Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] та з врахуванням уточнених і доповнених позовних вимог просила поділити спільно нажите нею і відповідачем як подружжям майно, а саме: 1) квартиру [ADDRESS], 2) майно, що знаходиться у вказаній квартирі: - холодильник «LG GR-В 359 PLQ», вартістю 2 235 грн., придбаний 22.03.2008р., - миючий пилосос «KARCHER SE 3001», приблизною вартістю 1 500 грн., придбаний 30.03.2007р., - плазмовий телевізор «Раnasonic ТН-42РА6ОR», вартістю 7 879 грн., придбаний 17.12.2006р., - домашній кінотеатр «Yamaha RX-V367ROSBL», вартістю 2 359,80 грн., придбаний 14.07.2011р., - домашній кінотеатр «Yamaha NS-50+NS-PGO», вартістю 2 639,20 грн., придбаний 14.07.2011р., - телевізор «Sumsung», приблизною вартістю 15 000 грн., хлібопіч «BDM-755s», вартістю 450 грн., придбана 14.08.2008р., - маршрутизатор без провідний вартістю 540 грн., придбаний 08.11.2009р., - духова шафа «ARISTON», вартістю 2 548 грн., придбана 01.06.2009р., - витяжка «FTC612 WN», вартістю 1 129 грн., - мийка «TEKACENTROVAL» + дозатор, вартістю 725 грн. + 175 грн., придбані 12.06.2009р., - варильна поверхня «GHSG40RAW», вартістю 3 375 грн., придбана 20.05.2009р., - фільтр «Аквафор», приблизною вартістю 1 400 грн., придбаний 01.04.2009р., - фасади для меблів загальною вартістю 9 463 грн., придбані 04.09.2009р., - меблі (тумби) загальною вартістю 1 578,75 грн., придбані 17.05.2009р., - телефон радіо «Раnasonic», вартістю 265 грн., придбаний 09.11.2009р., - шафа-купе загальною вартістю 6 800 грн., - крісло-мішок (без каркасні меблі) 4 штуки: у формі футбольного м*яча, вартістю 550 грн., з тканини оранжево-сірого кольору, вартістю 850 грн., з дерматину жовтого кольору, вартістю 1 200 грн., з дерматину срібного кольору, вартістю 950 грн. яке просила поділити наступним чином: - виділити їй у власність ? частину квартири [ADDRESS], а також: - холодильник «LG GR-В 359 PLQ», вартістю 2 235 грн., придбаний 22.03.2008р., - плазмовий телевізор «Раnasonic ТН-42РА6ОR», вартістю 7 879 грн., придбаний 17.12.2006р., - мийку «TEKACENTROVAL» + дозатор, вартістю 725 грн. + 175 грн., придбані 12.06.2009р., - крісло-мішок (без каркасні меблі) 2 штуки: з дерматину жовтого кольору, вартістю 1 200 грн., з дерматину срібного кольору, вартістю 950 грн., - фасади для меблів загальною вартістю 9 463 грн., придбані 04.09.2009р., - скло для меблів вартістю 1 000 грн., - фільтр «Аквафор», приблизною вартістю 1 400 грн., придбаний 01.04.2009р., а іншу ?? частину квартири [ADDRESS] та решту майна - залишити у власності відповідача. Позивачка обґрунтовувала позовні вимоги тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 25.11.2006р. і рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 06.02.2012р. шлюб між ними було розірвано. В добровільному порядку вони не вирішили питання щодо поділу спільно нажитого майна, а тому просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 60,70 СК України. В судовому засіданні позивачка уточнені та збільшені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також пояснила про те, що майно, яке є предметом поділу та перелічене в позовній заяві, знаходиться в спірній квартирі, придбане нею і відповідачем під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і на даний час існує та фактично перебуває в її і дитини користуванні. Відповідач в судове засідання після відновлення провадження по справі не з*явився, про день і час розгляду справи через свого представника повідомлявся належним чином, що стверджується поштовим повідомленням (а.с. 158), про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача до зупинення провадження у справі, вивчивши письмові заперечення представника відповідача, допитавши свідків відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 25.11.2006р. (а.с. 5 - копія свідоцтва про шлюб), від якого сторони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] народження (а.с. 6 - копія свідоцтва про народження). Як вбачається з кредитного договору, укладеного 12.02.2008р. між ВАТ «Сведбанк» і [PERSON], останній взяв кредит в сумі 60 000 доларів США для придбання квартири [ADDRESS] (а.с. 41-48 - копія кредитного договору). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.02.2008р., [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 50-51, 52, 49 - копія договору, витягу з реєстру і реєстраційного посвідчення). Відповідно до довідки від 20.07.2011р. Печерського відділення ПАТ «Сведбанк», [PERSON] виконав свої зобов*язання, повернувши кредит в повному обсязі (а.с. 40 - копія довідки). Відповідач [PERSON] в судовому порядку доводив ті обставини, що спірна квартира є його особистою приватною власністю, оскільки придбана хоча і в шлюбі з позивачкою, але за його особисті кошти і рішення Святошинського районного суду м.Києва від 14.10.2013р. (а.с. 133-136 - копія рішення суду), залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 05.12.2013р. (а.с. 137-141 - копія ухвали суду), постановлено не на його користь. Задовольняючи позов частково, суд виходив з наступного. В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. вказано про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясувати джерело і час його придбання. А в пункті 24 цієї ж Постанови зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи… Вирішуючи питання щодо з*ясування загального обсягу спільного майна сторін станом на час припинення ведення ними спільного господарства, а саме: на лютий 2012р., тобто, на час постановлення судового рішення про розлучення сторін, оскільки іншої дати сторони не зазначали, суд виходить із того, що в матеріалах справи належними доказами підтверджено придбання [PERSON] і [PERSON] за час шлюбу лише квартири [ADDRESS]. Згідно частини 1 ст.60 СК України 2004р., майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, зазначену вище квартиру суд визнає спільною сумісною власністю [PERSON] як подружжя. Щодо правил поділу спільного майна подружжя, суд приходить до наступного. Відповідно до частини 1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи положення зазначеної вище норми права та виходячи із правила рівності часток обох з подружжя у спільному майні, суд вважає за необхідне поділити спірну квартиру між сторонами в рівних частках, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Що стосується іншого майна, яке позивачка просить поділити між нею та відповідачем, то суд вважає, що належних і допустимих доказів відповідно до правил ст.ст. 58, 59 ЦПК України про придбання цього майна саме сторонами і за їх спільні кошти, а також реальне існування його на час припинення сторонами ведення спільного господарства і на час розгляду справи по суті, крім особистих пояснень самої позивачки, суду не надано, а діючим законодавством не передбачено поділ майна подружжя, реальне існування якого не доведено належними і допустимими доказами. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає за необхідне в іншій частині позовних вимог відмовити, як недоведених. Показання свідків, товарні чеки, накладні, квитанції, копії яких є в матеріалах справи, не можуть бути належними і допустимими доказами щодо часу та джерела коштів придбання майна сторін, а також доказами його реального існування. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial