Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що у шлюбі з відповідачем, [INFO], в них народився син [PERSON]. Рішенням Тячівського районного суду від 12.09.2016 р. шлюб розірвано. Їхній син проживає разом з нею і знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Участь відповідача у матеріальному забезпеченні сина обмежуються визначеним розміром аліментів, яких не вистачає на одяг для дитини, харчування та ліки на випадок простуди, тому щоб матеріально забезпечити сина вона змушена виїжджати на заробітки у Чеську Республіку. Вона має намір поїхати з сином у Чеську Республіку для відпочинку та оздоровлення, але відповідач відмовився надати згоду на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон та тимчасового виїзду дитини за кордон у її супроводі. Єдиною причиною відмови відповідача є їхні неприязні відносини. У відділі ДМС їй було відмовлено у виготовленні проїзних документів дитини, у зв'язку з відсутністю згоди батька. Висновком органу опіки та піклування в особі Тячівської РДА вирішено надати дозвіл на виготовлення дитячого проїзного паспорту для малолітнього сина та його виїзд за кордон на відпочинок та оздоровлення без згоди батька [PERSON] Представник позивачки просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник органу опіки та піклування в особі Тячівської РДА позовні вимоги визнала. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначено, що, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають сина [PERSON] [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. Це стверджується свідоцтвом про народження дитини та довідками Колодненської сільської ради. З акту обстеження матеріально-побутових умов та характеристики на [PERSON], виданої директором Колодненської ЗОШ І-ІІІ ступенів убачається, що позивачка разом з сином проживає у будинку своїх батьків. Дитина знаходиться на її утриманні. [PERSON] під час навчання зарекомендував себе як старанний учень. [PERSON] турбуючись про виховання та утримання сина має бажання та можливість виїхати з ним за кордон, де зможе забезпечити йому відпочинок та оздоровлення. Однак отримати згоду на виготовлення сину дитячого проїзного документу для виїзду за кордон від його батька не може, оскільки той безпричинно відмовляється. Орган опіки та піклування, в особі Тячівської РДА, вирішив надати дозвіл [PERSON] на виготовлення дитячого закордонного паспорту для малолітнього [PERSON] [INFO], і на тимчасові виїзди сина за кордон на відпочинок та оздоровлення без згоди батька [PERSON]. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року № 380) оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Тому суд вважає за доцільне надати позивачці дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон та виїзд малолітнього [PERSON] до Чеської Республіки без згоди батька, на період шкільних канікул. Жодних доказів того, що надання дозволу на виготовлення дитячого закордонного паспорту та виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити його інтересам, чи буде порушувати його права відповідач суду не надав. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір у сумі 640 грв. Тому,

Outcome: approved