Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про припинення права [PERSON] на 1/3 частку будинковолодіння по [ADDRESS] , стягнувши з неї, [PERSON] , на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/3 частини вказаного домоволодіння у розмірі 55618 грн., які внесені нею на депозитний рахунок Тлумацького районного суду Івано-Франківської області по квитанції № 0.0.2161264145.1 від 15.06.2021 року, та визнати за нею право власності на 1/3 частку будинковолодіння за зазначеною адресою, вартістю 55618 грн. Свої вимоги обгрунтувала тим, що вона є власником 2/3 частин будиноковолодіння по [ADDRESS] , а також є власником в цілому земельної ділянки кадастровий номер 2625685001:10:015:0561 площею 0,2136 га для будівництва і обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується договорами дарування від 11.12.2017 року. 2/3 частки будинковолодіння за зазначеною адресою їй подарували батьки [PERSON] та [PERSON] , а земельну ділянку в цілому для будівництва і обслуговування вказаного домоволодіння було їй подаровано батьком [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 23.08.2000 року, виданого на підставі рішення Кутищенської сільської ради № 61 від 08.08.2000 року, 1/3 частка житлового будинку, господарських будівель та споруд за вказаною адресою належить на праві спільної часткової власності дружині її брата [PERSON] . Спірне будинковолодіння складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд. Житловий будинок зазначений в технічному паспорті під літерою А побудований із цегли, загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 20.9 кв.м.. Її батьки [PERSON] та [PERSON] станом на 01.07.1991 року були членами колгоспного двору. В той час відповідач по справі [PERSON] не була членом колгоспного двору, однак Кутищенська сільська рада 08.08.2000 року, приймаючи рішення про визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS] помилково та з незрозумілих підстав також визнала право власності за [PERSON] . У 1980 роках її брат [PERSON] одружився з [PERSON] і біля одного місяця проживали за вказаною вище адресою. Через незначний період часу він разом з відповідачем виїхали в с. Джулинка Гайсинського району Вінницької області, де парафіяни купили йому чотирикімнатний будинок у центрі села, оскільки [PERSON] є священнослужителем у цьому селі. Пізніше [PERSON] та [PERSON] побудували ще один десятикімнатний будинок в с. Джулинка Гайсинського району Вінницької області, де і проживають по даний час. Її брат [PERSON] та невістка [PERSON] та будь-які інші члени їхньої сім`ї у будинковолодінні за вканою адресою не зареєстровані та не проживають більше тридцяти років, жодної участі по утриманню житла не приймають, комунальні послуги не сплачують. Особистих речей та речей повсякденного вжитку у будинку немають. Будинок потребує капітального ремонту. Оскільки частка відповідача [PERSON] є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим і таке припинення права на 1/3 частку в майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї, просила позов задовольнити. У зв`язку з вищевказаним, позивач просить суд припинити право [PERSON] на 1/3 частки вказаного будинковолодіння, стягнувши з неї, [PERSON] , на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/3 частини вказаного будинковолодіння у розмірі 55618 грн., та визнати за нею право власності на 1/3 частку будинковолодіння за зазначеною адресою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак у випадку її неявки в судове засідання, також неявки її представника, просила розгляд справи провести без їх участі. Крім того, 12.08.2021 року через канцелярію суду представник позивача [PERSON] [PERSON] подав клопотання, в якому просив не стягувати з відповідача [PERSON] витрати по справі понесені позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак 30.07.2021 року на адресу суду від неї надійшла заява, в якій вона позов визнала, просила його задовольнити, припинивши її право власності на 1/3 частку будинковолодіння по [ADDRESS] , стягнувши з [PERSON] на її користь компенсацію вартості 1/3 частини вказаного будинковолодіння у розмірі 55618 грн., які внесені позивачем на депозитний рахунок Тлумацького районного суду Івано-Франківської області по квитанції № 0.0.2161264145.1 від 15.06.2021 року, та визнати з позивачем право власності на 1/3 частку будинковолодіння за зазначеною адресою, вартістю 55618 грн. Просила справу розглянути у її відсутності та відмовити позивачу в частині стягнення з неї судового збору. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 23.08.2000 року, виданого на підставі рішення Кутищенської сільської ради № 61 від 08.08.2000 року, [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (відповідач) на праві спільної сумісної власності в рівних частках кожному належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Дане свідоцтво зареєстроване в Коломийському МБТІ 23.08.2000 року за реєстровим № 74, що підтверджується реєстраційним написом на правовстановлювальному документі (а.с. 16). Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вациком В.М., [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] (мати позивача) подарували [PERSON] (позивач) належні їм 2/3 частки житлового будинку з відповідними частками господарських будівель та споруд, які знаходять за адресою: [ADDRESS] , та розташовані на земельній ділянці площею 0,2136 га за кадастровим номером 2625685001:10:015:0561 (а.с. 3-4). Дані відомості також підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 107046646 від 11.12.2017 року (а.с. 7-8), Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 261373239 від 14.06.2021 року (а.с. 13-14) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 261414903 від 14.06.2021 року (а.с. 27). Також згідно договору дарування земельних ділянок, посвідченого приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вациком В.М., [PERSON] (батько позивача) подарував [PERSON] (позивач) належну йому в цілому земельну ділянку площею 0,2136 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2625685001:10:015:0561; в цілому земельну ділянку площею 0,3930 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: урочище «Кривини», с. Кутище, Тлумацький (на даний час Івано-Франківський) район, Івано-Франківська область, кадастровий номер 2625685000:09:003:0028; та в цілому земельну ділянку площею 0,3029 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: урочище «Гунищі», с. Кутище, Тлумацький (на даний час Івано-Франківський) район, Івано-Франківська область, кадастровий номер 2625685001:10:004:0205 (а.с. 5-6). Дані відомості також підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 107060850 від 11.12.2017 року (а.с. 9) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 261372681 від 14.06.2021 року (а.с. 10-12). Згідно копії\~технічного паспорту\~на садибний\~(індивідуальний)\~житловий будинок\~від 04.04.2016\~року житловий\~будинок,\~господарські будівлі\~та споруди\~за адресою:\~ [ADDRESS] , побудовані у період з 1939 року по 1960 рік (а.с. 17-21). Відповідно до висновку про технічну неможливість поділу в натурі від 29.04.2021 року, виконаного інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] , технічно неможливо здійснити поділ житлового будинку з допоміжними будівлями та спорудами, у співвідношенні 2/3 частки, яка належить позивачу [PERSON] до 1/3 частки, яка належить відповідачу [PERSON] та знаходяться за адресою: [ADDRESS] , без втручання у несучі конструкції, системи та мережі та без зміни функціонального призначення приміщень. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не є самочинно побудованим (а.с. 22). Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 29.04.2021 року приватного оцінювача [PERSON] , ринкова вартість домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] , становить 166853 грн. (а.с. 23). Відповідно до акту від 14.06.2021 року в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (мати позивача) та їхня дочка [PERSON] (позивач). Син [PERSON] (чоловік відповідача) та невістка [PERSON] (відповідач) та будь-які інші члени їхньої сім`ї в даному будинковолодінні не зареєстровані та не проживають більше 30 років. Жодної участі по утриманню житла не бруть, комунальні послуги не сплачують, особистих речей та речей повсякденного вжитку у будинку немає. Будинок потребує капітального ремонту. [PERSON] (чоловік відповідача) та [PERSON] (відповідач) більше тридцять років постійно проживають в с. Джулинка Гайсинського району Вінницької області (а.с. 26). Згідно адресної довідки Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області № 109 від 22.06.2021 року [PERSON] (відповідач) зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 46). Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1\~ст. 319 ЦК України). Відповідно до приписів ч. 1\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності з ч. 1\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із\~ст. 155 ЖК України\~жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ч.3\~ст. 358 ЦК України\~кожен із\~співвласників має\~право на\~надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1\~ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Положеннями частини першої\~ст. 346 ЦК України\~наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в\~ст.365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно ч.2\~ст.183 ЦК України\~неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України у справі № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України\~за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У справі № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію в постанові від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1\~ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. За частиною другою\~статті 365 ЦК України\~суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Дана вимога позивачем була виконана (а.с. 37). Відповідно до абз. 3 п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Позивачем визначено ринкову вартість домоволодіння у 166853 гривень, а вартість 1/3 частки становить 55618 грн. Відповідач повністю визнала таку вартісну оцінку, про що надала відповідну заяву про визнання позовних вимог цілком і беззаперечно (а.с. 48). А відтак, враховуючи положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд вважає вартість 1/3 частки спірного домоволодіння в розмірі 55618 грн. доведеною. Згідно квитанції № 0.0.2161264145.1 від 15.06.2021 року позивач [PERSON] перерахувала на депозитний рахунок Тлумацького району Івано-Франківської області: (банк отримувача: ДКС України, м. Київ, код отримувача: 26289647, код банку отримувача: 820172, номер рахунку (IBAN): UA158201720355259002000002265, -\~55618,00 гривень\~(а.с. 37) в рахунок виплати компенсації відповідачу за її частку домоволодіння в спадщині. Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч. 1\~ст. 365 ЦК України. Ухвалюючи рішення про припинення права власності відповідача на 1/3 частку у майні, що належить їй на праві приватної спільної часткової власності, з виплатою на її користь відповідної грошової компенсації, суд виходив із того, що частка у майні не може бути виділені в натурі, домоволодіння є неподільним та таке припинення права власності на частину майна не завдасть істотної шкоди відповідачу оскільки на її користь з депозитного рахунку суду буде виплачена грошова компенсація, та відповідачка забезпечена іншим житлом. Таким чином, судом встановлено, що 1/3 частка відповідача у домоволодінні, розташованому за адресою:\~\~ [ADDRESS] , є незначною, є неподільною річчю та не може використовуватись сторонами спільно, істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на її частку не вбачається. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому\~вирішенні позову,\~враховуючи те,\~що відповідач\~визнав позов\~до початку\~розгляду справи\~по суті,\~суд вважає,\~що позивачу\~слід повернути\~50\~відсотків судового\~збору з\~державного бюджету,\~сплаченого ним\~при поданні\~позову,\~а саме\~454,00\~грн. (квитанція №\~0.0.2160346583.1 від 14.06.2021 року (а.с. 36), а решту понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору в сумі 454,40 грн., за клопотанням представника позивача, слід віднести на рахунок позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved