Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявленого позову посилалась на те, що 18 серпня 2005 року відповідачка у неї узяла в позику 7000 доларів США, які зобовязалась повернути за першою вимогою зі сплатою 10% річних. 24 липня 2018 року вона надіслала відповідачці вимогу про повернення позики. Натомість, отримавши таку вимогу 28 липня 2018 року, грошові кошти [PERSON] їй не повернула. Зважаючи на те, що [PERSON] не повернула не тільки суму позики в розмірі 7000 доларів США, вона також не сплатила в повному обсязі відсотки за користування такою позикою. На підставі викладеного просила стягнути з [PERSON] на свою користь несплачені відсотки за період з вересня 2006 року по серпень 2018 року в сумі 23454,58 гривень, а також суму позики в еквіваленті до національної валюти, що загалом складає 216654,58 гривень. [PERSON] та її представник, який діє на підставі договору, [PERSON], на задоволенні позовних вимог у судовому засіданні наполягали. Відповідачка, [PERSON], у судовому засіданні, не визнаючи заявлені вимоги, вказувала, що вона отримала свого часу від [PERSON] лише 5000 доларів США, які повністю повернула в гривневому еквіваленті по курсу 5 гривень за 1 долар, проводячи платежі поштою на адресу позивачки та передаючи частину грошей останній через інших осіб з рук в руки. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що відповідно до розписки [PERSON] отримала від [PERSON], згідно досягнутих домовленостей, грошові кошти в сумі 7000 доларів у борг, які зобовязалась повернути на першу вимогу. При цьому у розписці конкретизовано, що грошові кошти відповідачкою в сумі 5000 доларів було отримано 18 серпня 2006 року, а в сумі 2000 доларів 20 серпня 2006 року. Також сторони узгодили сплату відсотків за користування отриманими [PERSON] грошима в розмірі 10%. Вказане підтверджується оригіналом такої розписки (а. с. 8, 34). Також матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] 24 липня 2018 року надіслала [PERSON] вимогу від 19 липня 2018 року про повернення грошових коштів відповідачкою за розпискою від 18 серпня 2005 року, яку остання отримала 28 липня 2018 року, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання рекомендованого листування (а. с. 13, 14, 15). Відповідно до наявного у справі розрахунку [PERSON] вбачається, що заборгованість по сплаті 10 відсотків річних за розпискою від 18 серпня 2005 року у [PERSON] перед позивачкою становить 23454,58 гривень, яка обрахована, виходячи з еквіваленту позики до національної валюти на момент отримання грошових коштів відповідачкою в сумі 35350 гривень, та охоплює період щомісячного нарахування сплати відсотків з 1 вересня 2006 року по 1 серпня 2018 року. За наведеним розрахунком [PERSON] сплатила [PERSON] 22 200 гривень у ивень. (а. с. 9-12). На підставі ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст.\~1047\~ЦК договір\~позики укладається\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян.\~На підтвердження\~укладення договору\~позики та\~його умов\~може бути\~представлена розписка\~позичальника або\~інший документ,\~який посвідчує\~передання йому\~позикодавцем визначеної\~грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до Глави 48 ЦК «Виконання зобовязання» у ст. 526 ЦК вказано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, то відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. На підставі ст. 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. На підставі ст. 1051 ЦК позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Зважаючи на викладені правові норми, суд дійшов висновку, що посилання [PERSON] на те, що вона повністю сплатила борг [PERSON] є неспроможними. Так відповідачка не заперечувала, що підпис на розписці від 18 серпня 2005 року належить їй, не надала доказів на спростування того, що вона отримала у меншій сумі грошові кошти за таким договором позики від [PERSON], не заперечувала, що повертала [PERSON] кошти за борг по розписці від 18 серпня 2005 року по курсу долара США до гривні на момент отримання позики. Таким чином суд дійшов висновку, що за договором позики між сторонами, на підтвердження укладення якого [PERSON] було надано розписку від 18 серпня 2005 року, [PERSON] отримала від позивачки 7000 доларів США. Суд зазначає, що [PERSON] не надала на підтвердження своїх доводів будь-які документальні свідчення щодо проведення нею сплати на користь [PERSON] боргу за таким договором позики, враховуючи положення ст. 534 ЦК. При цьому відповідачка не заперечувала проти вказаної у розрахунку [PERSON] суми 22200 гривень в якості розміру повернутого нею позивачці боргу. Також суд відкидає посилання [PERSON], що вона повинна сплатити [PERSON] борг у еквіваленті до гривні, виходячи з пропорції 1 долар = 5,05 гривень, тоб то курс долара, який діяв на момент отримання коштів, оскільки за ч. 2 ст. 533 ЦК якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] не повернула [PERSON] за її вимогою від 19 липня 2018 року, позику в сумі 7000 доларів США , тоб то не виконала вимоги ст. 1049 ЦК України, протягом 30 днів від дня пред'явлення їй такої вимоги, то суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними. При цьому суд враховує, що оскільки за ст. 533 ЦК сума, що підлягає сплаті у гривнях у зобов'язанні, де визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, визначається за офіційним курсом на день платежу, враховуючи заявлені вимоги [PERSON] про стягнення за рішенням суду на її користь позики в еквіваленті до національної валюти, то через це стягненню на користь [PERSON] з боку [PERSON] підлягає основна сума боргу в розмірі 184183,69 грн. (7000 х 27,1318 = 189\~922,60 гривень), замість заявлених у позові 193200 гривень через курс іноземних валют НБУ станом на 19 березня 2019 року. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що у розписці на підтвердження договору позики між сторонами зазначено різні дати отримання позики [PERSON] Так сама розписка датована від 18 серпня 2005 року, а грошові кошти, які за нею були отримані відповідачкою, датовано 18 серпня 2006 року та 20 серпня 2006 року відповідно. При цьому як в позовній заяві й у розрахунку нарахування відсотків, так і у вимозі про необхідність повернення позики, позивачка [PERSON] зазначала, що обрахунок відсотків повинен йти від вересня 2006 року, що у сукупності із зазначенням у самій розписці (договорі позики), що 5000 доларів та 2000 доларів від [PERSON] відповідачка отримала саме у 2006 році, свідчить у сукупності про те, що моментом укладення такого договору позики за ст. 631 ЦК є саме серпень 2006 року. Також суд зазначає, що відповідно до курсу НБУ еквівалент долара США до гривні станом на 18 серпня 2005 року, 18 серпня 2006 року та 20 серпня 2006 року не відрізнявся та дорівнював пропорції, за якою 1 долар = 5,05 гривень. Враховуючи щомісячну сплату відсотків за надану позику з боку [PERSON] на користь [PERSON], що підтверджується наданим останньою розрахунком, що не спростовано належними доказами відповідачкою, суд дійшов висновку, що [PERSON] проводила сплату відсотків за договором позики, виходячи із зобовязання оплати 10 % річних від суми отриманої нею позики. Суд зважає, що фактично грошові кошти були отримані [PERSON] від [PERSON] у серпні 2006 року, а обовязок повернути суму основного боргу по розписці у відповідачки виник 28 липня 2018 року, внаслідок отримання нею відповідної вимоги позичальника, то суд не приймає розрахунок [PERSON] в частині нарахування [PERSON] відсотків за користування позикою за період з вересня 2005 року по липень 2006 року, оскільки такий обрахунок не відповідає умовам договору позики між сторонами, зважаючи на те, що як було встановлено судом, фактично позику [PERSON] отримала у серпні 2006 року. Виходячи з того, що в іншій частині обрахунок [PERSON] сплати відсотків [PERSON] за користування отриманою останньою позикою відповідає вимогам закону, то суд його приймає до уваги при ухвалені судового рішення. Для обрахунку суми відсотків, які необхідно було сплатити [PERSON] на користь [PERSON], суд з визначеної позивачкою суми таких відсотків відрахує суму відсотків, нараховану помилково за період з вересня 2005 року по 20 серпня 2006 року. Так з суми нарахованих відсотків 45654,58 гривень підлягає відрахуванню суми відсотків за період з вересня 2005 року по липень 2006 року в сумі 3234,76 гривень (290,55 + 300,23 + 290,55 + 300,23 + 300,23 + 271,18 + 300,23 + 290,55 + 300,23 + 290,55 + 300,23 = 3234,76) та за 20 днів серпня 2006 року в сумі 193,70 (300,23 - 300,23 / 31 х 20 = 193,70), тобто 3428,46 гривень, що загалом дорівнюватиме 42226,12 гривень. (45654,58 3428,46 = 42226,12). На підставі встановлення розміру відсотків, які [PERSON] повинна була сплатити [PERSON] за договором позики, суд зазначає, що залишок неповернутих відсотків відповідачкою складає 20026,12 гривень. (42226,12 22200 = 20026,12). Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що заявлені вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення боргу за договором позики в загальній сумі 209\~948,72 гривни (189\~922,60 + 20026,12 = 209\~948,72). За ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні вказаного позову до суду позивачкою було сплачено судовий збір на суму 2166,54 грн. (а. с. 1), тому через часткове задоволення її позовних вимог на користь [PERSON] з відповідачки підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2099,49 гривень.

Outcome: partial