Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини . Свої вимоги мотивувала тим, що 18.02.2006 року у Відділі реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції, АР Крим, Україна, був зареєстрований її шлюб з відповідачем [PERSON] (актова запис № 68). Під час подружнього життя народилась дитина: донька [PERSON], [INFO]. Останнім часом вони з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини. Причиною розпаду сім.ї стали сварки та конфлікти, втрачено почуття любові , поваги . Проживають окремо , спільного господарства не ведуть . Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1500 грн. та розірвати шлюб , укладений з ним. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви . Просила задовольнити позовні вимоги , але не заперечувала стягнути аліменти у меншому розмірі, ніж зазначено у позові , а саме у розмірі 500 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково . Не заперечував проти розірвання шлюбу . Пояснив, що в нього є ще одна дитина та він сплачує на неї аліменти у розмірі 580 грн., тому просив стягнути з нього аліменти у розмірі 500 гр . Суд, вислухавши сторін , дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд прийшов до наступного . Судом встановлені слідуючи обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 18.02.2006 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] був зареєстрований шлюб, у відділі реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції АР Крим (актова запис 68). Від подружнього життя сторони по справі мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.4). У вказаному свідоцтві про народження у графі «батьки» вказані: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно із положенням ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст. 110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Скориставшись наданим правом позивач звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу Судом встановлено, що подружні стосунки між сторонами по справі припинені, вони фактично не ведуть спільного господарства, мешкають окремо з квітня 2013 р. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, але позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Тому з врахуванням норм ст.. 111 СК України, суд прийшов до висновку, що примирення між сторонами по справі не можливо , оскільки вони остаточно втратили почуття любові та поваги один до одного, сім'я носить формальний характер. Обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, судом не встановлено. Позивачка під час реєстрації шлюбу змінила своє прізвище «[PERSON]», на «[PERSON]» , але просила після розірвання шлюбу залишити їй дівоче прізвище «[PERSON]». Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства . З'ясувавши фактичні взаємостосунки між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також , враховуючи ст..51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю „ сім'ї, як соціального інституту сучасного суспільства, Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції про дискримінацію жінок в частині першій підпункту «с») «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання», тобто дружина шлюбом не закріпляється за чоловіком по життєво. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. На підставі викладеного та з врахуванням норм ст. 112 СК УК України, суд пришов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам і інтересам суспільства, у зв'язку з чим, шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Що стосується вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини , то ці вимоги законні та обґрунтовані, але підлягають частковому задоволенню . На підставі статті 180 Сімейного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтями 181, 182 СК України передбачено, що у разі невиконання батьками свого обов'язку утримувати дітей аліменти присуджуються за рішенням суду в частині від доходу його матері, батька або у твердій грошовій сумі, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.. 184 СУ України , якщо платник аліментів має нерегулярний , мінливий дохід , частину доходу одержує в натурі , а також за наявності інших обставин , що мають істотне значення , суд за заявою платника та одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі . Також ч.2 ст. 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Така індексація проводиться відповідно до Закону України від 3 липня 1991 року « Про індексацію грошових доходів населення » (в редакції Закону від 6 лютого 2003 року ). Об'єктами індексації грошових доходів населення відповідно до ст.. 2 даного Закону є грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Судом встановлено , що відповідач на момент розгляду спору в суді не працює та на своєму утриманні має ще одну неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO], про що свідчить довідка відділу реєстрації актів цивільного стану Євпаторійського міського управління юстиції за № 08-02/3-47 від 13.01. 2006 р. Враховуючи принцип розумності та справедливості, обов'язок обох батьків утримувати дитину у рівній мірі, працездатний вік відповідача ,відсутність доказів перебування на його утриманні інших осіб, суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати на утримання другої дитини аліменти у розмірі 500 грн. Підлягаючі стягненню аліменти у твердій грошовій сумі повинні індексуватись відповідно до діючого законодавства України. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі.

Outcome: partial