Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за мировою угодою. Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою Малиновського районного суду від 28 листопада 2014 року було визнано і затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON]\~ за якою Відповідач [PERSON] у якості компенсації повинен був сплатити Позивачу [PERSON] грошові кошти в еквіваленті 20 000 доларів США, що за курсом НБУ на день сплати) під час підписання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], але не пізніше 31.12.2014. Станом на 18 червня 2015р.. Відповідач [PERSON] не виконав свої зобовязання за мировою угодою в повному обсязі щодо сплати грошових коштів хоча в умовах мирової угоди прописана дата, не пізніше якої Відповідач [PERSON] повинен був сплатити грошові кошти, - 31 грудня 2014 р. Відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за умовами мирової угоди, тому у Позивача [PERSON] виникло право на стягнення боргу з Відповідача за умовами мирової угоди, у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, що на момент сплати за курсом НБУ- 23,36 - становить суму 467 200 (чотириста шістдесят сім тисяч двісті) гривень, у зв`язку з порушенням її прав та неналежним виконанням цивільно-правових зобов`язань Відповідачем. Позивачка [PERSON] в уточненні до позовних вимогах заперечує проти наявності розписки на суму 10000 тисяч доларів США, а також про отримання даних коштів. Крім того, вона також стверджує, що не отримувала суму у розмірі 8000 доларів США, на яку позивач посилається представник відповідача. В той же час, в останніх позовних вимогах позивачка просить стягнути з відповідача суму у розмірі 10000 доларів США, що станом на 14.12.2016р. становить суму у розмірі 261000 гривень, а також стягнути 3% річних у розмірі 7826 гривень 31 копійка. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, а також пояснила, що позивачка не памятає чи вона надавала розписку про отримання 10000 доларів США. Крім того, докази передачі коштів у розмірі залишився 10000 доларів відсутні. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, та пояснив, що дійсно на підставі мирової угоди між [PERSON] та [PERSON], останній у якості компенсації повинен був сплатити Позивачу [PERSON] грошові кошти в еквіваленті 20 000 доларів США. Свої зобовязання [PERSON] практично виконав, оскільки спочатку він передав кошти [PERSON] у розмірі 8000 доларів, а після цього, він передав суму у розмірі 10000 доларів США, що підтверджується особистою розпискою [PERSON]. Крім того, він пояснив, що дійсно [PERSON] ще не виконав свої зобовязання щодо повернення суми у розмірі 2000 доларів США, про що він надав розписку позивачці. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що\~ в провадженні Малиновського районного суду м. Одеса розглядалась цивільна справа № 1519/2-2546/2011 ( № справи у 2010 р. - 2-8579/2010 ) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними заповітів, договору купівлі - продажу та визнання права власності в порядку спадкування за законом. \~ \~ \~ \~28 листопада 2014 року сторонами по справі № 1519/2-2546/2011 [PERSON] до [PERSON], було зроблено спільну заяву і надано до суду укладену та підписану мирову угоду від 28 листопада 2014 року про визнання мирової угоди із доданим текстом мирової угоди про визнання недійсними заповітів, договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування за законом Ухвалою Малиновського районного суду від 28 листопада 2014 року було визнано і затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], за якою: - Позивач [PERSON] відмовилась від своїх позивних вимог про визнання недійсними заповітів та визнання права власності в порядку спадкування за законом 5/8 частини квартири [ADDRESS]. - В свою чергу, Відповідач [PERSON] у якості компенсації повинен був сплатити Позивачу [PERSON]М, грошові кошти в еквіваленті 20 000 доларів США, що за курсом НБУ на день сплати) під час підписання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], але не пізніше 31.12.2014. - Після отримання грошових коштів в еквіваленті 20 000 доларів США ( за курсом НБУ на день сплати ) не пізніше 31.12.2014 року, Позивач [PERSON] відмовляється від усіх вимог до Відповідача [PERSON] з приводу квартири [ADDRESS]. Суд вважає, що в даному випадку між сторонами виникли правовідносини, повязанні з виконанням зобовязання. Так, згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як встановлено ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор та згідно\~ ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України) Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. ( ч.1,2 ст. 612 ЦК України ). Тоді як в даному випадку, мирова угода за своєю правовою природою відповідно до норм\~Цивільного кодексу України\~є правочином, що згідно з\~ст. 629 цього Кодексу\~підлягає обов'язковому виконанню. Заінтересована сторона (стягувач) не позбавлений права звернутися до суду з позовною заявою про спонукання до мирової угоди, оскільки згідно з вимогами\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів сторони є примусове виконання обов'язку в натурі. При цьому, суд зазначив, що відповідно до\~ст. 208 ЦПК України\~судові рішення викладаються у формі ухвал та рішень. Згідно зі\~ст. 124 Конституції України,\~ст. 14 ЦПК України,\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»\~судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно\~Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIVпримусове виконання рішень\~ державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема ухвали, постанови судів у відповідних господарських, адміністративних та кримінальних справах. Якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених\~Законом України «Про виконавче провадження». Враховуючи зазначене, ухвала про визнання мирової угоди може бути виконавчим документом та підлягає виконанню у випадку, якщо її резолютивна частина відповідає вимогам цього\~Закону. Частиною 2\~ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження»\~встановлено, що відповідно до цього\~Закону\~підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у\~\~цивільних,\~\~господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Стаття ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачає вимоги до виконавчого документу. Так, У виконавчому документі зазначаються: \~\~1) назва\~\~і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;\~\~2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3)\~\~повне\~\~найменування\~\~(для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце\~\~ проживання\~\~ чи\~\~перебування\~\~(для\~\~фізичних\~\~осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб громадян України, які через свої релігійні або інші\~\~переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника\~\~ та\~\~ його\~\~місце\~\~роботи\~\~(для\~\~фізичних\~\~осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Однак ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2014 року\~ по справі № 1519/2-2546/11 не відповідає вимогам\~ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, так, в ухвалі відсутні відомості про індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб громадян України, їх місцезнаходження. В зв'язку з чим, вона не може бути прийняти до виконання органами виконавчої служби. Мирова угода за своєю правовою природою відповідно до норм\~Цивільного кодексу України\~є правочином, що згідно з\~ст. 629 цього Кодексу\~підлягає обов'язковому виконанню. Заінтересована сторона (стягувач) не позбавлений права звернутися до суду з позовною заявою про спонукання до мирової угоди, оскільки згідно з вимогами\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів сторони є примусове виконання обов'язку в натурі. Позивачка в уточненні до позовних вимог заперечує проти наявності розписки на суму 10000 тисяч доларів США, а також про отримання даних коштів. Крім того, вона також посилається на те, що не отримувала суму у розмірі 8000 доларів США, на яку посилається представник відповідача. В той же час, в останніх позовних вимогах позивачка просить стягнути з відповідача суму у розмірі 10000 доларів США, що станом на 14.12.2016р. становить суму у розмірі 261000 гривень, а також стягнути 3% річних у розмірі 7826 гривень 31 копійка. В процесі розгляду справи судом оглядався оригінал розписки від імені [PERSON], згідно якого, вона підтверджувала отримання суми у розмірі 10000 доларів США, в рахунок виконання мирової угоди по справі №1519/2-2546/2011 від 28.11.2014р.. В розписці є також посилання на те, що вона вважала мирову угоду, як таку що виконана, та претензій до [PERSON] вона не мала. (а.с. 70) В судовому засіданні представник позивача пояснила, що позивачка не памятає чи вона надавала розписку про отримання 10000 доларів США. Однак представника позивача не заперечувала проти існування розписки. Представник відповідача пояснив, що зобовязання [PERSON] практично виконав, оскільки спочатку він передав кошти [PERSON] у розмірі 8000 доларів, а після цього, він передав суму у розмірі 10000 доларів США, що підтверджується особистою розпискою [PERSON]. Крім того, він визнав, що дійсно [PERSON] ще не виконав свої зобовязання щодо повернення суми у розмірі 2000 доларів США, про що він надав розписку позивачці, а тому позовні вимоги в цієї частині він визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи той факт, що позивачка в розписці зробила посилання на те, що вона вважала мирову угоду, як таку що виконана, та претензій до [PERSON] вона не має, то суд вважає, що в даному випадку зобовязання щодо суми у розмірі 8000 доларів та 10000 доларів США були виконані. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи факт визнання представником відповідача позову у розмірі 2000 доларів США, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума за курсом НБУ на день ухвалення рішення (100 доларів -2712 гривень) у розмірі 54240 гривень, а також судовий збір у розмірі 542 гривні 40 копійок, а всього стягнути суму у розмірі 54782 (пятдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят дві) гривні 40 (копійок). На підставі викладеного,

Outcome: partial