overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду, відповідно до якого просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) до повноліття дитини, починаючи з дня подання позову, тобто з 10.07.2014р. Позовні вимоги мотивовані тим, що від шлюбу з відповідачем позивач має неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, вона працює, але її коштів не вистачає на повноцінне утримання дитини. Позивач у судове засідання не з'явилась, до початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог позивач наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, направив до суду заяву, відповідно до якої просив справу розглянути у його відсутність. Також зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України встановлює, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 тієї ж статті зазначає, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Враховуючи всі вивченні судом обставини, суд вважає, що оскільки відповідач працює, має стабільну заробітну плату, не звільнений від зобов'язання утримувати дитину, отже повинен виплачувати позивачу на сина [PERSON] [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду, відповідно до якого просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) до повноліття дитини, починаючи з дня подання позову, тобто з 25.11.2016р. Позовні вимоги мотивовані тим, що від спільного проживання з відповідачем позивач має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що вони разом не проживають, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобов'язаний це робити, як його батько. Позивач у судове засідання не з'явилась, до початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог позивач наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій зазначив, що він не відмовляється утримувати дитину, визнає позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України встановлює, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 тієї ж статті зазначає, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Враховуючи всі вивченні судом обставини, суд вважає, що оскільки відповідач працює на шахті «Степова», має стабільну заробітну плату, не ¬¬звільнений від зобов'язання утримувати дитину, отже повинен виплачувати позивачу на сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду, відповідно до якого просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) до повноліття дитини, починаючи з дня подання позову, тобто з 26.08.2014р. Позовні вимоги мотивовані тим, що від спільного проживання з відповідачем позивач має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, вона самостійно не може утримувати дитину. Позивач у судове засідання не з'явилась, до початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог позивач наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, направив до суду заяву, відповідно до якої просив справу розглянути у його відсутність. Також зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України встановлює, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 тієї ж статті зазначає, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Враховуючи всі вивченні судом обставини, суд вважає, що відповідач не звільнений від зобов'язання утримувати дитину, отже повинен виплачувати позивачу на сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду, відповідно до якого просить стягнути з [PERSON] щомісяця, на користь [PERSON], аліменти на у тримання неповнолітнього сина Микити, [INFO], у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона разом з відповідачем перебувають у шлюбі з 27 грудня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження та про що 27 грудня 1996 року зроблено актовий запис за № 51 в книзі реєстрації актів про одруження Відділу державної реєстрації актів громадського стану Петропавлівської районної державної реєстрації актів громадського стану Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. Від шлюбу мають повнолітню доньку Юлію, [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. З 2015 року вони з відповідачем разом однією родиною не проживають. Діти проживають разом з нею. Інших дітей у відповідача не має. Відповідач є працездатною особою, проблем із здоровям не має, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має. Розмір його доходів їй не відомий. Постійного місця роботи не має. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина [PERSON] не надає. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, вона змушена звернутися до суду, прохаючи задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, але не менше 50% від прожиткового мінімуму у місяць на сина [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не зявилась, просить суд про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог позивач наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань та заяв до суду від відповідача не надійшло. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду, відповідно до якого просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з моменту подачі позову до закінчення [PERSON] навчання, або досгнення ним 23-х років. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у шлюбі, який рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12.04.2019 року, було розірвано. У них з відповідачем є двоє спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07.11.2016 року відповідач сплачував аліменти у тому числі на утримання [PERSON] до досягнення ним повноліття у розмірі 25 відсотків заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [INFO] [PERSON] став повнолітнім, але з 01.09.2020 року він навчається по професії офісний службовець (бухгалтерія) за бюджетний рахунок на денній формі навчання у навчальному закладі ІІ ступеню акредетації, а сааме у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Межівське професійно-технічне училище» Строк закінчення навчання 30.06.2021 року. Вказана обставина підтверджується довідкою навчального закладу «110. Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААБ№ 615891 [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства, є непрацездатним, отримує мінімальну пенсію,мешкає разом з нею та фактично перебуває на її утриманні. ЇЇ доходів не достатньо для належного утримання та забезпечення їхнього сина. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином причини неявки суду не повідомив. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду в листопаді 2020 р., за яким просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що відповідач, хоч і зареєстрований за адресою квартири, проте з 2015 року в ній не проживає, що в свою чергу створює позивачу, як власнику квартири, чинить перешкоди у користуванні. