Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання під час вагітності на її користь в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. 00 коп. щомісячно з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що 19.07.2013 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач час від часу їздив на заробітки і утримував їхню дитину , але останній раз поїхав на заробітки і по телефону повідомив, що проживати з позивачкою не бажає, знайшов собі іншу. У шлюбі позивачка завагітніла та на даний час термін вагітності складає 19-20 тижнів. З часу залишення сімї відповідач припинив надавати будь яку допомогу на її утримання під час вагітності, хоч має таку можливість, оскільки фізично здоровий та працездатний. Відповідач добровільно не бажає надавати їй допомогу на утримання у звязку з вагітністю, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засіданні позивачка не з»явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити, у разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча завчасно і належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи , про причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Із згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 липня 2013 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Івано-Франківської області. (а.с. 2). Позивачка не працює, вагітна, термін вагітності складає 19-20 тижні, що підтверджується довідкою КЗ «Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області» пологовий будинок, жіноча консультація № 156 від 04.08.2017 (а.с. 4). Матеріалами справи встановлено, що у позивача та відповідача є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження ,серії [NUMBER] , виданого 19.01.2015 року виконкомом Середньоугринівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області (а.с.3). Відповідач [PERSON] добровільно протягом останнього часу коштів на утримання вагітної дружини не надає. Він працює, їздить на заробітки має мінливий розмір заробітку , інших осіб на утриманні не має. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гуренка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Таким чином, суд констатує той факт, що позивачка потребує матеріальної допомоги на період вагітності, а відповідачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки. Навпаки, судом встановлено, що відповідач має належне грошове забезпечення у зв»язку із тим, що працює на сезонних роботах. Отже, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості надавати допомогу на утримання позивачки на період її вагітності, оскільки, позивач не працює, внаслідок чого не має власних доходів, позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, так як вагітна, що ставить її в скрутне матеріальне становище, тому потребує матеріального утримання з боку відповідача. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім»ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст.75 СК України). Відповідно до ч.1 ст.84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Право на утримання вагітна дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України). Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду (ч.5 ст.84 СК України). Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1, 2 ст.77 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи наявність законних підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки на період її вагітності, виходячи із того, що остання потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення з відповідача на її утримання аліментів під час вагітності підлягає частковому задоволенню. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України). Підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати. Відповідно до вимог ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 640,00 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial