Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Територіальної громади с. Михайлівка в особі [PERSON] сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 1993 року володіє, користується житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами № 104 по вул. Шкільній в с. Михайлівка Краснармійського району Донецької області, загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м. Згідно договору купівлі-продажу від 17.08.1992 року даний житловий будинок придбав у СТОВ ім.. Тельмана [PERSON]. У серпні 1993 року вона, маючи намір купити житловий дім, передала [PERSON] 2500 тис. крб.., а [PERSON] , в свою чергу, вручив їй ключі від будинку , склав розписку про отримані гроші та виїзав з будинку, так і не уклавши з нею договір купівлі-продажу. Оскільки вона відкритою добросовісно володіє вказаним житловим будинком з 1993 року, здійснює ремонт будинку, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок загальною площею 66,9 кв.м. з господарськиими надвірними спорудами . В судове засідання позива [PERSON] не з»явилась, просила справу слухати без її участі, за участю представника [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без їх участі, не заперечували проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.08.1992 року [PERSON] придбав, а СТОВ імені Тельмана купив житловий будинок, що розташований за адресою: № 104 по вул. Шкільній в с. Михайлівка Краснармійського району Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.08.1992 року, зареєстрованого в книзі записей нотаріальних дій за № 64 .( а.с. 4). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України « Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року та іншими нормативними актами. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Відповідно до ст.ст. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку( квартири) є дійсним з моменту його нотаріального посвідчення. Договір купівлі-продажу підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевих рад народних депутатів. Оскільки із зазначеного договору купівлі-продажу вбачається, що спірний житловий будинок розташований на земельній дільниці [PERSON] сільської Ради,повинен бути зареєстрований в бюро технічної інвентаризації, проте відсутня така реєстрація договору в БТІ, [PERSON] та члени його родини зняти з реєстрації з погосподарської книги у зв»язку з вибуттям в 1993 в Ростовську область, місце перебування попереднього власника невідомо давнісному володільцу, факт укладення договору купівлі-продажу між позивачкою та [PERSON] не був встановлений в судовому засіданні, відповідачем по справі правомірно визначена [PERSON] сільська рада. Відповідно до вимог\~ст. 344 ЦК Україниособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Таким чином, виходячи із змісту\~ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є таке: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Як встановлено в судовому засіданні позивачка з 1993 року постійно мешкає у спірному житловому будинку , що підтверджується актом обстеження від 24.11.2015 року, сплачує земельний податок, тобто відкрито, добросовісно , безперервно володіє вказаною жилою площею, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved