Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, який було зареєстровано 11.04.2009 р.Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини припинені між сторонами з серпня 2015 року, з цього ж часу сторони не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети. За глибоким переконанням позивача подальше сімейне життя немає жодного сенсу, збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін та дитини. Також позивач просить стягнути з відповідача і аліменти на утримання дитини у розмірі 1000,00 грн. щомісяця, зважаючи на те, що батько доньки не має постійного заробітку. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги, просила задовольнити та покласти на неї судові витрати. [PERSON] у судовому засіданні визнав викладені обставини, не заперечував щодо задоволення позовних вимог, а саме розірвання шлюбу та стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що 11 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 277. Після укладання шлюбу позивач отримала прізвище чоловіка - «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, і це визнано сторонами, що позивач та відповідач не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети та проживають окремо один від одного з серпня 2015 р. Як зазначає позивач і це визнається відповідачем збереження шлюбу не відповідає інтересам як сторін так і дитини. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача, відповідача в ході розгляду справи отримано не було. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин, зважаючи на те, що відповідач не заперечує щодо задоволення позову, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між нею та [PERSON], оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні встановлено, що позивач після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище, отримане після укладання шлюбу. Також, на думку суду, підлягає задоволенню і вимога позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. [PERSON] визнав ту обставину, що не має постійного заробітку, не заперечував необхідність допомагати позивачу утримувати дитину та надав згоду на сплату на утримання доньки суму у розмірі 1000,00 грн. Зважаючи на вищенаведене підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення аліментів. Положеннями ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивача покласти останні на неї. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved