Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд в інтересах [PERSON] із вказаним вище позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить: витребувати у [PERSON] належний, [PERSON] на праві власності автомобіль марки ВАЗ 2107, кольору зеленого, 2004 року випуску, реєстраційний номер 23924КН, кузов № ХТА 21070041959372 седан та передати власнику в належному та в справному і придатному для експлуатації стані, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12 серпня 2004 року [PERSON] зареєстрував право власності на автомобіль марки ВАЗ 2107, кольору зеленого, 2004 року випуску, реєстраційний номер 23924КН, кузов № ХТА 21070041959372 седан. На підставі довіреності від 20 листопада 2010 року [PERSON] передав в цей же день зазначений транспортний засіб [PERSON] за умови, що він має повернути за першою вимогою у користування та володіння [PERSON] автомобіль ВАЗ 2107, кольору зеленого, 2004 року випуску, реєстраційний номер 23924КН, кузову № ХТА 21070041959372 седан у придатному для використання стані за цільовим призначенням. В липні 2016 року [PERSON] - звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення автомобіля, припинивши йому право користуватися зазначеним транспортним засобом. Однак, [PERSON] автомобіль не повернув, та повідомив що автомобіль знаходиться в його сина [PERSON] і останній відмовляється його повертати. [PERSON] через свого представника повідомив [PERSON] про те , що довіреність згідно якої він користувався вказаним автомобілем анульовано. [PERSON] через свого представника вдруге звернувся до [PERSON] офіційно з заявою про повернення майна з чужого незаконного володіння, а саме автомобіля. Зазначену заяву [PERSON] отримав, але автомобіль не повернув. Оскільки з часу отримання заяви [PERSON] користується автомобілем без будь-яких законних підстав і не повертає його добровільно, то такі обставини змушують його звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, не заперечував щодо задоволення позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з»явилися в черговий раз , не повідомивши причин неявки. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов'язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи вище викладене, суд ухвалив завершити розгляд справи у відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за наявними у матеріалах справи доказами. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Із досліджених матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2010 року [PERSON] видав довіреність, якою уповноважив [PERSON], [PERSON] та [PERSON], розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ КІС № 923529, виданого МРЕВ-4 [PERSON] України в місті Києві 12 серпня 2004 року, автомобілем: марки ВАЗ 2107, 2004 року випуску, кольору зеленого, об»ємом двигуна 1451 куб.см. В, шасі (кузов) № ХТА 21070041959372 седан, тип ТЗ легковий, реєстраційний номер 23924КН. (а.с. 6) Дана довіреність згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, 13.07.2016 року анульована. (а.с. 5) Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст.\~12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.\~76,\~77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей\~78, 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на те, що ним анульовано довіреність на підставі якої відповідачі користувалися та продовжують користуються належним йому транспортним засобом, а тому у відповідачів відсутні правові підстави для подальшого утримання транспортного засобу, при цьому жодних доказів того, що автомобіль знаходиться у відповідачів суду не подав. З огляду на наведене вище, суд критично ставиться до доводів позивача щодо обґрунтування позовних вимог та не дає їм віри, оскільки, такі доводи ґрунтуються лише на голослівних припущеннях. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, у зв»язку з чим не заслуговують на увагу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів - із поданих позивачем доказів, не вбачається яке саме його право порушено. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за недоведеністю.

Outcome: dismissed