Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округа міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 4705, за яким звернено стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк»» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 23507 грн. 76 коп. Вказує, що про існування виконавчого напису їй стало відомо з постанови приватного виконавця від 21 лютого 2020 року про відкриття виконавчого провадження, підставою якого є вищевказаний виконавчий напис. Наголошує, що такий виконавчий напис вчинено з порушенням, оскільки його винесено за відсутності безспірності заборгованості перед стягувачем - жодних листів, вимог щодо погашення заборгованості вона не отримувала, на підставі якого договору з неї стягнуті кошти їй невідомо. Більш того, нотаріус не з`ясував, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (щодо пені 1 рік). Позивач не визнає суму заборгованості, оскільки вона не володіє жодною інформацією щодо того за яким саме кредитним договором стягнута заборгованість, як вираховувалась ця сума, з чого складається. За таких обставин вважає, що виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом було порушено порядок вчинення виконавчого напису у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, а також не встановлені обставини щодо строку позовної давності. У зв`язку з викладеним просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за № 4705 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»заборгованість за кредитним договором та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні була відсутня. Нею було надано заяву про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток, що були отримані уповноваженими особами, проте до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна у судовому засіданні була відсутня, надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Третя особа приватний виконавець виконавчого округа м. Києва Клітченко О.А. у судовому засіданні була відсутня. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток, які отримала особисто. Причини неявки не повідомила, що у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 18 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5 (далі - Порядок) містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо, нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. При цьому цей перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 (далі - Перелік), для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16). Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова Великої Палати Верховного суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц). Перевіряючи додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, суд дійшов висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Також суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладений у постанові від 05 липня 2017 року в справі за № 6-887цс17). Слід зазначити, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі N 6-887цс17 та постанові від 10.10.2018 року у справі N 405/1015/17. Також суд враховує правовий висновок, якого дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20.05.2015 року. На думку суду, у даному випадку, відсутні будь-які докази того, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, що є порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, позивач при зверненні до суду наголосила, що про існування виконавчого напису вона дізналась лише отримавши постанову приватного виконавця. При цьому матеріали виконавчого напису нею отримані не були, незважаючи на звернення до приватного нотаріуса та виконавця. Вказані докази не були надані й до суду, незважаючи на те, що ухвалою суду від 16 грудня 2020 року було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. копію виконавчого напису, копію договорів та документів, на підставі яких виникла заборгованість, стягнута за виконавчим написом, виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, вимоги до боржника щодо стягнення заборгованості, інші документи, що стали підставою для вчинення виконавчого напису, а також витребувано від приватного виконавця виконавчого округа м. Києва Клітченко О.А. копію виконавчого напису, що є підставою для відкриття виконавчого провадження. Таким чином, матеріали справи не містять жодних даних, що вказують на підстави виникнення заборгованості, її розмір, складові, відсутні також дані про отримання [PERSON] письмової вимоги (повідомлення) про наявну заборгованість. З наявних матеріалів справи доказів вбачається лише те, що 21 лютого 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Клітченко О.А. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження, винесену при примусовому виконанні виконавчого напису № 4705 від 11 лютого 2020 року, що видав Приватний нотаріус КМНО Хара Н.С. про стягнення з боржника, яким є [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 23507 грн. 76 коп. Суд приймає до уваги надану позивачем заяву на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, укладеного між [PERSON] та АТ «ПУМБ», за умовами якого 25 травня 2018 року [PERSON] просила надати їй споживчий кредит у розмірі 20000 грн. строком на 24 місяці. При цьому, платіжні періоди за цим договором є 25 травня 2018 року по 25 травня 2020 року, а виконавчий напис був винесений 11 лютого 2020 року, тобто до закінчення строку кредитування. При цьому, позивач оспорює суму заборгованості, оскільки вказує, що за відсутності будь-якого повідомлення про наявну заборгованість та інформації за яким кредитним договором вона була нарахована та виданий виконавчий напис, [PERSON] позбавлена можливості перевірити правильність її розрахунку та той факт, що звернення кредитора до нотаріуса вчинено в межах позовної давності. До того ж, жодних повідомлень про існування заборгованості нею отримано не було. Відповідачем такі доводи позивача не спростовані, докази, що свідчать про наявність заборгованості в розмірі, вказаному у виконавчому написі не надані, як й не надані докази того, на підставі якого договору був вчинений виконавчий напис. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості що вказують на те, що у нотаріуса існували необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку докази належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. За відсутності будь-яких доказів, що вказують на існування заборгованості, суд позбавлений можливості встановити чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи вчинений він за наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача, та тих, що підтверджують вручення боржнику повідомлення з вимогою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, суд віршує питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved