Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів, неодноразово змінювала предмет позову, і, з урахуванням останньої редакції позову, просила суд: зобов'язати філію «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» укласти з [PERSON] договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення в редакції, зазначеної в правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630; зобов'язати ВАТ ЕК «Одесаобленерго» укласти з [PERSON] договір про користування електричною енергією в редакції, зазначеної в правилах користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357; зобов'язати філію «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», Обслуговуючий кооператив «Чорноморська Рив'єра», та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська Рив'єра», укласти сервітут на використання філією «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» мереж водогону для надання [PERSON] послуг з постачання холодної води і водовідведення відповідно до правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року; зобов'язати ВАТ ЕК «Одесаобленерго», Обслуговуючий кооператив «Чорноморська Рив'єра», та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська Рив'єра», укласти сервітут на використання ВАТ ЕК «Одесаобленерго» електромереж для надання [PERSON] послуг з використання електричної енергії, відповідно до правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник ПАТ ЕК «Одесаобленерго» подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення позову заперечував, подав суду вичерпні письмові пояснення. Представник філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення позову заперечував, подав суду вичерпні письмові пояснення. Представники Обслуговуючого кооперативу «Чорноморська Рив'єра», та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська Рив'єра» в судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення позову. Голова правління Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська Рив'єра» подав зустрічний позов до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги, і з урахуванням останньої редакції, просив стягнути з відповідачів 17 279,30 грн., та судові витрати. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 червня 2013 року зустрічний позов об'єднаний в одне провадження з первісним позовом. В судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом повністю підтримані представником Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська Рив'єра». Представник [PERSON], та [PERSON] вимоги за зустрічним позовом не визнали, просили у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини: [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 75). Сторонами не заперечувався факт того, що [PERSON] є чоловіком [PERSON], подружжя проживає разом, тобто [PERSON] нарівні з власником квартири[ADDRESS] користується усіма правами і несе усі обов'язки власника. Утримання багатоквартирного будинку [ADDRESS] області здійснюється Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська Рив'єра». В судовому засіданні [PERSON] та представник [PERSON] не заперечували того факту, що фактично сплачують поточні платежі за водокористування і водовідведення, користування електричною енергією, крім того, до матеріалів справи приєднані відповідні квитанції, що підтверджують даний факт. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] та представник [PERSON] не заперечували того факту, що фактично сплачують послуги з охорони об'єкту, інші послуги, що пов'язані з утриманням будинку і прибудинкової території. Разом із тим, [PERSON] не погоджуючись з тарифами, що існують в Об'єднанні співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська Рив'єра», вважає необхідним зобов'язати відповідачів укласти з нею прямі договори надання відповідних послуг. Крім того, не заперечуючи факту періодичної оплати за послуги з охорони об'єкту, інших послуг, що пов'язані з утриманням будинку і прибудинкової території, представник [PERSON] пояснив суду, що жодних підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом не має, оскільки відсутні належні та допустимі докази наявності договірних відносин між сторонами. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі -Закону) визначені основні засади організаціних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово- комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Положенням ч.1 ст.4 Закону передбачено, що законодавство України у сфері житлово- комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно- правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно- правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово- комунальних послуг. Згідно із положенням п.1 ч.1 ст.13 Закону залежно від функціонального призначення житлово- комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ч.1 ст.19, п.1 ч.3 ст.20, п.3 ч.2 ст.21, пп. 4, 13 ч.1 ст.26 Закону відносини між учасниками сфери житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги та відповідальність сторін і штрафні санкції за невиконання умов договору. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, лише в разі його підготовки виконавцем на основі типового договору. Тобто законом визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Положеннями ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного Кодексу України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформульовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 Цивільного Кодексу України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу. Положенням ч.1 ст.638 Цивільного Кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642, 643 Цивільного Кодексу України. Положенням ч.1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627 Цивільного Кодексу України законодавець визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний Кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч.3 ст.6 та ст.627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Разом із тим, обраний позивачем спосіб захисту має відповідати вимогам закону. Положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.16 Цивільного Кодексу України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 Цивільного Кодексу України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст.ст. 3, 6, 12 - 15, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3-5 ЦПК України), суд дійшов до висновку про те, що в разі невизнання виробником/виконавцем права споживача послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.16 Цивільного Кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Оскільки позивачем обраний спосіб захисту, не передбачений законом, позовні вимоги не уточнювались та не змінювались, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом щодо зобов'язання укладення договорів задоволенню не підлягають. З тих же підстав не можуть бути задоволенні вимоги щодо зобов'язання відповідачів укласти між собою сервітут на використання водогіну та електромереж для надання послуг [PERSON] Крім того, в силу ст. 401 ЦК України право користування чужи майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Вирішуючи питання зустрічного позову суд виходить з наступного: Згідно з нормами статті 68 ЖК України, статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Враховуючи, що відповідачі в судовому засіданні не заперечували факту того, що з 2009 року сплачують комунальні послуги за утримання вищезгаданого будинку за встановленими тарифами, розмір тарифів не є предметом спору, розмір заборгованості відповідачами не оспорювався, суд дійшов до висновку про можливість задоволення зустрічного позову. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача за зустрічним позовом слід стягнути судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, оскільки ці витрати документально підтверджені. На підставі наведеного,

Outcome: approved