Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 лютого 2005 року між ними зареєстровано шлюб. Неповнолітніх дітей не мають, проте відповідач ухиляється від розірвання шлюбу у відділі ДРАЦС. Починаючи з березня 2019 року вони припинили шлюбно-сімейні відносини та не ведуть спільне господарство. Фактично сім`я розпалася, шлюб існує формально. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. 11 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 17 липня 2019 року. 17 липня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 серпня 2019 року. 15 серпня 2019 року сторони, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин та відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 лютого 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №110. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. В той же час, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Ос кільки, після розірвання шлюбу у позивача є право на вільний вибір прізвища, та вказане право ніким не оспорюється та не обмежується, то відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при подачі позову, в розмірі 768,40 грн. На підставі ч. ч. 3, 4 ст. 56, ст. ст. 110, 112, 113 СК України та

Outcome: partial