Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що їй з відповідачем належить по Ѕ частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] набули в порядку спадкування після смерті батьків. Загальна площа житлового будинку 41,9 кв.м., житлова 19 кв.м. Протягом часу спільного користування будинком між ними постійно виникають непорозуміння, що призводить до скандалів та фізичного з`ясування відносин, що робить неможливим спільне використання. В 2018 році зверталась з позовом про поділ майна, проте рішенням в його задоволенні відмовлено, оскільки згідно висновку експерти розподіл житлового будинку в частках по Ѕ не можливий. Згідно того ж висновку вартість майна становить 72650 грн., відповідно Ѕ частина становить 32325 грн. Враховуючи, що відповідач постійно проживає у м.Львів, забезпечений житлом, спірний житловий будинок відвідує періодично, просить припинити його частку в даному майні з компенсацією з її сторони в сумі 32325 грн. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та зіслалися на обставини викладені в позові. Відповідач, представник відповідача позову не визнали та пояснили, що між співвласниками склався порядок користування житловим будинком та господарськими приміщеннями і він категорично заперечує проти позбавлення його частки в спільному майні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позові вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Статтею 41\~Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 321\~ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Разом із тим, відповідно до статті 365\~ЦК України право особи на частку в спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім`ї. Аналіз положень статті 365\~ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласників на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умовами, що припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17 зроблено висновок, що ст.\~365\~ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3). Закріплена п. 4 ч. 1 ст.\~365\~ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст.\~365\~ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить по Ѕ частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] набули в порядку спадкування після смерті батьків. Загальна площа житлового будинку 41,9 кв.м., житлова 19 кв.м. В 2018 році [PERSON] зверталась з позовом про поділ майна, проте рішенням в його задоволенні відмовлено, оскільки, згідно висновку експерти, розподіл житлового будинку в частках по Ѕ неможливий. Суд приймає до уваги пояснення відповідача про те, що дане майно ним успадковано після смерті батьків, він використовує його за призначенням, зокрема проживає в ньому, зберігає інвентар для сільськогосподарських робіт, а також продукцію вирощену на присадибній земельній ділянці, в зв`язку з чим суд вважає, що припинення права власності завдасть відповідачу істотної шкоди, у зв`язку з чим така вимога задоволенню не підлягає. Сама по собі відсутність технічної можливості реального поділу будинку та виділу відповідачу належної йому 1/2 частки будинку, не є підставою для визнання цієї частки незначною і правовою підставою для припинення права власності на неї.

Outcome: dismissed