overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно. Заявлені вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, вони мають спільну неповнолітню дитину, яка проживає разом із позивачем. Вихованням та утриманням доньки займається позивачка. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи сторони до суду не зявились, звернувшись із відповідними клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності. Позивач заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач позов визнав, згодний сплачувати аліменти на утримання доньки у вказаному позивачем розмірі. Дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24.07.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що відділом РАЦС РС Комсомольського МУЮ складено відповідний актовий запис за № 198 (а.с.2). Подружжя мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини. За наданою суду довідкою (а.с.3) неповнолітня [PERSON] проживає разом із позивачем у м.Комсомольську. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Встановивши всі обставини справи та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд наголошує про наступне. Спірні відносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Виходячи із змісту ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються стан здоров'я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, враховуючі всі обставини справи, стан здоровя, матеріальне становище дитини, платника аліментів, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно. Заявлені вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають спільну неповнолітню дитину, яка проживає разом із нею. Вихованням та утриманням доньки займається позивачка. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи сторони до суду не з'явились, направили заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач заявлені вимоги підтримала повністю. Відповідач позов визнав, згодний сплачувати аліменти на утримання доньки у вказаному позивачем розмірі. Дослідивши представлені письмові докази, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Комсомольського міського суду від 17.12.2012 року. Сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини (а.с.5). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно зі ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, враховуючі всі обставини справи, стан здоров'я, матеріальне становище дитини, платника аліментів, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, вони мають спільну неповнолітню дитину, яка проживає разом із нею. Вихованням та утриманням доньки займається позивачка. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи сторони до суду не зявились. Від позивача [PERSON] надійшло письмове клопотання про заочний розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги нею підтримані у повному обсязі. Відповідач [PERSON] правом надання заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не скористався, тому справу розглянуто у заочному порядку на підставі доказів, наданих позивачем. Дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (актовий запис про розірвання шлюбу №07 від 24.01.2011 року складений відділом ДРАЦС Комсомольського міського управління юстиції). Подружжя мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини (а.с.4). Вихованням та утриманням дитини займається позивач, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки у добровільному порядку не надає. Встановивши всі обставини справи та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд наголошує, що спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Виходячи із змісту ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються стан здоров'я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, враховуючі всі обставини справи, стан здоровя, матеріальне становище дитини, платника аліментів, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 2000 грн. щомісячно. Виходячи із змісту ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком визначення аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на присудження аліментів у твердій грошовій сумі, вимога позивача про застосування мінімального розміру аліментів, задоволенню не підлягає, як така, що не ґрунтується на Законі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача посилаючись на те, що вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2001 року. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Від шлюбу маємо неповнолітню дитину - сина, [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття поваги та любові один до одного, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. За таких підстав позивачка просить шлюб розірвати. 11 листопада 2021 року на підставі ухвали суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилась, у адресованій суду письмовій заяві просила розглядати справу у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити, на розірванні шлюбу наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився, у адресованій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутність сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2001 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина, [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюбних стосунків сторони не підтримують, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливо. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам не повнолітніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача посилаючись на те, що вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 02 квітня 2019 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття поваги та любові один до одного, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. За таких підстав позивачка просить шлюб розірвати. 24 травня 2021 року на підставі ухвали суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилась, у адресованій суду письмовій заяві просила розглядати справу у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач у судове засідання не з`явився, у адресованій суду заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутність сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 02 квітня 2019 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. На теперішній час шлюбних стосунків сторони не підтримують, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливо. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам не повнолітніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача посилаючись на те, що вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2010 року. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття поваги та любові один до одного, спільне господарство не ведуть, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. За таких підстав позивачка просить шлюб розірвати. 11 травня 2021 року на підставі ухвали суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилась, у адресованій суду письмовій заяві просила розглядати справу у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву, у встановлені строки, до суду не подав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутність сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2010 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюбних стосунків сторони не підтримують, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливо. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам не повнолітніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітніх дітей. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача посилаючись на те, що вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2006 року. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття поваги та любові один до одного, разом не проживають більше пів року, спільне господарство не ведуть, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. За таких підстав позивач просить шлюб розірвати. 05 листопада 2019 року на підставі ухвали суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилась, у адресованій суду письмовій заяві просила розглядати справу у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, у адресованій суду заяві просив справу розглядати у його відсутність позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, у відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутність сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2006 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюбних стосунків сторони не підтримують, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливо. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам не повнолітніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, визнавши заявлені проти нього позовні вимоги, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам, та інтересам неповнолітніх дітей. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача посилаючись на те, що вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 04 липня 1970 року. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття поваги та любові один до одного, разом не проживають продовж п`яти років, спільне господарство не ведуть, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. За таких підстав позивачка просить шлюб розірвати. 04 вересня 2020 року на підставі ухвали суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилась, у адресованій суду письмовій заяві просила розглядати справу у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, у адресованій суду заяві не заперечував проти розірвання шлюбу та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутність сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 04 липня 1970 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На теперішній час шлюбних стосунків сторони не підтримують, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливо. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам не повнолітніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача посилаючись на те, що вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2011 року. Після реєстрації якого позивачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку - [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття поваги та любові один до одного, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. За таких підстав позивачка просить шлюб розірвати. 14 травня 2021 року на підставі ухвали суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилась, у адресованій суду письмовій заяві просила розглядати справу у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, у адресованій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутність сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку - [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюбних стосунків сторони не підтримують, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливо. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам не повнолітніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам на інтересам неповнолітньої дитини. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved