Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачка з відповідачем перебувають у шлюбі з 19.09.2012 року. Проживати спільно однією сім'єю вони почали з березня 2010 року. Під час спільного їхнього проживання у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На сьогоднішній день позивачка з відповідачем остаточно припинили проживання однією сім'єю. Діти залишилися проживати разом з позивачкою. З того часу як вони припинили проживати разом, регулярної та достатньої допомоги на утримання дітей [PERSON] не надає, а тому вона вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача відсутня, до суду надала заяву відповідно до якої просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує. У судовому засіданні відповідач відсутній, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Надав заперечення, згідно якого просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей у розмірі ? частини від його доходу, але не більше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. При визначенні аліментів просить врахувати про наявність у відповідача непрацездатної матері, яка також потребує його допомоги. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що у сторін є спільні діти, донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.11.2011 року та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.05.2016 року. Діти проживають з матір'ю, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області № 237 від 19.10.2017 року. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За приписами ч.1,2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, (у редакції Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України, (у редакції Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] в своєму запереченні просить врахувати про наявність у відповідача непрацездатної матері, яка також потребує його допомоги. Однак суду відповідачем не надано доказів, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], а тому копія пенсійного посвідчення [PERSON] є недостатнім доказом вважати що [PERSON] є матір'ю відповідача. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає повному задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утриманні вказаних дітей аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 10 листопада 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У зв'язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved