Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходяться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 15.06.1988 року житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані по [ADDRESS] належали колгоспному двору, головою якого була мати позивачки [PERSON]. Остання померла [INFO]. На час її смерті разом з нею в одному господарстві проживали та були зареєстровані: [PERSON], 1940 р.н., помер [INFO]., [PERSON], 1938 р.н., [PERSON], 1961 р.н., [PERSON], 1970 р.н., [PERSON], 1986 р.н., та [PERSON], 1988 р.н. В силу ст. 549 ЦК України (1963 р.) позивачка фактично вступила в управління спадковим майном після смерті своєї матері. З метою оформлення свідоцтва про право на спадщину вона звернулася в нотаріальну контору. Однак, після вивчення поданих документів, позивачці 23.01.2018р. видано Постанову про відмову видати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв'язку з реєстрацією господарства як колгоспного двору. Витяг з погосподарської книги Чернятинської сільської ради № 3 (ос.рах.[NUMBER]) від 27.03.2017р. свідчить, що станом на 15.04.1991р. у спадковому житловому господарстві проживали та були зареєстровані: голова двору [PERSON], 1910 р.н., [PERSON], 1940 р.н., [PERSON], 1938 р.н., [PERSON], 1961 р.н., [PERSON], 1970 р.н., [PERSON], 1986 р.н., та [PERSON], 1988 р.н. Позивачка з часу свого народження проживала з матір'ю, вели спільне господарство. Після смерті матері позивачка фактично прийняла спадщину, проте отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію спадкового майна як колгоспного двору. Згідно Звіту про оцінку житлового будинку (загальною площею 67,0 кв.м) складеного ФОП [PERSON], вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] становить 149 112 грн. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує щодо задоволення даного позову. Пояснила, що вона є правнучною покійної бабки [PERSON]. Після одруження вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Ствердила, що вона на даний час продовжує проживати в житловому будинку, який належав її прабабусі, однак вона не зверталась до нотаріальної контори із заявою про виділ частки у спадщині та в колгоспному дворі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує щодо задоволення даного позову. Пояснила, що вона є правнучною покійної бабки [PERSON]. Після одруження вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Ствердила, що вона не зверталась до нотаріальної контори із заявою про виділ частки у спадщині та в колгоспному дворі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, одночасно зазначили, що позов визнають. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 15 червня 1988 р., виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 11 від 13 січня 1988 р., посвідчено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] - дійсно належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Витягом № 46, виданим 27.03.2017 року Чернятинською сільською радою із погосподарської книги № 3(ос.рах.[NUMBER]) Чернятинської сільської ради за період з 1991-по 1995р. стверджується, що в господарстві по [ADDRESS], суспільна група господарства - колгоспна, станом на 15.04.1991р. були зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON], 1910 р.н., зять [PERSON], 1940 р.н., дочка [PERSON], 1938 р.н., внук [PERSON], 1961 р.н., невістка [PERSON], 1970 р.н., правнука [PERSON], 1986 р.н., та правнука [PERSON], 1988 р.н. Копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 07 лютого 2018 року Городенківським районнм відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, стверджено, що [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON]. Після реєстрації шлюбу 08 травня 1961 року з [PERSON], прізвище дружини змінено з [PERSON] на [PERSON]. Мати позивачки [PERSON] померла [INFO]. у віці 84 років в с. Чернятин Городенківського району, актовий запис № 29 від 10.08.1994 р., про що свідчить копія повторного Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 11 жовтня 2017 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. На час смерті спадкодавця [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Ст. 548 ЦК України (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. На час смерті ([INFO].) [PERSON] проживала та була зареєстрована по [ADDRESS], разом з нею проживали і були зареєстровані: зять [PERSON], 1940 р.н., дочка [PERSON], 1938 р.н., внук [PERSON], 1961 р.н., невістка [PERSON], 1970 р.н., правнука [PERSON], 1986 р.н., та правнука [PERSON], 1988 р.н. Зять позивачки [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 11, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Городенківським відділом РАЦСу [INFO] Оскільки позивачка [PERSON] на час смерті матері [PERSON] проживала разом з нею, вона вважається такою, що прийняла спадщину. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в [ADDRESS]. З технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок збудований в 1976 р., інші господарські будівлі збудовані в 1976, 1991 роках. Як вбачається із Звіту про оцінку житлового будинку (загальною площею 67,0 кв.м), складеного ФОП [PERSON] згідно договору № 00200/С від 13.11.2017 року, вартість житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] - становить 149 112 грн. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2004 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 28/02-31 від 23.01.2018 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO], на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що житловий будинок належав колгоспному двору, однак частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З повідомлення в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь № 705/0116 від 17.04.2018р. вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. не заведена. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видачі на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51606112 від 17.04.2018р., виданої у зв'язку з підготовкою до видачі свідоцтва про право на спадщину, інформація за вказаними парламентами відсутня. Копією спадкової справи № 45/2018, наданою суду приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. стверджується, що позивачка та її син, відповідач по справі, [PERSON] 27.03.2018 року подали до приватного нотаріуса заяви про видачу їм свідоцтва про право на спадщину, яке складається з сертифіката на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми селян-власників «Україна» с. Чернятин розміром 54,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51371073, виданому приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. 27.03.2018р., доводиться, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи спадкодавця [PERSON], який помер [INFO], номер у спадковому реєстрі 62196900, номер у нотаріуса 45/2018. Довідкою № 263, виданою виконкомом Чернятинської сільської ради 31.01.2018р. доводиться, що за господарством по [ADDRESS] рахується земельна ділянка (присадиба) - 0,32 га, а саме: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд - 0,25 га, для ведення ОСГ - 0, 07 га. Оскільки позивачка прийняла спадщину після смерті матері, є підстави для визнання за нею, як спадкоємцем за законом права власності на житловий будинок. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за законом, права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами судом не встановлено, відповідачі, які на час ліквідації колгоспних дворів були членами колгоспного двору, позов визнають, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328,346, 392, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved