Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи свої вимоги наступним. Вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано 07.02.2009 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу проживають з позивачем. Після розірвання шлюбу батько дітей у її вихованні та догляді участі не приймає, матеріальної допомоги не надає і більш того, безпідставно чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею заходів спрямованих на покращення фізичного, духовного та морального розвитку дітей. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбачений законодавством України порядку, дозвіл на виїзд неповнолітнього сина за кордон для відпочинку. Так, туристичною фірмою «Україна-Світ» організовується виїзд класу, де навчається син позивача до Угорщини та Австрії у період з 16 грудня 2015 року, проте відповідач відмовився надати нотаріально завірений дозвіл на виїзд сини за кордон, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову в наданні згоди на виїзд сина за кордон він не наводить. Така позиція колишнього чоловіка та батька шкодить інтересам неповнолітнього і не сприяє всебічному та гармонійному розвитку та вказує на вживання відповідачем своїми батьківськими правами. За таких обставин, враховуючи необхідність періодичних виїздів дітей за кордон, напружені стосунки між їх батьками, позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітньому [PERSON], [INFO], разом з матір»ю або іншою уповноваженою особою без згоди батька [PERSON] до досягнення дитиною 16 - річного віку. В свою чергу [PERSON] подав зустрічний позов про встановлення участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми. Зазначає, що за згодою сторін діти після розлучення проживають з матір»ю за умови участі батька у їх вихованні. Проте, в період з 209 р. по 2012 р. [PERSON] ніколи не дотримувалась обов»язків щодо забезпечення позивачу участі у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, чинила в цьому перешкоди і чинить їх і в даний час. Відповідач позбавляє можливості бачитися з дітьми , мати з ними систематичні та навіть поодинокі зустрічі. Між батьками дійсно існують напружені стосунки, проте це не позбавляє [PERSON] обов»язків батька та відповідних прав. За таких обставин [PERSON] просить суд встановити його участь у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] до досягнення ними повноліття шляхом встановлення графіку побачень, а саме: щотижня кожного календарного року - кожну середу з 19 годин 00 хвилин до 21 години 00 хвилин та кожну суботу з 14 один 00 хвилин до 20 години 00 хвилин за місцем фактичного проживання батька [PERSON] - квартирі [ADDRESS]; кожного року кожен день народження дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до досягнення дітьми повноліття з 13 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин; не менше 4-х днів кожних шкільних осінніх, зимових та весняних канікул кожного календарного року для оздоровлення дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на території України; кожні шкільні літні канікули дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 18 години 00 хвилин 01 серпня кожного календарного року до 18 години 00 хвилин 30 серпня кожного календарного року. В судовому засіданні [PERSON] підтримала вимоги первісного позову, просила задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Пояснила, що відповідач дітьми не цікавиться, не має жодного бажання з ними спілкуватися, матеріально не допомагає. Його зустрічний позов подано тільки тому, що вона звернулася до суду. Відповідач не має на меті дійсно приймати участь у житті дітей, займатися їх розвиток. Представник [PERSON] також підтримав позов про надання дозволу на виїзд дитини та просив відмовити батькові у задоволенні вимог щодо встановлення графіку побачень. [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що не заперечує щодо можливого виїзду сина разом із маті»ю за межі України, проте має знати мету таких дій, тривалість подорожі тощо. Також наголосив, що не має намір чинити перешкоди і виїзду дитини з іншими особами, проте має знати з ким саме їде дитина та чи відповідає це інтересам сина. Представник [PERSON] просив задовольнити вимоги зустрічного позову в повному обсязі та відмовити у задоволенні первісних вимог [PERSON], зважаючи на їх формулювання. Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні зазначив, що підтримує як первісний так і зустрічний позов в межах вимог чинного законодавства та з урахуванням інтересів дітей. Представник Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надав висновок щодо встановлення участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми та просив розглянути справу за його відсутності. Вислухавши пояснення та доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, в той час як зустрічний позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується учасниками процесу, що сторони перебували у шлюбі, до 07.02.2009 р. від якого мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також не оспорювалась в судовому засіданні та обставина, що після розрвання батьками шлюбу діти проживають разом із матір»ю. Згідно ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. В свою чергу у відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці в тому числі і Україна, поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 10 Конвенції про права дитини встановлено, що кожна дитина має право покидати любу країну, включаючи свою власну, та повертатися в свою країну . З іншого боку ч.3 ст.313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон неповнолітньої дитини без згоди одного із подружжя передбачено Законом України «Про порядок виїзду з України та в»їзд в Україну громадян України». За положеннями ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Вимогами ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що документами, які дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є зокрема,проїзний документ дитини. З іншого боку ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Крім того, відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57 (з відповідними змінами) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В свою чергу п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31.03.1995 р., оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. [PERSON] просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон [PERSON] разом із матір»ю або іншою уповноваженою особою без згоди батька до досягнення дитиною 16 річного віку. В свою чергу батько дитини [PERSON] зазначає, що не має намір перешкоджати правам сина та мати можливість виїзджати за межі країни. Приписами ст. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду, зокрема, розглядати цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Проте, зважаючи на ту обставину, що судове рішення у даному випадку, є підставою для оформлення проїздного документа дитині та перетинання кордону України, беручі до уваги, що [PERSON] не зазначає періоди можливого виїзду дитини до 16 річного віку та не вказує уповноважених осіб у супроводі яких [PERSON] [INFO] буде здійснювати виїзд за кордон, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні первісного позову. Питання виховання дитини, згідно до приписів ст. 157 СК України, вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у його вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Приписами ст. 159 СК України встановлено, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини поведінки батьків, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вимоги батька заявлені виключно із заявлення нею позову про надання дозволу на виїзд дитини без дозволу батька. Діти не мають бажання на спілкування з відповідачем, а тому вона заперечує щодо встановлення порядку участі батька у виховання сина, доньки та побачень з ними. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, як це встановлено приписами ст. 155 СК України. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] не були опитані щодо ії побажань, оскільки зі слів матері відмовилися з»явитися в судове засідання. Як вбачається з висновку Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 04.03.2016 р. № 07-21/657 щодо встановлення участі у вихованні та спілкуванні батька, неповнолітні [PERSON] та [PERSON], 23.02.2016 р. написали заяву про на ім»я начальника служби у справах дітей та сім»ї райдержадміністрації про те, що не хочуть спілкуватися з батьком - [PERSON] Розглянувши представлені матеріали щодо участі батька у спілкуванні з дітьми комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинської райдержадміністрації дійшла висновку щодо доцільності встановлення днів та годин участі батька - [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у вихідні дні: перша, третя неділя та друга, четверта субота місяця з 10 години до 19 години, 50% літніх канікул за згодою дітей. Приписами ч. 2 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні має право на особисте спілкування з нею. Зважаючи на всі обставини, встановлені в судовому засіданні, в тому числі і поведінку батьків, думку дітей, права та обов»язки їх матері та батька, висновки третьої особи, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню частково. Приймаючи рішення про задоволення в частині вимог зустрічного позову, суд керується і положеннями ст.11 та вважає за можливе встановити участь [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO] року народження та [PERSON], [INFO] народження шляхом встановлення графіку побачень, а саме у вихідні дні кожної другої та четвертої суботи місяця з 14 години 00 хвилин по 19 годину 00 хвилин в тому числі і за місцем проживання [PERSON]: [ADDRESS]. Задовольняючи позов в цій частині, суд вважає, що такий порядок надасть можливість і батьку і дітям почати спілкування та налагодити стосунки, які притаманні батькам та дітям, не порушить їх прав та не зашкодить обов»язкам. Розподіляючи судові витати, суд керується положеннями ст.. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial