Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованість за договором позики від 22.06.2013 року у сумі 17770,80 грн. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначила, що 22.06.2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] позику, а саме грошові кошти у сумі 16640 грн., що підтверджується розпискою, наданою відповідачем. До даного часу грошові кошти відповідачем не повернуті, на усні прохання повернути грошові кошти відповідач не реагує. Крім цього [PERSON] просить стягнути з [PERSON] пеню, яка розрахована з урахуванням облікової ставки Національного банку України, в розмірі 1081,60 грн. та інфляційні втрати за прострочку повернення заборгованості в розмірі 49,20 грн. Загальна сума заборгованості, яку просить стягнути позивач, становить 17770,80 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, від неї 09.04.2014 року надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, від неї 09.04.2014 року до суду надійшла письмова заява, в якій позовні вимоги визнає та просить розглянути справу за її відсутності. Враховуючи те, що сторони про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, та від них надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоводенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.06.2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] позику, а саме грошові кошти у сумі 16640 грн., що підтверджується розпискою (а.с. 7). Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Стаття 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Стаття 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. В підтвердження позову в матеріалах справи є письмові докази: розрахунок заборгованості наданий в позовній заяві, відповідно до якого загальна сума грошових зобов'язань [PERSON], становить 17770,80 грн.; довідка про величини індексів інфляції у 2013 році за даними Держстату України та облікову ставка НБУ; копія паспорту, ідентифікаційного коду [PERSON], посвідчення в якому вказано, що вона є інвалідом 2 групи (а.с. 4-6). Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інші інтереси осіб. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач, як особа, яка не виконала взяті на себе зобов'язання, повинна відшкодувати збитки заподіяні [PERSON] Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати в дохід держави. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 623, 625,1046-1050 ЦК України та

Outcome: approved