Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони із відповідачем 18.08.2011 року зареєстрували шлюб, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] . Через різні характери їх сім`я розпалася. Вже більше двох років вони не підтримують сімейних відносин. Вона просила відповідача розірвати їх шлюб через органи РАЦС, однак відповідач відмовляється. Спільне господарство вони не ведуть, їх шлюб існує формально. Збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », стягнути із відповідача понесені нею судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явилася. Подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила справу розглянути у її відсутність.У разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача відповідно до ст. 211 ч.3 ЦПК України, враховуючи що вона скористалася своїми процесуальними правами. Заяв та клопотань не надходило. Ухвалою суду від 19.03.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання (а.с. 15). Ухвалою суду від 04.08.2020 постановлено, розгляд даної справи здійснювати в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайт Судової влади України, відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було постановлено мотивовану ухвалу від 04.08.2020. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, судом встановлено наступе. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони 18.08.2011 року зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №880 (а.с. 5). Сторони є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Сторони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та це суперечило б інтересам сторін, які не бажають продовжувати подружні стосунки один з одним. Підставою даного позову є те, що позивач бажає розірвання шлюбу, однак розірвання шлюбу в разі наявності неповнолітніх дітей та в разі відмови одного із подружжя можливе лише в судовому порядку. В даному випадку предметом позову є розірвання шлюбу між сторонами. Встановленим фактам відповідають правовідносини, що регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право» та Сімейним кодексом України. Частинами 1, 2 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Статтею 63 Закону України «Про приватне міжнародне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Враховуючи те, що подружжя мало останнє спільне місце проживання в Україні та відповідачка громадянка України має місце проживання у цій державі, то розірвання шлюбу має здійснюватися за законодавством України. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зокрема, ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 109-110 СК України розірвання шлюбу за рішенням суду можливе як за спільною заявою подружжя, так і за заявою одного з подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наведених обставин, суд вважає за можливе розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18.08.2011 Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №880, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. (а.с. 1). Відповідно до ст.ст. 3, 21, 24, 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 1, 10, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved