Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості з аліментів і пені за прострочку виплати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що рішенням Луцького міського суду від 18.09.1997 року постановлено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. З 26.12.2013 року [PERSON] крім заробітної плати отримує пенсію, про що не повідомив виконавчу службу. Жодних відрахувань аліментів з часу їх нарахування на дохід із пенсії позивач не отримувала. Таким чином, сума заборгованості на даний час становить з лютого 2014 року по вересень 2015 року - 32 022 грн. Подальша заборгованість аліментів із пенсії виплачується помісячно у рамках нового виконавчого провадження, починаючи з 23.09.2015 року. За 6 місяців відповідач оплатив лише 4800 грн заборгованості аліментів з пенсії. За новим провадженням не оплачено 23 234 грн. На підставі наведеного просила суд стягнути заборгованість аліментів із пенсії в сумі 32 022 грн за першим провадженням та 23 234 грн за другим провадженням загальною сумою 55 256 грн одним платежем як матеріальну допомогу, стягнути з відповідача пеню за відтермінування сплати в сумі 1% за кожен день прострочки від суми несплачених аліментів. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з викладених у позові підстав та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Вказав, що сплачує аліменти а заборгованість виникла не з його вини і її погашення здійснюється шляхом підвищених відрахувань щомісячно з його пенсії і вже понад 6000 грн погашено. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Рішенням Луцького міського суду від 18.09.1997 року постановлено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 08.09.1997 року. Луцьким міськрайонним судом Волинської області 24.12.2015 року видано виконавчий лист №161/15088/15-ц про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23.09.2015 року , на період її навчання до досягнення двадцять трьох років. Луцьким міськрайонним судом Волинської області 24.12.2015 року видано виконавчий лист №161/15088/15-ц про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23.09.2015 року довічно. За довідками Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області №1809 від 19.07.2017 року та №1810 від 19.07.2017 року загальна сума заборгованості за виконавчим листом №161/15088/15-ц від 07.12.2015 року та 161/15088/15-ц від 18.12.2015 року становить 28 034 грн 54 коп (а.с. 9-12) Таким чином, судом встановлено, що відповідач не сплачує аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей, у зв'язку з чим виникла заборгованість у вказаному розмірі, що підтверджується наданими письмовими доказами. Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ще є заборгованість в розмірі 14 477, 08 грн. отже, загальна заборгованість на час розгляду справи в суді складала 42511,62 грн (28034, 54 грн +14 477, 08 грн) В судовому засіданні відповідач подав платіжне доручення №1307 від 13.12.2017 року про перерахунок позивачу 7587,48 грн аліментів. Отже, вказану суму слід відняти від загального розміру заборгованості оскільки цей платіж призначений як аліменти згідно постанов ВП№49726295. ВП№49726133. На час розгляду справи в суді розмір заборгованості становить 35024,14 грн (42511,62 грн - 7587, 48 грн), які слід стягнути з відповідача в користь позивача на утримання дітей. Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичної чи юридичної особи, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що приймають участь у справі. Позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку від суми заборгованості за кожен день прострочки сплати аліментів згідно наданого розрахунку. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 195 ч. 3 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. В судовому засіданні встановлено, що зазначена в позові заборгованість з оплати аліментів складається з сум заборгованості по двох різних виконавчих провадженнях, які здійснювалися на підставі виконавчого листа Луцького міськрайонного суду від 18.09.1997 року на примусове стягнення аліментів на користь [PERSON] щомісячно на двох неповнолітніх дітей та рішення суду від 07.12.2015 року про стягнення аліментів на користь [PERSON] щомісячно на повнолітніх дітей та 500, 00 грн на утримання позивача як опікуна дитини - інваліда довічно. В якості доказів зазначених заборгованостей позивач надала копії довідок-розрахунків, виданих Першим відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, на суму 30 508, 32 грн по першому провадженню і 28 034, 54 грн - по другому провадженню. З довідки-розрахунку по першому провадженню вбачається, що заборгованість становить 30 508, 32 грн. Як свідчать документи справи, витребуваної судом з виконавчої служби, така довідка в новій редакції видана на суму заборгованості 14 477, 08 грн. Заборгованість за першим провадженням виникла через неподання стягувачем виконавчих документів до пенсійного фонду. З січня 2014 року (початок виплат по пенсії був лютий 2014 року) і до завершення виконавчого провадження (серпень 2015) відповідач добровільно сплачував аліментів із заробітної плати в підвищеному розмірі з метою компенсації аліментів з пенсії. Таких додаткових виплат за цей період здійснено на суму 12 952, 01 грн. Судом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] з пенсії відповідача за останнім виконавчим провадженням виникла не з вини [PERSON] і механізм її погашення вже здійснюється шляхом підвищених нарахувань (50%) щомісячно з належної відповідачу пенсії. З виконавчого провадження вбачається, що Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Волинській області повідомило державну виконавчу службу про отримання пенсії відповідачем у березні 2017 року, що підтверджується листами-повідомленнями. Отже, вини відповідача у виникненні заборгованості не встановлено, а тому вимога позивача про стягнення пені та інфляційних стягнень до задоволення не підлягає. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути у дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial