Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до відповідача про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для неповнолітніх [PERSON] 2011 р.н. та [PERSON] - 2012 р.н., без згоди батька [PERSON] та дозволити неповнолітнім дітям виїжджати з України без згоди їх батька. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вони з відповідачем проживають в шлюбі з 15.07.2008 року. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] На даний час вони з відповідачем проживають окремо і діти знаходяться на її повному утриманні та вихованні. Позивачка має бажання оздоровити дітей за кордоном, однак не має такої можливості, так як відповідно до норм чинного законодавства на виготовлення дитячого закордонного паспорта необхідна згода батька. Отримати згоду батька, вона не може, оскільки [PERSON] постійно знаходиться на заробітках за кордоном. В ході розгляду справи представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх дітей без згоди та супроводу батька з 2015 по 2025 рік, а також надати дозвіл [PERSON] в подальшому оформляти документи для тимчасового виїзду неповнолітніх дітей за межі України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги [PERSON] підтримав з наведених в заяві підстав та просив суд надати дозвіл позивачці на виготовлення дитячих закордонних паспортів та виїзду неповнолітніх дітей сторін в країни Шенгенської зони у період до 2025 року. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились. [PERSON] подав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутності. Просив також відмовити у задоволенні заяви щодо надання дозволу на виїзд дітей за кордон, оскільки на його думку позивачкою не зазначено мету поїздок, безпідставно визначено строк виїзду до 2025 року та не вказано країни спрямування. Відповідно до вимог ч.2 ст.169 ЦПК України, неявка в судове засідання представника без поважних причин, у якого закінчилися повноваження через закінчення терміну дії довіреності, неповідомлення ним про причини неявки, не є перешкодою для розгляду справи. Представник третьої особи - Хустського районного відділу головного управління ДМС України в Закарпатській області в судове засідання на визначений термін не з'явився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник органу опіки та піклування Хустської райдержадміністрації Дуда Т.М. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Хустської РДА від 15.07.2016 року за №01-9/1626, та не заперечила щодо надання дозволу [PERSON] на тимчасовий виїзд малолітніх дітей за кордон в порядку та на підставах зазначених у вказаному висновку . Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд ухвалив, слухати справу у відсутності осіб, що не з'явились в судове засідання. З'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні в провадженні письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали в шлюбі, який зареєстрований за актовим записом №24 від 15 липня 2008 року у виконкомі Драгівської сільської ради, Хустського району Закарпатської області. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей донька [PERSON] -[INFO] та син [PERSON] - [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження дітей а/з № 23 від 28.03.2011 року та 42 від 26.09.2012 року (а.с.9-11). Неповнолітні діти сторін проживають разом з матір'ю, що стверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Драгівської сільської ради № 1/19 від 19.06.2015 року, актом обстеження матеріально-побутових умов від 30.04.2015 року, складеного депутатом Драгівської сільської ради [PERSON] і дану обставину не заперечив у поданій до суду заяві, сам відповідач. (а.с.6,7,8). До матеріалів справи позивачкою надано листи запрошення на відпочинок до Іспанії від імені [PERSON], однак суд не може взяти їх до уваги, оскільки тривалість запрошення закінчилась 13.01.2016 року. Натомість в матеріалах справи наявна копія нотаріально завіреної заяви [PERSON] в якій він не заперечував щодо тимчасової поїздки за кордон з позивачкою їхніх малолітніх дітей до Іспанії, Румунії, Угорської, Чеської, Польської та Словацької республік з метою туристичного відвідування та відпочинку у період з 01.06.2016 року по 01.09.2017 року (а.с.61). В поданій до суду заяві [PERSON] підтвердив, що надавав згоду позивачці на виїзд малолітніх дітей у низку країн Європи терміном на один рік, однак не зміг підписати документи на виготовлення проїзних документів, з незалежних від нього причин. З висновку органу опіки та піклування Хустської райдержадміністрації № 01-9/1626 від 15.07.2016 року, вбачається, що в інтересах дітей доцільно надати дозвіл позивачці на оформлення документів для тимчасового виїзду малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за межі України, без згоди батька (а.с.74-75). Як встановлено з матеріалів справи, позивачка має намір на поїздку разом з дітьми до країн Шенгенської зони для проведення їх загального оздоровлення, відпочинку, однак для цього позивачці необхідно виготовити документи для виїзду дитини за кордон. Порядок проведення такого виготовлення документів та виїзду можливий при наявності письмової згоди батька дитини. Отримати таку згоду позивачка не має можливості через відсутність відповідача. За змістом положень ст.ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, зобов'язані забезпечити її належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення, за загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх фізичних осіб, які за віком не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють, зокрема, батьки (ст.272 ч.1 ЦК України). Із указаними нормами кореспондуються положення ст.313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч.1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч.3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч.4); аналогічні положення ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Конкретний порядок оформлення документів для виїзду дитини за кордон, перетинання дитиною державного кордону України врегульований Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМ України від 27.01.1995 №57 (Правила). Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою КМ України від 07.05.2014 №152 (Порядок). Ці нормативні акти в сукупності та з урахуванням запровадження з 01.01.2015 видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон також особам, які не досягли 16-річного віку (п. 3 Постанови КМ України від 07.05.2014 №152, п.п. 1 3 Порядку), передбачають, що: кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон, такий паспорт оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа) (п.п.2, 3, 20 пп.2 Порядку); виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду чи його нотаріально засвідченої копії про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п.4 пп. 1, пп.2 абз.9 Правил). Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Законодавчих підстав для обмеження права дитини та матері, яка діє в інтересах дитини, на оформлення відповідних документів немає, таке право підлягає захисту судом, зокрема, і від безпідставних та необґрунтованих заборон щодо цього одним з батьків дитини (ст.ст.274,275 ЦК України). Реалізація дитиною права на отримання вищевказаного паспорта сама по собі не може розглядатися як порушення прав відповідного з батьків, оскільки щодо перетинання дитиною державного кордону України встановлена інша процедура, яка передбачає дотримання сімейних прав того з батьків, хто проживає окремо від дитини, а за наявності відповідних підстав вирішення спору судом. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (чинна для України з 27.09.91р.) передбачено в пункті 1 статті 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З врахуванням обставин справи та встановлених доказів, а також враховуючи інтереси неповнолітніх дітей сторін, забезпечення умов їх духовного розвитку та відпочинку, суд вважає за можливе задовольнити частково вимогу, щодо надання дозволу на виготовлення проїзного документу, надати такий дозвіл одноразово. В задоволені вимоги щодо надання позивачці права оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітніх дітей, доньки [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] - [INFO], в майбутньому - відмовити. Позовні вимоги в частині надання дозволу на виїзд малолітніх дітей сторін без згоди батька в країни Шенгенської зони в період до 2025 року також на думку суду підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Позивачем не конкретизовано позовні вимоги в які саме країни Шенгенської зони вона бажає виїжджати з дітьми, а тому суд вважає за можливе надати дозвіл на виїзд позивача з дітьми в країни, які раніше були узгоджені ними з відповідачем, про що свідчить його нотаріальна заява. Щодо терміну для виїзду за кордон встановленого позивачкою - до 2025 року, ця вимога на думку суду не має належного обґрунтування і означає фактичне вирішення спірних питань на майбутнє, щодо яких невідомо, настануть відповідні обставини, чи ні, якщо так, якими будуть правові підстави для відповідних фактів, дій, документів, якою буде їх правова природа, регулювання, надання таких дозволів не враховує положень чинного законодавства щодо реалізації відповідних прав особою залежно від досягнення певного віку тощо, а тому ця вимога підлягає частковому задоволенню на період з моменту ухвалення судового рішення до 01.09.2017 року.

Outcome: partial