Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] внаслідок відсутності у ньому понад встановлені законом строки. У позовній заяві вказала, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], яку вона купила 06.08.2013 року. З відповідачем вона перебувала у шлюбі до 28.11.2005 року. 01.10.2014 року позивач зареєструвала у своєму житлі відповідача на його прохання. Відповідач пообіцяв знатися з реєстрації після виготовлення закордонної візи, однак своєї обіцянки не виконав. У спірному житлі не проживає, комунальних послуг не сплачує, чим створює позивачу перешкоди у користуванні житлом. Його реєстрація у квартирі [ADDRESS] носить формальний характер. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом у квартирі [ADDRESS] внаслідок відсутності у ньому понад встановлені законом строки (понад 1 рік) згідно ст. 405 ЦК України. Відповідно до вимог ст. ст. 224-232 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Позивач [PERSON] в судове подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала з вищенаведених підстав, просила позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. На думку суду в справі є достатньо документів для її розгляду у відсутності відповідача, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши документи справи суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що власником спірного житла згідно договору купівлі-продажу від 06.08.2013 року (реєстраційний № 126841107101) є [PERSON], що підтверджено копією договору, витягом з Державного реєстру речових прав, будинкової книги (а.с. 5-6, 14). На даний час у спірному житлі зареєстрований відповідач, однак у ньому не проживає, що підтверджено висновком начальника МВ УМВС (а.с. 12), головного управління нацполіції (Луцького відділу ГУНП у Волинській області) № 3/9397 від 08.06.2016 року (а.с. 19). Відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України позивач має право користуватися своїм житлом на свій розсуд і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 цього ж Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Своєю реєстрацією у спірному житлі відповідач створює позивачу перешкоди у належному ним користуванні, оскільки плата за комунальні послуги, утримання будинку нараховується, але відповідач участі у витратах на утримання будинку не приймає. Отже, проаналізувавши вищенаведене в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно звернулася в суд за захистом порушеного зі сторони відповідача безпідставною реєстрацією у спірному житлі свого права власності, яке створює відповідач. Проаналізувавши ту обставину, що шлюб між сторонами розірвано 28.11.2005 року (а.с. 11), а житло позивач придбала у 2013 році, то підставою задоволення позову є відсутність відповідача у спірному житлі понад 6 місяців, тобто згідно ст. 71 ЖК України, а не як бувшого члена сімї власника житла. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття його з реєстрації. Судові витрати слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: partial