Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування та внесення змін до договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей. В позовній заяві вказує, що 26.10.2012 року вона з відповідачем уклали Договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до п. 7 вищевказаного Договору за необхідністю стаціонарного лікування або обстеження дітей платник виплачує одержувачу грошові кошти для здійснення цього лікування або обстеження у державному або недержавному лікувальному закладі. Вказані кошти виплачуються платником аліментів в розмірі 50% від коштів, вказаних в документах про сплату цього лікування або обстеження, виданих організацією, яка буде проводити це лікування або обстеження, протягом 10 днів з моменту представлення йому одержувачем документів. 03.04.2015 р. позивачка звернулась до відповідача з проханням сплатити 50% від коштів, вказаних в документах про сплату лікування їх сина [PERSON], [INFO] в сумі 1235 грн. 26 коп. відповідно до п. 7 Договору. Крім того вона надала копії документів про лікування сина та понесених витрат, а саме: копію виписного епікризу, копію квитанції від 04.02.2014 р. та копію Акту № ПУ-0000335. Однак до теперішнього часу відповідач вищезазначені умови Договору не виконав, додаткові витрати на лікування їй не сплатив, тому вона змушена заявити позовні вимоги в судовому порядку. Відповідач вже тривалий час не виконує належним чином укладений між ними договір. Зазначеним договором не передбачено наслідки неналежного виконання умов договору з боку платника у вигляді неустойки за прострочення сплати аліментів, хоча це передбачено діючим законодавством. 28.05.2015 р. позивачка звернулась до відповідача з пропозицією про зміну умов договору. Таку пропозицію відповідач отримав 02.06.2015 р., однак відповіді в обумовлений 5-денний строк не надав. На підставі вищевикладеного позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на лікування сина [PERSON] в сумі 1235,26 грн. та внести зміни до вищезазначеного договору укладеного 26.10.2012 р. між ними та посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та викласти п. 8 в Договорі наступним чином: «Платник зобовязується сплачувати одержувачу аліменти та додаткові витрати на дітей своєчасно в строки, передбачені пунктами 4 та 7 цього договору. В разі несвоєчасної сплати аліментів та додаткових витрати на дітей платник зобовязаний сплатити одержувачу аліментів неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки (пені) може бути зменшений лише за згодою платника і одержувача.», а також стягнути понесені судові витрати з відповідача. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що згідно квитанції від 04 лютого 2014 року прийняття грошових коштів за лікування було від [PERSON], а не від позивачки. Відповідно, позивач не має права на стягнення витрат, які були сплачені іншою повнолітньою та дієздатною особою. На час лікування, [PERSON] вже виповнився 21 рік, тобто він вже не був дитиною. Додаткові витрати на лікування, які сторони обумовили в п.7 та п.8 договору від 26 жовтня 2012 року, стосуються інших дітей позивача та відповідача, тобто неповнолітніх. Сімейний кодекс не передбачає обовязку для батьків брати участь у додаткових витратах на лікування повнолітніх синів та дочок. При цьому, спірні додаткові витрати на лікування відповідач фактично вже сплатив позивачу 03 квітня 2014 року у сумі 1500,00грн., через банківську установу, помилково вважаючи, що у квитанції від 04 лютого 2014 року, яка йому була надана позивачкою, йшлося про лікування меншого сина [PERSON], у якого збігаються ініціали з старшим сином [PERSON]. Окрім цього, представник відповідача також заперечив проти внесення змін в спірний договір. Пояснив, що позивач посилається на істотне порушення договору відповідачем, у вигляді заборгованості по аліментам. Але, вказана заборгованість вже стягнута за виконавчим написом нотаріуса та відкрито виконавче провадження органами ДВС. При цьому, стягнута сума збільшена на індекс інфляції, що вбачається з розрахунку позивача та виконавчого напису нотаріуса. Відповідно, посилання позивача, що їй завдана шкода і вона значною мірою позбавляється того, на що розраховувала укладаючи договір, є безпідставними, оскільки борг вже стягнутий з врахуванням індексу інфляції і він зменшується за рахунок щомісячних платежів відповідача. Також представник відповідача посилається на неприпустимість порушення принципу свободи договору та неможливість встановлення розміру пені в судовому порядку. Вказує на те, що відповідач погодився на позасудове та договірне визначення розміру аліментів без застосування пені за прострочення сплати, але з щомісячним перерахунком відповідно до офіційного індексу інфляції, що відображено в п.4 договору. Посилається на те, що пеня в розмірі одного процента за кожен день, застосовується до заборгованості за рішенням суду, в той час як відсутній закон, який би давав право позивачу визначити такий самий розмір пені у договірних правовідносинах, де діє свобода договору. Вважає, що така зміна договору, істотно вплине на його права та обовязки настільки, що він би не погодився на укладання договору на таких умовах, у звязку з чим буде просити суд про його розірвання, з цих підстав. З таких обставин, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що витрати на додаткове лікування були сплачені не позивачкою, а їх повнолітнім сином, який до суду з позовом не звертався. Доказів сплати нею особисто витрат на лікування сина позивачка не надала, а тому суд не вбачає підстав для задоволення її вимог в цій частині. Що стосується внесення змін до умов договору, то ці вимоги також задоволенню не підлягають з наступних підстав. Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. На думку суду, немає підстав за рішенням суду вносити зміни до укладеного сторонами договору, в якому вони передбачили порядок сплати аліментів на утримання дітей. У разі невиконання відповідачем своїх обовязків, передбачених договором, позивачка має можливість звертатися до нотаріуса чи суду для стягнення аліментів в примусовому порядку. Внесення змін до договору за рішенням суду в даному випадку порушить вимоги закону про добровільність та вільність в укладені договору. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed