є підставою для визнання правочину недійсним. Вислухавши осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами 27.08.2010 року було зареєстровано шлюб (а.с.5), який розірвано 27 червня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.6). За період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі придбаний автомобіль - ВАЗ 211040, вартістю 69970,00 грн., в тому числі ПДВ 11661,67 грн., що підтверджується Договором № 01-12/10 купівлі-продажу автомобіля від 07.12.2010 року (а.с.25-27). Згідно звіту № 99/015 від 06.10.2015 року суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи підприємця [PERSON] оціночна (ринкова) вартість колісного транспортного засобу легкового автомобіля ВАЗ 211040, державний реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] на дату оцінки складає 37800,00 грн. (а.с.30-43). Згідно копії договору [NUMBER] купівлі-продажу транспортного засобу від 06.10.2015 року [PERSON] продав [PERSON] автомобіль ВАЗ 211040, 2010 року випуску (а.с.45). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні встановлено, що транспортний засіб ВАЗ 211040, 2010 року випуску (ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) [NUMBER]) був придбаний на ім'я [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу з позивачем. Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України даний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки суду гідно вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України не надано доказів, що дане майно або його частина є особистою приватною власністю дружини, чоловіка відповідно до ст. 57 СК України. Покази свідка, допит якого просив здійснити [PERSON] ні є належним та допустимим доказом набуття майна за час шлюбу, але за кошти, які належали [PERSON] особисто. Право спільної сумісної власності подружжя не було припинено і після розірвання шлюбу, проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє ( пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вичинятись у формі встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі. Згідно ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України [PERSON] та його представник не надали суду докази визначені ч.2 ст. 218 ЦК України, що позивач надала усну згоду на відчуження транспортного засобу, що є предметом позову, також суду не надано доказів, що [PERSON] вчинила будь-які дії, які свідчать про підтвердження вчинення дій [PERSON] з продажу, а тому позовні вимоги в частині недійсності Договору купівлі-продажу транспортного засобу [NUMBER] від 06 жовтня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про продаж транспортного засобу ВАЗ 211040, 2010 року випуску (ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) [NUMBER] підлягають задоволенню згідно ч.3 ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 216 ЦК України позовні вимоги в частині витребування автомобіль ВАЗ 211040, 2010 року випуску (ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) [NUMBER]) з володіння [PERSON] підлягають задоволенню в межах заявлених вимог. Оскільки [PERSON] оспорює право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 211040, 2010 року випуску (ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) [NUMBER]) за позивачем, тому відповідно до ст. 69, 70, 71 СК України позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 211040, 2010 року випуску (ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) [NUMBER]) - підлягають задоволенню. При визначені розміру частки позивача суд враховував положення ст. 70 СК України, оскільки не надано доказів що наявна інша домовленість в частині визначення розміру часток дружини та чоловіка, не обґрунтовані підстави відступлення від засади рівності часток подружжя. Позивач згідно заяви про зміну предмету позовних вимог відмовилася від отримання грошової компенсації замістить її частки у праві спільної сумісної власності, відповідач не вніс відповідну суму на депозитний рахунок суду, транспортний засіб є неподільним, тому суд визнав за позивачем право власності на ідеальну частку. Що узгоджується з роз'ясненнями пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати, відповідно до задоволених позовних вимог. З [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 851 грн. 80 коп. ( 243.60+608.20 = 851.80). З [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 730 грн. 80 коп. ( 487.20+243.60=730.80).

Outcome: approved