Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позов мотивований тим, що 03 жовтня 2004 року між сторонами зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча матеріально забезпечений, працює, отримує заробітну плату. За таких обставин просить стягнути аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 50% всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково, пояснили, що відповідач надавав та надає матеріальну допомогу на утримання дитини, однак зважаючи, що між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку та способу утримання дитини, вважає можливим сплачувати аліменти в розмірі 500,00 грн., оскільки його дохід є незначним, робота на підприємстві, де він працює, призупинена, він знімає житло, у нього є непрацездатна матір, яка потребує догляду, та і сам він має захворювання. При цьому зауважив, що додаткові витрати, які необхідно буде для дитини, він буде додатково нести на власний розсуд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 03 жовтня 2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сторони припинили сімейні відносини. Дитина проживає разом з матір'ю, що не заперечується відповідачем, яка забезпечує його утримання. Позивач працює, однак їй важко утримувати сина. Відповідач з січня 2014 року проживає окремо, працює оператором лінії харчової продукції ПАТ «Вінницька кондитерська фабрика» та має достатній дохід для надання допомоги на утримання дитини. Відповідач проживає в м. Вінниці, хоча зареєстрований за місцем проживання своєї матерів в с.Чорномин Піщанського район Вінницької області. Мати відповідача є пенсіонерка та знаходиться на диспансерному обліку в Чорноминській лікарській амбулаторії. Між сторонами відсутня домовленість про порядок та спосіб утримання дитини. Між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України стосовно обов'язку батьків утримувати дітей та його виконання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючись щодо заявленого позову, суд враховує відсутність домовленостей між сторонами щодо утримання дитини. При цьому, визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує часткове визнання відповідачем позову, те що відповідач є працевлаштованою особою, має стабільний, достатній заробіток та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Суд критично відноситься до тверджень відповідача щодо утримання ним батьків, оскільки доказів щодо цього відповідач не надав. Щодо його витрат на найм житла, то суд звертає увагу, що вказана обставина не звільняє батьків від обов'язку утримання своїх дітей. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок обох батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, в тому числі і стан здоров'я, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача. Судом враховані всі обставини, визначені ст.182 СК України. Підстави для визначення аліментів в твердій грошовій сумі, як-то зазначає відповідач, відсутні. Щодо твердження відповідача про участь у додаткових витратах на дитину, то суд звертає увагу сторін, що відповідно до положень ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, суд зауважує, що нормами СК України визначено порядок здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 30 січня 2014 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів ) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial