Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про знесення самочинно збудованого балкону. Згодом, змінивши предмет позову, [PERSON] пред'явила позов до [PERSON], залучивши в якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON], в якому просила визнати реконструкцію квартири № 6 по вул. Фонтанська дорога, буд. 8, корпус 1 в м. Одесі, яка полягала в прибудові співвласниками [PERSON] та [PERSON] балкону площею 2.1 кв. м. до кімнати площею 23.5 кв. м. незаконною та самочинним будівництвом. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач є власником 266/1000 частки квартири спільного заселення № 6 в будинку № 8, корпус 1 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі з 2001 року. 156/1000 частки вказаної квартири належало на праві власності [PERSON] та [PERSON], які самочинно, без будь-яких дозвільних документів провели реконструкцію в кімнаті, в якій вони проживали, шляхом облаштування виходу із своєї кімнати на балкон, та прибудови самого балкону. В 2015 році [PERSON] та [PERSON] подарували належну їм на праві власності 156/1000 частку квартири спільного заселення [PERSON] Обґрунтовуючи порушення своїх прав, позивач посилається на те, що внаслідок проведеної незаконної реконструкції змінилась загальна площа квартири з 210,9 кв. м. на 213 кв. м., що визначено в технічному паспорті, виготовленому ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації» станом на 22.01.2015 року, що в майбутньому призведе до порушення права власності позивача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, застосувати строк позовної давності. Крім того, подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачем не викладено обставин в обґрунтування позовних вимог, не зазначено, які права, свободи чи інтереси були порушені та ким, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той спосіб захисту права, який позивач просить застосувати. Також в запереченнях містяться посилання на те, що інші співвласники квартири спільного заселення не заперечують проти розміщення балкону, побудованого [PERSON] та [PERSON] В 1990 році співвласники квартири [PERSON] та [PERSON] надавали [PERSON] (після одруження [PERSON]) письмову згоду на прибудову балкону до приміщення квартири спільного заселення, який був прибудований того ж року. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність до суду не подали. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог, зважаючи на такі обставини. [PERSON] є власником 266/1000 частки квартири спільного заселення № 6 в будинку № 8, корпус 1 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, яка в цілому складається з сьоми житлових кімнат загальною житловою площею 146,2 кв. м. та підсобних приміщень на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 31.10.2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за №10606. Як вбачається із матеріалів справи, 266/1000 частки квартири складає 56,1 кв. м. Вказана квартира знаходиться на третьому поверсі трьохповерхового будинку та має загальну площу 210,9 кв. м. Іншими співвласниками квартири спільного заселення на момент набуття позивачем права власності на квартиру були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з часткою 277/1000, яка складає 58,5 кв. м.; [PERSON], [PERSON] з часткою 156/1000, яка складає 32,9 кв. м.; [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з часткою 301/1000, яка складає 63,4 кв. м. Судом встановлено, та визнано представниками сторін, що третіми особами [PERSON] та [PERSON], у користуванні яких перебувала житлова кімната площею 23.5 кв. м., було проведено реконструкцію, яка полягала в прибудові балкону площею 2.1 кв. м. до вказаної кімнати. Із матеріалів справи вбачається, що вказана реконструкція проведена [PERSON] в 1990 році, на підтвердження чого представником відповідача надано копію акта від 23 травня 2016 р., із якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] у 1990 році надавали [PERSON] письмову згоду на прибудову балкону до приміщення квартири спільного заселення № 6 в будинку № 8/1 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, який був прибудований того ж року. 02 листопада 2015 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] прийняла в дар 156/1000 часток у праві приватної спільної часткової власності на приміщення квартири спільного заселення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відмовляючи в позові про визнання реконструкції квартири № 6 по вул. Фонтанська дорога, буд. 8, корпус 1 в м. Одесі, яка полягала в прибудові співвласниками [PERSON] та [PERSON] балкону площею 2.1 кв. м. до кімнати площею 23.5 кв. м. незаконною та самочинним будівництвом, суд керується наступним. Право власності на 156/1000 часток квартири спільного заселення № 6 в будинку № 8 корпус 1 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі було набуто [PERSON] та [PERSON] 5 січня 1998 року в порядку приватизації. Спірний балкон було прибудовано [PERSON] в 1990 році. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЖК УРСР в редакції, яка діяла на час проведення реконструкції, переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Таким чином, при проведенні реконструкції або переобладнання жилого приміщення, яке не знаходилось у приватній власності, законодавцем було передбачено необхідність отримання дозволу виконкому міської Ради народних депутатів. Вказаний дозвіл видавався у формі рішення виконкому, яке приймалося на підставі висновку міжвідомчої комісії. В матеріалах справи відсутні відомості про те, чи приймалось рішення щодо надання дозволу на реконструкцію [PERSON] жилого приміщення, в зв'язку із чим суд доходить висновку про те, що реконструкція у вигляді прибудови балкону була проведена [PERSON] без відповідного дозволу. Спори щодо самочинного будівництва розглядаються в порядку ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 376 житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Суд наголошує на тому, що положення статті 376 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не застосовується до відносин, які виникають із приводу знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоквартирних будинках, про що зазначено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Суд повинен вирішувати спір щодо балкону в порядку ст. 376 ЦК України лише у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки. При таких обставинах, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов висновку, що спірний балкон, прибудований [PERSON], не є об'єктом самочинного будівництва в розумінні ст. 376 ЦК України. Судом не встановлено, що прибудований балкон погіршує технічний стан жилого будинку в цілому або порушує права інших мешканців будинку, зокрема [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тобто, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що характер незаконної реконструкції (прибудова балкону, руйнування фасаду будівлі) полягає в тому, що внаслідок цих дій змінилась загальна площа квартири, зі всіма наслідками для квартири спільного заселення. При цьому, позивачем не надано жодного належного доказу руйнування фасаду будівлі, а доводи щодо зміни загальної площі квартири не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства щодо самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна, так як питання щодо поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зважаючи на викладені обставини та положення чинного законодавства України, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними, необґрунтованими та не можуть бути задоволені. Суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника [PERSON] про застосування строку позовної давності, з огляду на наступне. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Із матеріалів справи вбачається, що позивач дізналася про порушення свого права в 2014 році під час розгляду Малиновським районним судом м. Одеси цивільної справи за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про знесення самочинно збудованої перегородки та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про надання у володіння та користування частини спільного майна. Таким чином, [PERSON] звернулася до суду з позовом у межах строку позовної давності, тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника [PERSON] про застосування строку позовної давності.

Outcome: dismissed