Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовною заявою до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на житловий будинок. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити. В судове засідання представник відповідача Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району не з`явився, про час та дату був повідомлений належним чином, надав заяву відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню по наступним підставам. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 05.03.1996 року, виданого Виконкомом Шабівської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №32 (а.с. 6). На час смерті померла проживала в с. Біленьке Білгород-Дністровського району Одеської області, де була зареєстрована її смерть. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст. 1221 ЦК України). Право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті (ст. 1223 ЦК України). Заповіт від імені [PERSON] був складений на користь позивачки та посвідчений у виконкомі Шабівської сільської ради 11 червня 1992 року . Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] своєчасно звернулась з заявою про прийняття спадщини до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 76/97. Позивачка 13 березня 1997 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ААІ № [NUMBER] у Білгород-Дністровській районній державній нотаріальній конторі і стала власником будинку [ADDRESS] , однак не зареєструвала право власності на нього (а.с. 5). Відповідно до паспорта громадянина України позивачка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). У свідоцтві про право на спадщину по батькові вказано - « [PERSON] ». На час отримання свідоцтва про право на спадщину від 13 березня 1997 року у позивачки був інший паспорт громадянки України (старого зразка), де помилково було вказано по батькові « [PERSON] », тому нотаріус вказала також « [PERSON] ». Крім того, у свідоцтві про право на спадщину від 13 березня 1997 року вказано, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з одного житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] під номером п`ятнадцятим, на земельної ділянці присадибних земель сільської ради, що складається в цілому з одного житлового будинку літ. «А», житловою площею 48,5 кв. м та споруд № 1-4, що належать померлої на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Шабівської сільської ради народних депутатів 03.02.1997 року, зареєстрованого в Білгород-Дністровському міжміському бюро технічної інвентаризації 03.02.1997 року за №2-250. Свідоцтво про право особистої власності на ім`я спадкодавця видано виконкомом Шабівської сільської ради народних депутатів 03.02.1997 р. та зареєстровано в Білгород- Дністровському міжміському бюро технічної інвентаризації 03.02.1997 р. за № 2-250, а [PERSON] померла раніше - [INFO] . Тільки після смерті спадкодавця були оформлені документи на житловий будинок. В той час реєстрація права власності проводилась на підставі Наказу Державного Комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.95 р. (зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056) «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб». Згідно до п. 1.4 цих Правил державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснювали державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів, за рахунок коштів власників нерухомого майна. Згідно до п. 5.1 цих Правил при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в цих Правилах, зацікавлена фізична особа подавала до місцевого органу державної виконавчої влади, місцевого самоврядування заяву про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна і отримання свідоцтва про це. В той час не було прямої заборони реєструвати право власності на померлу людину, тому реєстрація права власності була проведена на [PERSON] , яка на час своєї смерті юридично не оформила право власності на житловий будинок. В теперішній час реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІУ та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. Ці нормативні акти забороняють реєструвати права власності на померлу людину. Через помилки в написанні по батькові у свідоцтві про право на спадщину та реєстрації права власності на житловий будинок на померлу людину позивачка не може зареєструвати будинок [ADDRESS] на своє ім`я, тому позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав. Згідно відповіді Завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області від 17.08.2019 року №2044/01-16 спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась, спадкоємці до нотаріальної контори не звертались (а.с. 39). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; Відповідно до положень ст.1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved