Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], де третя особа без заявлення самостійних вимог Тячівський районний відділу ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання батьківства і стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим , що вона на протязі року підтримувала близькі стосунки без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] і у них народився син [PERSON], [INFO]. Однак після народження сина відповідач відмовився спільно з нею подавати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, тому запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень проведено за правилами ст..135 СК України. На даний час вона ніде не працює так як перебуває в декретній відпустці по догляду за малолітнім сином. Отримувана нею державна допомога для догляду за дитиною не дає можливості в повній мірі забезпечити сина всім необхідним, а інших доходів вона не має. Відповідач добровільно не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, хоч зобовязаний це робити, постійного місця праці не має, однак їздить на заробітки, де непогано заробляє, крім того молодий за віком, тому вважає що спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеній нею сумі. З врахуванням уточнених позовних вимог просить визнати відповідача [PERSON] батьком [PERSON], [INFO] , стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000\~ гривень щомісячно на утримання дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та просить зобовязати відділ ДРАЦСУ Тячівського РУЮ внести зміни до актового запису №24 від 05.08.2015 року в свідоцтві про народження дитини [PERSON] щодо батьківства відповідача. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала повністю посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та наполягає , що відповідач є біологічним батьком її дитини. Просить позов задоволити повністю. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та додатково пояснив, що на момент коли позивачка завагітніла він був за кордоном. Вони зустрічались декілька разів і статевих стосунків у зазначений позивачкою період не мали. В подальшому позивачка йому повідомила , що вагітна, але він одразу не визнав батьківство, так як йому було відомо, що позивачка також зустрічалась з іншими хлопцями. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. На продовження розгляду справи відповідач не зявився , хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, однак при вирішенні питання про стягнення аліментів просив врахувати , що відповідач проживає в шлюбі з іншою жінкою та має на утриманні неповнолітню дитину. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Представник Тячівського районного відділу ДРАЦСу в судове засідання не зявився, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено , що згідно до даних свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], матірю значиться позивачка [PERSON]. Відомості про батька записано відповідно до ч.1\~ст.135 СК України\~як [PERSON] (а.с.4). \~ \~ \~ \~ Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з позивачкою [PERSON],\~ що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов та довідками виконкому Кривської сільської ради від 09.11.2016року за №1312 та за № 1313 від 09.11.2016 року ( а.с.5,6). Згідно висновку судово-генетичної експертизи за №2 від 28.12.2016 року за молекулярно-генетичним дослідженням встановлено вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99.99 % і таким чином біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що про стосунки між позивачкою та відповідачем нічого не знає. Як йому відомо, хоч точну дату і не памятає, восени 2014 року відповідач поїхав Росію і повернувся тільки пізньою осінню, а син у позивачки вже був. Свідок [PERSON], яка являється тіткою відповідача, в судовому засіданні пояснила, що про стосунки між ними їй також не відомо. Однак знає, що мати позивачки приходила до них і просила , щоб відповідач визнав дитину поки ще не народилась, щоб не було їм ганьби. Позивачка в селі характеризується негативно. Свідок [PERSON], яка являється дружиною відповідача, в судовому засіданні пояснила, що підтримує стосунки з відповідачем з серпня 2013 року, а на даний час вони одружені. Відповідно до ч.1\~ст. 135 СК України\~при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. А згідно до ст.128 СК України\~за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. За змістом\~ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до ч. 1\~ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження (п. 2.13. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5). Як вбачається з п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~(далі\~Постанова) справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у частині третій\~статті 128 СК, приймаються до судового розгляду, в тому числі у разі, якщо дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1\~ст. 135 СК України). У пункті 5 Постанови розяснено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Враховуючи наведене , а також висновок судово генетичної експертизи , згідно якого відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] ,суд вважає, що позов у частині щодо визнання батьківства на підставі\~ст. 128 СК України\~та внесення відповідних відомостей до актових записів про народження дитини є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Згідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. \~ \~ \~ \~Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає , що стверджується письмовою заявою позивачки. \~ \~ \~ \~ Враховуючи наведене , суд вважає , що є підстави для застосування до відповідача примусового порядку стягнення аліментів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може проводитися судом за наявності заяви платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). В інших випадках аліменти визначаються у частці від заробітку платника (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки доходи відповідача не є регулярними, носять мінливий характер, то\~ стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання діитини повинно проводитися у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, де позивачка здійснює догляд за малолітньою дитиною і не має інших джерел доходу, а відповідач має працездатний вік і немає постійного місця праці. Разом з тим відповідач також має на утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу. А тому , із урахуванням\~ середньомісячної заробітної плати по району та розміру прожиткового мінімуму на дитину, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити частково\~ і стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 1000 гривень щомісячно на утримання\~ дитини, так як виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, постійного зростання цін на споживчі товари і послуги, така сума є найбільш наближено достатньою для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, оскільки позивачка предявила позов 09.11.2016 року, то в силу ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі ст.. 367 ч.1 п.1 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: partial