Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення про стягнення боргу та трьох процентів річних. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 27.09.2008 по 22.03.2012 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у якому народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживає разом із позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідачу по рішенню Корсунь-Шевченківського районного суду від 06.03.2012 було присуджено до виплати аліменти на утримання сина у розмірі 400 грн. у місяць, з урахуванням індексації відповідно до закону, які підлягали стягненню на користь позивача, про що було видано виконавчий лист № 2310/713/2012 та подано на виконання до Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби. Однак відповідач належним чином свій обов`язок по сплаті аліментів не виконував, а тому у нього утворилась заборгованість, яку відповідач частково погасив, а на частково непогашену суму 02.05.2019 року дав розписку про те, що він зобов`язується повернути борг у сумі 16298 грн. протягом періоду з 01.06.2019 по 01.12.2019. Написання відповідачем вказаної розписки пояснюється тим, що він мав намір виїхати за кордон на заробітки, оскільки при наявності боргу він не зміг би поїхати за кордон, бо був у реєстрі боржників, куди був внесений на підставі постанови виконавчої служби (ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»), а тому позивач погодилася на таку розписку, згідно якої недоплачені ним аліменти він бере у борг, а до виконавчої служби позивач написала заяву, що борг відповідача по вказаних вище аліментах відсутній. Однак відповідач вказану суму боргу не повернув та уникає від будь-якого контакту із позивачем, а тому вона була змушена звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою від 30.11.2020 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження\~без виклику сторін та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву. 24.12.2020 року відповідач звернувся до суду із заявою про розгляд справи з викликом сторін, оскільки мав намір дати пояснення суду в судовому засіданні. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позов, який останній до суду не направив, в судові засідання не з`явився із невідомих для суду причин, в подальшому жодних клопотань, заяв чи скарг до суду не направ, хоча про час та місце розгляду справи, а також суть позовних вимог був повідомлений належним чином. Позивач направила до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи заочно на підставі ухвали суду від 09.08.2021 року. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Як вбачається із змісту розписки від 02.05.2019 року, [PERSON] зобов`язується віддати борг [PERSON] в сумі 16298 грн., та вказану суму коштів зобов`язується повернути з 01.06.2019 по 01.12.2019 року. У постанові від 20.03.2019 у справі № 640/219/14-ц Верховний Суд вказав, що наявність розписки у позивача підтверджує укладення між сторонами договору позики, зобов`язання за яким відповідачем належним чином перед позивачем не виконано, позику не повернуто. Також у постанові від 04.03.2020 у справі № 343/1283/15-ц, Верховний Суд вказав, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Разом із тим позивач наполягає, що відповідач взявши на себе відповідні зобов`язання про повернення грошових коштів у строки визначені домовленістю між ними, своє зобов`язання не виконав, кошти не повернув та ухиляється від їх повернення. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідач не надав, хоча мав таку можливість. Таким чином відповідач взяв на себе відповідні зобов`язання з усіма відповідними правовими наслідками в тому числі і стосовно не виконання умов договору. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином суд приходить до висновку, що в даному випадку розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видавався боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач був повідомлений про необхідність повернення коштів у повному обсязі, про що він і сам зазначав у вказаній вище розписці. Проте відповідач свої зобов`язання не виконав, вказані вимоги проігнорував та кошти в обумовлений сторонами строк позивачу не повернув. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Так позивач, на підставі норм ст. 625 ЦК України просить стягнути із відповідача також 3% річних від простроченої суми боргу. Верховний Суд України у постановах від 01.10.2014 року у справі № 6-11 Зцсі.4 та від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18 сформував правові позиції, в яких вказав на те, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні плати від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Право подати позов про стягнення 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання на час звернення позивача із позовом сплинув, позивач має право вимагати від відповідача, окрім повернення основної суми заборгованості, відшкодування матеріальних втрат у вигляді 3% річних. У частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Суд зважає, що відповідач по справі проти вказаного позивачем розрахунку суми заборгованості не заперечував та своїх доводів проти порядку його здійснення не надав. При цьому судом перевірено розрахунок позивача суми заборгованості, який у собі сумнівів не викликає. Нормами ст. 12 та 13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки, позивачем заявлена вимога розміру інфляційних втрат не уточнена в ході судового розгляду справи, тому, виходячи з принципу диспозитивності, підлягає задоволенню розмір інфляційних втрат,що становить 343.44 грн.. Таким чином, враховуючи позиції сторін по справі, суд, дослідивши розрахунок наданий позивачем погоджується, що із відповідача по справі необхідно стягнути три проценти річних від простроченої суми, який нарахований за період з 02.12.2019 року по 14.08.2020 року. Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 16641.44 грн., яка складається із 16298 грн. сума боргу за борговою розпискою та 343.44 грн. 3% річних від простроченої суми за період з 02.12.2019 року по 14.08.2020 року. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати\~ у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються відповідною квитанцією №50932762 від 14.08.2020 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі зазначеного та

Outcome: approved