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 04.11.2020 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від відповідача відзив до суду не надходив. Від представника третьої особи відзив до суду не надходив. За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. 11.06.2019 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . (а.с. 10) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 12) У спірній квартирі зареєстрований [PERSON] .. Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, та перешкод у розпорядженні цим майном, тощо. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тому, суд погоджується із запропонованим позивачем шляхом поновлення порушеного права і визнає відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. Питання перерозподілу судових витрат не порушувалось, що не суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду в травні 2020 р., за яким просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що відповідач, хоч і зареєстрований за адресою квартири, що в свою чергу створює позивачу, як власнику квартири, перешкоди у користуванні. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 25.05.2020 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відзив від відповідача до суду не надходив. За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. 05.03.1974 року, [PERSON] було видано ордер [NUMBER] на сім`ю з чотирьох осіб [PERSON] , дружину [PERSON] , сина [PERSON] , [PERSON] , про право заняття жилого приміщення, квартири [ADDRESS] . [PERSON] згідно відповіді від 25.05.2020р. № 1114/20.2-9 Київського міського відділу державної реєстрації смерті центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, помер [INFO] . У спірній квартирі зареєстрований син позивача [PERSON] , який з 2017 року в ній не проживає. Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, та перешкод у розпорядженні цим майном, тощо. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Тому, суд погоджується із запропонованим позивачем шляхом поновлення порушеного права і визнає відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. Питання перерозподілу судових витрат не порушувалось, що не суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду в якому просила: стягнути на її користь в солідарнму порядку з відповідачів грошові кошти в сумі 295\~000 доларів США 00 центів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 25 листопада 2012 року дала [PERSON] 250\~000 доларів США під 6% річних. В забезпечення своїх зобов»язань [PERSON] передала їй оригінали правовстановлюючих документів на свій магазин. У визначений термін відповідач борг не віддає, але так як гроші вона отримала з дозволу свого чоловіка [PERSON] то відповідно до ст. ст. 61, 65 Сімейного кодексу України, отримані в борг кошти є об»єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах. В судовому засіданні представник позивача не з»явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, справу розглядати без його участі; не заперечував щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не з»явилися. У відповідності до ст. 74 ЦПК України у разі відсутності особи (за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку), яка бере участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно письмової розписки від 25.11.2012 року, відповідач [PERSON] взяла у борг у позивача [PERSON] 250 000 доларів США, зобов»язавшись повернути їх частинами частинами, з кінцевим терміном повернення до 01.02.2013 року. Розписка підписана особисто [PERSON] і засвідчена підписами двох свідків. Оцінив та дослідив зібрані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відповідно до ст. ст. 1046,1047 укладено договір позики грошових коштів в сумі 250\~000 доларів США, і відповідач зобов»язана повернути позику відповідно до ст. 1049 ЦК України, в сумі 7\~316\~000 грн визначеній у гривні, що дорівнює 295\~000 доларів США відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України разом з урахованими відсотками. Суд відкидає пояснення позивача та його представника, що отримані [PERSON] в борг кошти є спільною сумісною власністю подружжя, відповідачів по справі, так як в суді не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі та [PERSON] брала гроші в борг і [PERSON] давав письмову згоду на укладання його дружиною договору позики відповідно до вимог ч. 3 ст. 65 СК України. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а тому стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають 295\~000 доларів США, що дорівнює 7\~316 000грн. Судові витрати по справі суд розподіляє відповідно до ст. ст. 87, 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду до [PERSON] В, стверджуючи, що вона з поважних причин пропустила строк прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька [PERSON], який помер 22 жовтня 2015 року. Позивачка просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 жовтня 2015 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді автомобіля марки ВАЗ модель 21124, 2005 року випуску, держаний номер [NUMBER], кузов ХТА21124050284895, що належав померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії КХС №613534, виданого Котовським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в Одеській області 03 листопада 2005 року. [PERSON] заповіт не складав, тому успадкування спадщини, яка відкрилась після його смерті, має здійснюватись за законом. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцями на спадкове майно [PERSON]. є його діти донька позивачка, та син відповідач. [PERSON] у встановлений законом строк не звернулась до нотаріальної контори із завою про прийнятті спадщини. Суд вважає, що позивачка пропустила строк прийняття спадщини з поважних причин у звязку з юридичною необізнаністю та тяжким матеріальним становищем. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON], який помер - [INFO]року. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, однак від представника позивачки на адресу суду надійшла заява в якій він просив розглядати справу у його відсутність та відсутність позивачки, позовні имоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання також не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, однак на адресу суду направила заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши заяви сторін, матеріали справи і роз'яснивши наслідки визнання позову, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню, оскільки відповідачка визнала позов позивачки і визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і, відповідно до ст. ст. 328,331, 1216, 1217,1261 ЦК України, є підстави для визнання права власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер - [INFO]року, за позивачкою.

Outcome: approved