Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них, 12.06.2008\~ року народився син [PERSON]. На даний час відповідач із сімєю не проживає. Син проживає з нею і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач звернулась до суду з позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх доходів відповідача, щомісячно але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з дня звернення до суду і\~ досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позові просила їх задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечила (а.с.23). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалась своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином судовими повістками, направленими за адресою його місця реєстрації, згідно адресної довідки (а.с.18-19, 22). Причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення чи\~ розгляд справи у його відсутність не наддав, позов не оспорив. Суд вважає можливим, відповідно до ст.ст. 76, 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи що позивач не заперечила щодо такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що у сторін, які перебували у зареєстрованому шлюбі 12.06.2008 року народився син [PERSON], батьком якого є відповідач [PERSON] (а.с.3-4). Відповідно до довідки, виконкомом Тростянецької селищної ради Вінницької області №2897 від 16.12.2015 року син [PERSON], [INFO] проживає з матірю [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач не проживає з позивачем однією сімєю,\~ в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.\~ Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обовязку утримувати дитину, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 60 ЦПК України не доведено. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст.ст. 51, 52 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Встановленим судом фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. \~ \~ \~ \~ При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців, а також те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що є істотною обставиною. Позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх доходів відповідача щомісячно але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і\~ досягнення сином повноліття. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей відповідного віку встановлений починаючи з 1 січня 2016 року - 1 455,00 грн., з 1 травня 1\~531,00 грн., з 1 грудня 1\~637 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 05.10.2000 року «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Відповідно до п.п. 1,2 ст. 3 , п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно п.1 ст. 18 , п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи наведені вище обставини, а також з урахуванням матеріального стану сімї, у якій виховується дитина, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний надавати на утримання для забезпечення необхідних умов життя, розвитку дитини аліменти в розмірі 1/4 частки від його доходу щомісячно, і до\~ досягнення сином повноліття і саме такий розмір аліментів не суперечитиме як інтересам дитини, так і відповідача. Покладення судом на відповідача обов'язку надавати на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, відповідає вимогам закону і враховує найвищі інтереси дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн., за ставками судового збору, які діяли згідно з Законом України «Про судовий збір», станом на день звернення до суду позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved