Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зобовязання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтувала тим, що житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по вул. Лісна, 8 в с. Боровичі Маневицького району Волинської області, належать їй на праві приватної власності. У вказаному будинку зареєстровані колишня дружина її сина [PERSON] та невістка позивача - відповідач [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак за цією адресою вже більше року не проживають. В добровільному порядку [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із будинку, що належить позивачу, не виписалися і не збираються цього робити. Факт непроживання відповідачів в будинку, який належить [PERSON] на праві приватної власності, понад один рік без поважних причин підтверджується актами, що складались комісією за участю сільського голови [PERSON], секретаря Боровичівської сільської ради [PERSON], депутата цієї сільської ради [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON] Відповідачі фактично постійно проживають без реєстрації по вул. Незалежності, 57 в с. Боровичі Маневицького району. Вважає, що [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житловим будинком по вул. Лісна, 8 в с. Боровичі Маневицького району в звязку з відсутністю в ньому без поважних причин понад один рік і повинні бути виписані з даного помешкання. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила суд визнати [PERSON] та неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком по вул. Лісна, 8 в с. Боровичі Маневицького району Волинської області, а також зняти їх з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи у встановленому законом порядку завчасно повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не зявилася і не повідомила суд про причини неявки, хоча у встановленому законом порядку завчасно повідомлялася судом про час та місце слухання справи, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення судової повістки. Враховуючи те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по вул. Лісна, 8 в с. Боровичі Маневицького району Волинської області, належать [PERSON] на праві приватної власності. У вказаному будинку зареєстровані колишня дружина її сина [PERSON] та невістка позивача - відповідач [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак за цією адресою вже більше року з червня 2012 року не проживають. Будь-які їх речі в даному будинку відсутні. В добровільному порядку [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із будинку, що належить позивачу, не виписалися і не збираються цього робити. Факт непроживання відповідачів в будинку, який належить [PERSON] на праві приватної власності, понад один рік без поважних причин підтверджується актами, що складались комісією за участю сільського голови [PERSON], секретаря Боровичівської сільської ради [PERSON], депутата цієї сільської ради [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON] Відповідачі фактично постійно проживають без реєстрації по вул. Незалежності, 57 в с. Боровичі Маневицького району. Малолітній [PERSON] з моменту народження постійно проживає без реєстрації по вул. Незалежності, 57 в с. Боровичі Маневицького району, в будинку по вул. Лісна, 8 в с. Боровичі Маневицького району, що належить позивачу, зареєстрованим не був. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено з досліджених судом будинкової книги для прописки громадян, що проживають [INFO], свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА № 056823 від 13.12.2014 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії ЕЕО № 442665 від 13.12.2014 року, актів обстеження місця проживання від 30.01.2014 року, 11.02.2014 року, 18.03.2014 року, 16.07.2014 року, 28.11.2014 року, 1.12.2014 року та 27.04.2015 року, довідок Боровичівської сільської ради Маневицького району № 609 від 24.04.2015 року та № 615 від 28.04.2015 року. Проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що оскільки [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відсутні в будинку по вул. Лісна, 8 в с. Боровичі Маневицького району, що належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, з червня 2012 року, тобто більше одного року, без поважних причин, вони втратили право користування вказаним житловим будинком, а тому позовні вимоги в частині визнання [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком по вул. Лісна, 8 в с. Боровичі Маневицького району Волинської області, підлягають до повного задоволення. Вирішуючи позовні вимоги в частині зняття [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання [INFO], суд виходить з наступного. Згідно п. 1, 3 ч. 1, ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем суду не подано будь-яких доказів у підтвердження того, що Маневицьким районним сектором управління Державної міграційної служби України у Волинській області порушуються, не визнаються чи оспорюються її права, свободи чи інтереси. Відсутні докази у підтвердження вказаних обставин і в матеріалах, що додаються до позовної заяви. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює право-відносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації компетентним органом, тобто питання щодо зняття з реєстрації вирішується в порядку виконання даного судового рішення, вимога про зняття з реєстрації місця проживання чи зобовязання зняти з реєстрації може бути заявлена у випадку відмови уповноваженого органу вчинити такі дії, в задоволенні позовних вимог про зняття [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання [INFO] слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] 243 гривень 60 копійок судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: partial