Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом та, збільшивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 (три тисячі пятсот) гривень, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 28 січня 2032 року, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 3500 (три тисячі пятсот) гривень за минулий період, а саме: з 18 жовтня 2016 року по 18 жовтня 2017 року та стягнути з відповідача на її користь, одноразово, додаткові витрати на дитину в розмірі 40565 (сорок тисяч пятсот шістдесят пять) гривень 80 копійок. При цьому позивачка посилається на те, що з лютого 2013 року по травень 2014 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, від яких 28 січня 2014 року народила дитину - [PERSON]. З 20 серпня 2016 року по 22 вересня 2016 року [PERSON] знаходився на лікуванні в Одеській міській інфекційній лікарні з діагнозом інфекційний мононуклеоз, 19 квітня 2017 року дитина була госпіталізована до Обласної дитячої клінічної лікарні м. Одеса в якій 20 квітня 2017 року та 16 травня 2017 року йому було проведено дві операції по видаленню пухлини. На теперішній час дитина проходить курс хіміотерапії. Позивачка зазначила, що по виповненню сину трьох місяців відповідач переїхав до м. Києва та, з травня 2014 року не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, аліменти у добровільному порядку не сплачує, за весь період проходження клінічних досліджень, проведення операцій та післяопераційного лікування матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, участі у додаткових витратах не приймав, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. У судовому у засіданні позивачка та її представник - [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві, просили їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] 05 лютого 2018 року надала до суду відзив на позовну заяву, який підтримала у судовому засіданні, зазначивши, що позовні вимоги відповідач визнає частково, та погоджується сплачувати аліменти в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, також визнає вимоги щодо стягнення з нього одноразово додаткових витрат в розмірі 40565 (сорок тисяч пятсот шістдесят пять) гривень 80 копійок, але просить розстрочити виконання рішення у цій частині на 12 місяців шляхом присудження до виплати періодичних платежів на місяць в розмірі 3380,50 гривень, з дня набрання рішенням законної сили та до повного виконання. Щодо вимог про стягнення аліментів в розмірі 3500 гривень за минулий період, а саме з 18 жовтня 2016 року по 18 жовтня 2017 року, у цій частині у задоволенні позову просить відмовити, зазначивши що посилання позивачки на те, що відповідач з травня 2014 року не надає грошові кошти на потреби їх спільної дитини, не вчиняє жодних дій щодо матеріальної допомоги сину та не сплачує аліменти на його утримання не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] в залежності від своєї фінансової можливості періодично перераховує грошові кошти на картковий рахунок позивачки на утримання сина, що підтверджується відповідними Виписками по картці/рахунку з ПАТ КБ «ПриватБанк». Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як встановлено у судовому засіданні, сторони знаходились у фактичних шлюбних відносинах, які були припинені у травні 2014 року. В період цих відносин у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO] (актовий запис про народження №1176 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 06 лютого 2014 року). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Малолітня дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується Довідкою Органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «10-та станція Великого Фонтану у місті Одесі» за №492 від 02 серпня 2017 року, Довідками КУ «Дитяча міська поліклініка №6» за №01-03/81 від 19 лютого 2016р., №01-03/395 від 09 серпня 2017р., Довідкою Одеської обласної клінічної лікарні від 12 вересня 2017р., Довідкою КУ «Міська клінічна інфекційна лікарня» від 28 вересня 2017 року №01-08/741. Згідно ст. 180 ч. 3, ст. 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В даному випадку судом встановлено, що відповідач на теперішній час працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Граужис і партнери», з 17 січня 2018 року займає посаду заступника директора та його дохід за період з 17 січня 2018 р. по 31 січня 2018р. склав 2003,58 гривень, що підтверджується відповідною довідкою ТОВ «Граужис і партнери» від 02 лютого 2018р. за №4/02/18. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивачки, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково, оскільки сторони у судовому засіданні дійшли згоди щодо розміру аліментів в сумі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини слід зазначити наступне. Згідно ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 Верховний Суд України зазначив, що «виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини». Судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO]тривалий час хворіє, 19 квітня 2017 року дитину було госпіталізовано до Обласної дитячої клінічної лікарні м. Одеси, де було поставлено діагноз: пухлина мозочка, внутрішня оклюзійна гідроцефалія, у звязку з чим дитині було проведено дві операції 20 квітня 2017 року та 16 травня 2017 року, що підтверджується Виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, наданої Національним інститутом раку МОЗ України, Виписками з історії хвороби, наданими Одеською міською інфекційною лікарнею, Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1888, наданою КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», результатами клінічних досліджень малолітнього [PERSON], копії яких додані до матеріалів справи. Також, в матеріалах справи наявні розрахунки додаткових витрат на дитину за 2016 рік (період лікування в Одеській міській інфекційній лікарні) та за 2017 рік (період лікування в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні та проходження операцій і курсу хіміотерапії) на підтвердження яких позивачкою надані копії платіжних документів та фіскальних чеків. Проаналізувавши вказані позивачем вимоги, щодо стягнення додаткових витрат, враховуючи, що вони визнані відповідачем, суд приходить до висновку, що ці вимоги підлягають задоволенню. Щодо розстрочення виконання рішення на 12 місяців у частині стягнення додаткових витрат, суд розяснює відповідачу, що дане питання повинно бути розглянуто за заявою сторони, відповідно до положень ст. 435 ЦПК України, на стадії виконання судового рішення. Вимоги позивачки про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 3500 (три тисячі пятсот) гривень за минулий період, а саме: з 18 жовтня 2016 року по 18 жовтня 2017 року, задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно до ч. 2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Однак, позивачкою не надано жодного доказу того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання сина. Проте, як вбачається з доданих відповідачем до відзиву Виписками по картці/рахунку з ПАТ КБ «ПриватБанк» останній періодично перераховує грошові кошти на картковий рахунок позивачки [PERSON], що також визнано [PERSON] у судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial