Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Хмельницька міська рада про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] з підстав тривалої відсутності понад шість місяців без поважних причин з 2016 року. Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Позивач перебувала з відповідачем у шлюбі з 2004 року до 2016 року. Шлюб припинено з причин створення відповідачем нової сім`ї, в якій [INFO] народилась донька [PERSON] . Відповідач постійно проживає з своєю сім`єю за адресою [ADDRESS] . Позивач є інвалідом другої групи. Проживає одна та сплачує всі комунальні послуги. Добровільне не зняття відповідачем з реєстраційного обліку обмежує позивача у можливості оформлення субсидії та зменшення тягаря несення витрат по утриманню квартири. Факт не проживання відповідача в квартирі підтверджується актом від 2 лютого 2016 року та показами свідків. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та наполягала на його задоволені. Підтвердила, що всі витрати пов`язані з утриманням житла, його ремонтом несе позивач. Відповідач та його представник позов заперечили, просили відмовити у його задоволення. Відповідач вимушено не проживає у спірній квартирі, оскільки позивач відмовилась її звільнити, а спільно проживати в ній-не дозволяють технічні характеристики та умови спірної квартири. На праві власності відповідачу не належить інше житло. Проживає в квартирі належній його новій дружині на праві власності, що набута у порядку спадкування. Просили застосувати строк позовної давності до спірних відносин. Третя особа повідомлена про час та дату судового засідання, не з`явилась та не направила уповноваженого представника. Просила розгляд справи проводити за відсутності. У вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Опитаний в судовому засіданні як свідок відповідач по справі підтвердив, що за час не проживання за адресою [ADDRESS] витрати по утриманню не ніс. Не мав доступу до житла у зв`язку із зміною замків, внаслідок вказаних обставин в поліцію не звертався, позивача не просив дати ключі. Залишив спільне з позивачем помешкання добровільно, у зв`язку з фактичним створенням нової сім`ї. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факти не проживання відповідача за адресою [ADDRESS] більше року. Зауважили про відсутність будь-яких перешкод з боку позивача відповідачу у користуванні квартирою. Повідомили, що їм відомо, що відповідач перестав проживати за адресою [ADDRESS] з власної волі, у зв`язку з створенням нової родини. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] видано 14.08.2009 року ордер№ 000793 серії ХМН на право заселення жилого приміщення площею 11,5 кв.м., що складається з однієї ізольованої кімнати за адресою [ADDRESS] ; в складі сім`ї дружина [PERSON] . Квартира виключена із числа службових за рішенням Виконкому Хмельницької міської ради від 14.11.2014 року №758 Про надання житлової площі громадянам міста. Таким чином, сторони набули прав наймачів на вказане спірне приміщення як члени сім`ї(ст.ст.61,64 Житлового кодексу). Сторони припинили шлюб 15.03.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Отже, перестали бути членами однієї сім`ї. 13.04.2016 року відповідач зареєстрував новий шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , від якого народилась спільна дитина [PERSON] [INFO] . Подружжя проживають у квартирі, що належить [PERSON] за адресою [ADDRESS] , аг.площа 39,2 кв.м., на праві особистої власності та набута в порядку спадкування. Суду не представлено відомостей щодо наявності у позивача, відповідача зареєстрованих об`єктів нерухомого майна. До членів сім`ї позивача відповідач відповідно до норм сімейного законодавства не відноситься. За показами свідків, актом про не проживання постійно не проживає за вказаною адресою з 2014 року. Суду не представлено та не здобуто будь-яких доказів щодо здійснення відповідачем витрат по утриманню житла за адресою [ADDRESS] . Відповідач добровільно вибув з квартири у зв`язку з створенням нової родини. Виїзд з квартири за таких обставин свідчить про добровільність рішення відповідача щодо визначення іншого місця проживання. Відповідач перебуває в новому законному шлюбі та живе в квартирі, що належить на праві власності його дружині. Відповідач з 2014 року не проживає у спірній квартирі, залишаючись зареєстрованим за адресою [ADDRESS] . Суду не доведено намір відповідача ставитись до жилого приміщення за адресою [ADDRESS] як до свого постійного місця проживання. Здійснення заміни замків на вхідних дверях, враховуючи тривалу відсутність відповідача, та відсутність звернень до правоохоронних органів відповідача у зв`язку з не допуском до місця реєстрації, не може бути розцінено судом як здійснення перешкод у користуванні квартирою. Квартира за адресою [ADDRESS] є неприватизованою. Свідки зауважили відсутність поважних причин у відповідача непроживання за адресою спірної квартири, підтвердили тривалу відсутність відповідача понад рік. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-цзроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до ст. 71 ЖК, за наймачем зберігається право на житлове приміщення при тимчасовій відсутності до шести місяців. Якщо термін більше, то таке право може зберігатися за наявності поважних причин. Тимчасова відсутність і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відокремлювати від постійної відсутності в жилому приміщенні в зв`язку з вибуттям наймача і членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (ст. 107 ЖК). Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року)». «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). За правиломстатті 103 ЖК Української РСРдоговір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Згідно зістаттею 104 ЖК Української РСРчлен сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогамстатті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до ст.106 ЖК Української РСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному житлі немає. Будь-яких заяв до ЖЕКу чи реєстраційної служби стосовно того, що відповідач не проживатиме в квартирі з поважних причин чи прохання закріпити за ним спірне житло також немає. Відповідач не реалізував своє право на самозахист та не звертався з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом, із заявами до поліції про здійснення будь-яких перешкод позивачем у користуванні квартирою. Не довів суду власне ставлення до спірного житла як до єдино можливого місця проживання, утримання його власним коштом, здійснення ремонтних робіт. Зважаючи на негаторний характер заявленого позову, суд приходить до висновку про можливість захисту порушеного права позивача протягом всього часу поки існує факт порушення права на користування спірним майном(Постанова Великої Палатит ВС у справі №653/1096/16-ц від 4.07.2018 року). Підстави для застосування строку позовної давності до спірних відносин відсутні. Враховуючи те, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не доведення здійснення перешкод у користуванні квартирою, відсутність будь-яких витрат зі сторони відповідача щодо утримання квартири, відсутність відповідача за адресою квартири понад рік з 2014 року, аргументи позивача щодо підставності позову, наявність у відповідача легітимного місця проживання, пояснення свідків, суд приходить до висновку про обґрунтованість позивачем пропорційності заявлених вимог аргументованій меті поданого позову. Підстави для відмови в задоволені позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом відсутні. Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави в порядку ст.141 ЦПК, у зв`язку із звільненням позивача від сплати судових витрат.

Outcome: approved