Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи тим, що 24 травня між нею та [PERSON] був укладений шлюб, про що свідчить актовий запис №39 внесений відділом РАЦСу Снятинського РУЮ Івано-Франківської області. Від даного шлюбу є двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . 18 травня 2018 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області шлюб між ними розірвано. Малолітніх дітей залишено проживати разом зі позивачкою. Також даним рішенням суд призначив на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу [PERSON] , щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Також ними була придбана п`ятикімнатна квартира загальною площею 96.6 кв. м., що за адресою: [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю подружжя набутого під час шлюбу, яка зареєстрована на ім`я [PERSON] . Після розірвання шлюбу вона з неповнолітніми дітьми проживали у вищевказаній квартирі, разом з [PERSON] . Проте, подальше проживання разом з ним нестерпне, так, як постійно створюються конфлікти між ними, в яких учасниками є також і діти. Вказані конфлікти переважно виникають із-за користування квартирою, а саме кімнатами, так, як їхні неповнолітні діти різної статі, а донька інвалід ІІІ-ї групи і тому їй обов`язково потрібна окрема кімната. Вона намагалась домовитись з Відповідачем однак, на даний час їй так і не вдалось в добровільному порядку домовитись з ним про поділ вказаної квартири з урахуванням інтересів дітей. У зв`язку з чим звернулась в суд з позовом про поділ майна подружжя з урахуванням інтересів малолітніх дітей. Вважає, що в даній ситуації та з урахуванням вище наведеного суд може відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити частку майна на її користь в інтересах неповнолітніх дітей. Зазначає, що при збільшенні розміру частки суд має врахувати, те, що старша донька є інвалідом (втрата одного ока), та проживає разом з нею. Крім того, суд має взяти до уваги те, що їй потрібні для реабілітації та подальшого лікування покращенні умови проживання, а саме окреме приміщення (кімнату), так, як це забезпечить їй максимальні умови для розвитку та нормального самопочуття. Також донька займається грою на бандурі в музичній школі, тому окрема кімната є для неї дуже важлива. Окрім того їхній син потребує нормальних умов проживання, а відтак також окрему кімнату, так, як неповнолітні діти різної статі і не можуть проживати в одній кімнаті. Просить суд визнати за нею право власності 2/3 частини квартири загальною площею 96.6 кв. м., що за адресою: [ADDRESS] . 24.11.2020 року відповідачем подано до суду зустрічний позов, який обґрунтовує тим, що з 24 травня 2006 року він з позивачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 травня 2018 року у справі № 344/15504/17. Квартира [ADDRESS] набута ним у власність на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17.05.2013р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1003. Пунктом 10 договору купівлі-продажу квартири визначено, що майно, яке набувається за даним договором буде спільною власністю подружжя та набувається покупцем за згодою другого із подружжя. Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.05.2013 року. Відтак не заперечує, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При поділі майна подружжя квартира повинна ділитись між нами по 1/2 частці кожному з них. Вважає, що підстав для збільшення частки [PERSON] у відповідності до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України немає, оскільки нею не доведено обставин, за яких така частка може бути збільшена. Позивач за первісним позов, обгрунтовуючи позовні вимоги щодо підстав для збільшення її частки майна, посилається на інтереси їхніх неповнолітніх дітей. Зокрема зазначає, що дочці, яка є дитиною з інвалідністю, а також займається грою на бандурі, необхідна окрема кімната. Малолітньому сину необхідна окрема кімната, оскільки діти різної статі не можуть проживати в одній кімнаті. Наведені обставини не є такими, що дають право на збільшення частки майна дружини. Однак, він, як батько дітей, усвідомлює необхідність якнайкращого забезпечення їх інтересів, тому заявляє зустрічний позов про встановлення порядку користування квартирою, виділивши колишній дружині в користування три кімнати в квартирі, а йому - дві. Аліменти на утримання дітей сплачує у розмірі, визначеному рішенням суду - 1/3 частку з усіх видів заробітку. Коли є потреба купує речі дітям та компенсує додаткові витрати дружини на дітей. Оскільки [PERSON] не доведено обставин та підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, просить суд задовольнити позов [PERSON] частково, постановивши рішення, яким в порядку спільного сумісного майна подружжя визнати право власності по ? частці за кожним з них на спірну квартиру. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що згідно технічного паспорту спірна квартира складається з п`яти кімнат житловою площею - 66,6 кв.м., у тому числі: 1-а кімната -17,0 кв.м., 2-а кімната 14,9 кв.м., 3-я кімната - 9,5 кв.м., 4-а кімната - 17,2 кв.м., 5-а кімната - 8,0 кв.м.; кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, балкону та двох лоджій. Загальна площа квартири 96,8 кв.м. Виходячи із рівності часток співвласників квартири - по 1/2 частці кожному та зважаючи, що квартира складається з п`яти житлових кімнат, вважає за можливе виділити в користування [PERSON] три житлові кімнати, а йому - дві житлові кімнати, решту приміщень квартири залишити у спільному користуванні співвласників. Вважає, що такий порядок користування квартирою буде справедливим, оскільки за рішенням суду неповнолітні діти залишені на проживання з матір`ю, відповідатиме, зокрема, забезпеченню якнайкращих інтересів дітей. По фактичному користуванню квартирою він займатиме меншу площу, яка не відповідатиме рівності часток у праві власності, однак це не є перешкодою і він на це згідний. Враховуючи наведене, просить суд первісний позов задовольнити частково, постановити рішення, яким в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] та ним право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 96,8 кв.м, житловою площею 66,6 кв.м. Зустрічний позов задовольнити повністю, встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : виділити [PERSON] в користування жилі кімнати в квартирі площею 14,9 кв.м, 9,5 кв.м, 17,2кв.м.; виділити [PERSON] в користування жилі кімнати в квартирі площею 17,0 кв. м і 8,0 кв.м. Кухню, вбиральню, ванну кімнату та коридор - залишити у спільному користуванні сторін. Позивач та її представник в судовому засіданні первісний позов підтримали з мотивів наведених в позовній заяві просили первісний позов задовольнити у повному обсязі, заперечили проти задоволення зустрічних позовних вимог. Відповідач по первісному позову та його представник в судовому засіданні просили суд первісний позов задовольнити частково, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі з мотивів викладених у зустрічній позовній заяві. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення сторін та представників сторін, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 24.05.2006 року по 18.05.2018 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Сторони по справі є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 10.10.2006 року та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 27.06.2013 року. Неповнолітня дитина сторін - [PERSON] , 2006 року народження, є дитиною-інвалідом, законним представником якої є [PERSON] , що підтверджується копією посвідчення Серії [NUMBER] виданого Департаментом соціальної політики від 29.03.2017 року. 17.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири під [ADDRESS] , якй посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1003. З пункту 3 договору купівлі-продажу квартири від 17.05.2013 року вбачається, що цей продаж (квартири [ADDRESS] ) вчинено за 235 204,00 грн., які покупець передав, а продавець одержала повністю до підписання цього договору. В пункті 10 договору купівлі-продажу квартири від 17.05.2013 року зазначено, що покупець перебуває в зареєстрованому шлюбі, майно, що набувається ним за даним договором буде спільною сумісною власністю подружжя. Згода другого із подружжя на купівлю квартири отримана у встановленому законом порядку та підтверджена заявою, посвідченою приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко О.В. 17.05.2013 року за реєстровим №1002. 17.05.2013 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.05.2013 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06.08.2018 року. 24.05.2013 року на замовлення [PERSON] ОКП «Івано-Франківське ОБІ» виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . Із медичного висновку ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії» імені В.П.Філатова НАМІН України» вбачається, що з 16.01.2017 року по 27.01.2017 року [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні офтальмології дитячого віку Українському Центрі дитячої офтальмології, встановлено діагноз: праве око - рубець роговиці і склери, дегенерація роговиці. Зрощення і деформація зрачка. Псевдофакія - стан після видалення травматичної катаракти з подальшою синехіотомією з іридопластикою, вторинною імплантацією ІОЛ; формування зрачка з задньою капсулектомією, передньою вітректомією; видалення вторинної катаракти; втричі діатермокоагуляції кісти радужки. Вторинна некомпенсована глаукома. Ліве око - еметропія. 29.08.2017 лікарем ДУ «Інституту очних хвороб і тканинної терапії імені В.П.Філатова НАМН України» Тронин С.А. видано медичний висновок, згідно якого дитина [PERSON] , 2006 року народження, знаходиться під диспансерним наглядом в Українському центрі дитячої офтальмології. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.05.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 24 травня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис за №39 - розірвано. Неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з матір`ю [PERSON] . Вирішено стягувати з [PERSON] , аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення ними повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 21.11.2017 року. 08.08.2018 року завідувач відділенням Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні, офтальмологічного відділення Кужда І.М. проведено консультативний огляд, з якого вбачається, що [PERSON] після перенесення важкої травми має протез ока. Як вбачається із звіту про експерту оцінку п`ятикімнатної квартири від 25.08.2020 року, ринкова вартість квартири загальною площею 96,6 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] становить 434 515,00 грн. У житлі, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою №15017 від 02.09.2020 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Муніципального реєстру м.Івано-Франківська. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Івано-Франківській області від 02.11.2020 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини. Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався. Таким чином, придбавши спірну квартиру під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується. При вирішенні даного спору, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що чинним законодавством встановлена презумпція рівності часток подружжя, підстави для відступу від якої потребують доведення. Сторони визнають, що квартира [ADDRESS] є спільною власністю подружжя, відтак зазначені обставини доказуванню не підлягають. [PERSON] звертаючись до суду з позовом про визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири загальною площею 96.6 кв. м., що за адресою: [ADDRESS] , посилалась на те, що з урахуванням інтересів малолітніх дітей (донька інвалід ІІІ групи, а син потребує нормальних умов для проживання, та те, що діти є різної статі) суд може відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити частку майна на її користь. Однак, суд вважає, що проживання дітей з позивачкою само по собі не може бути підставою для відступу від рівності часток, оскільки в такому випадку слід довести, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В даному випадку, [PERSON] сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Доказів, що визначеного розміру аліментів не вистачає на утримання дітей суду не надано. Лікування дитини [PERSON] , 2006 року народження, здійснювалось під час перебування сторін у шлюбі. Матеріали справи не містять жодних доказів наявності обставин, визначених ч.2,3 ст.70 СК України, у тому числі доказів ухилення відповідача [PERSON] , від участі в утриманні дітей, та неналежне матеріальне забезпечення сім`ї, які б давали право суду відступити від засади рівності часток подружжя. Таким чином, доводи позивача за первісним позовом [PERSON] щодо необхідності відступлення від рівності часток при поділі спільного майна подружжя не знайшли свого підтвердження, а проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем за первісним позовом не доведено. Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає встановленим, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу виходячи з рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за сторонами право власності по 1/2 частини квартири, за адресою: [ADDRESS] . Зазначивши, що сторонам по справі належить по 1/2 частини спірної квартири, позивач за зустрічним позовом просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] : виділивши [PERSON] в користування жилі кімнати в квартирі площею 14,9 кв.м, 9,5 кв.м, 17,2 кв.м.; виділити [PERSON] в користування жилі кімнати в квартирі площею 17,0 кв. м і 8,0 кв.м. у спільному користуванні сторін залишити кухню, вбиральню, ванну кімнату та коридор. Із технічної характеристики квартири [ADDRESS] , яка розташована на І поверсі ІХ поверхового будинку встановлено, що вона складається із 5 кімнат житловою площею - 66,6 кв.м., у тому числі: 1-а кімната -17,0 кв.м., 2-а кімната 14,9 кв.м., 3-я кімната - 9,5 кв.м., 4-а кімната - 17,2 кв.м., 5-а кімната - 8,0 кв.м.; кухні - 9,4 кв.м., вбиральні - 1,0 кв.м., ванної кімнати - 2,6 кв.м., коридору - 12,0 кв.м., балкону та двох лоджій. Загальна площа квартири 96,8 кв.м Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири) з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Така правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові від 17.02.2016 року у справі №6-1500цс15. Суд вважає, що зустрічний позов підлягає до задоволення оскільки встановлено наявність правових підстав для встановлення між сторонами порядку користування квартирою, з урахуванням часток кожного власника у праві спільної часткової власності. Запропонований позивачем порядок користування житловими приміщеннями в квартирі [ADDRESS] , відповідає порядку користування приміщеннями, який склався між сторонами. Крім того, суд враховує, що неповнолітні діти сторін є особами різної статі, і саме такий порядок користування житловими приміщеннями, буде справедливим, оскільки за рішенням суду неповнолітні діти залишені на проживання з матір`ю, та забезпечить якнайкращі інтереси дітей. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] погоджується на виділення йому у користування 2 кімнат. Вказаний варіант найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників і що встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 368 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що встановлений порядок користування спільною квартирою запропонований позивачем за зустрічним позовом найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників. Враховуючи наведене, суд вважає,що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги посилання позивача за первісним позовом [PERSON] на неможливість сумісного проживання з відповідачем у квартирі, оскільки [PERSON] є співвласником квартири та не може бути обмежений у праві користування своєю власністю. На підставі наведеного, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 31, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial