Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, зазначивши у позовній заяві, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 вересня 2010 року Виноградівською сільською радою Цюрупинського району Херсонської області, актовий запис № 08, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Шлюбні відносини між сторонами припинені, проживають окремо та спільне господарство не ведуть. При цьому діти проживають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивач просить в судовому порядку розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить задовольнити її позовні вимоги та розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про наявність законних підстав для задоволення позову оскільки шлюбні відносини сторін припинено, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя, що є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 і ч.1 ст.183 зазначеного Кодексу, за рішенням суду аліменти присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ст.182 СК України, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд має врахувати стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, наявність у платника аліментів інших дітей. Таким чином, суд вважає, що сторони мають рівні права і мають нести однакові обов`язки по відношенню до дітей, тому зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав, тому суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача на утримання дітей у частковому співвідношенні до заробітку (доходу) відповідача, зокрема у розмірі 1/3 частки щомісячно з урахуванням встановленого законом мінімуму. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги, тому суд приходить до висновку, що 50% судового збору, сплаченого при поданні позову про розірвання шлюбу, а саме в сумі 420,40 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету, а решту - стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів звільнена відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому суд приходить до висновку, що 50% судового збору, який позивач мав сплатити при поданні вказаного позову, а саме в сумі 420,40 грн. необхідно стягнути з відповідача в дохід держави, а решту - віднести на державу. На підставі викладеного та

Outcome: approved