Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи тим, що з 26 жовтня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , спільне життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, різним світоглядом, діаметрально протилежними поглядами на шлюб та сім`ю, що призвело до втрати любові та поваги один до одного, ці обставини перешкоджають подальшому існуванню подружжя, як повноцінного союзу жінки та чоловіка, з 16 грудня 2014 року подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач вважає, що шлюб існує формально, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила розірвати шлюб, пояснила, що з 26 жовтня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , спільне життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з небезпечною для матері та дитини поведінки чоловіка, під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, різним світоглядом, діаметрально протилежними поглядами на шлюб та сім`ю, крім того, відповідач неодноразово висловлював необґрунтовані претензії позивачу, морально принижував та ображав її, здійснював моральний тиск, погрожував, застосовував до позивача фізичне насилля, нерідко свідком дій відповідача була їх малолітня дитина, відповідач перебуваючи у нетверезому стані розпочинав сварки, вказане в сукупності призвело до втрати любові та поваги один до одного, ці обставини перешкоджають подальшому існуванню подружжя, як повноцінного союзу жінки та чоловіка, з 16 грудня 2014 подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, мають обопільне бажання розірвати шлюб, оскільки відновлювати сімейно-шлюбні стосунки наміру не мають, позивач заперечує щодо надання судом строку для примирення. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позові вимоги підтримала, з підстав викладених в позовній заяві, та поясненнях наданих позивачем в судовому засіданні, просила розірвати шлюб, оскільки сторони з 16 грудня 2014 року сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, позивач заперечує щодо надання судом строку для примирення та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, просив розірвати шлюб, але не визнав обставини викладені позивачем в позовній заяві та якими остання обґрунтовує підстави для розірвання шлюбу, пояснив, що дійсно з 26 жовтня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , спільне життя з позивачем не склалось, під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, відповідач заперечує щодо надання судом строку для примирення та наполягає на розірванні шлюбу, оскільки відновлювати сімейно-шлюбні стосунки подружжя наміру не має. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст.55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, з 26 жовтня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , сімейне життя подружжя не склалось, у зв`язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, з 16 грудня 2014 року сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають, висловлюють обопільне бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позов, та не заперечував щодо розірвання шлюбу, тому у відповідності до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливими, оскільки з 16 грудня 2014 року сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн., який сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved