Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути з відповідача на її користь борг за розпискою у розмірі 17200 грн., інфляційні витрати в сумі 1513 грн. 60 коп., 3% річних в сумі 477 грн. 83 коп. та сплачений судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., а всього 19959 грн. 83 коп. Позовна заява мотивована тим, що позивач позичив під розписку відповідачу грошові кошти у сумі 17200 грн. з кінцевою датою повернення боргу до 25 жовтня 2017 року. Позивач свої зобов`язання виконала, однак відповідач порушує вз`яті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів та жодної суми не повернула. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовільнити їх з підстав наведених у позові. Відповідач в судовому засіданні спершу позов не визнала та пояснила, що розписку вона написала під тиском позивача, а кошти не брала. Вона певний час працювала у позивача продавцем у магазині та перед звільненням [PERSON] повідомила їй про нестачу коштів у касі та через те змусила на цю суму написати розписку. Представник відповідача, адвокат Кочетков Г.О. в судовому засіданні позов також не визнав та вказав, що відповідач написала розписку під тиском, коштів не отримувала, а тому позов не підлягає до задоволення. Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 13 травня 2018 року позивач уклав договір позики з відповідачем шляхом надання останній грошових коштів під розписку у розмірі 17200 грн. з кінцевим терміном повернення боргу до 1 липня 2018 року. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 526 ЦК України вказує на те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, що вказано в ч. 1 ст. 625 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що\~ договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Таким чином, сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач вз`яла на себе зобов`язання повернути позичені у позивача кошти\~ у термін до 1 липня 2018 року. Як вбачається з розписки від 13 травня 2018 року відповідач жодного разу позивачу кошти не повертала. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на підтвердження свої позовних вимог надано суду розписку відповідача, а також розрахунок суми боргу, інфляційних витрат та 3 % річних. Відповідачем же та її представником, окрім усних заперечень в судовому засіданні щодо отриманої суми позики та нарахованих відсотків, а чи написання самої розписки під тиском, жодних доказів на підтвердження цих фактів до суду не надали. За змістом ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Всупереч вище викладеним положенням, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення грошових коштів, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за договорами позики, яка 17200 грн. Окрім того позивач просила суд стягнути з відповідача інфляційні витрати за період з липня 2018 року по квітень 2019 року в сумі 1513 грн. 60 коп., 3 % річних за період з 2 липня 2018 року по 4 червня 2019 року включно складає 447 грн. 83 коп. Ч. 2 ст. 625 ЦК вказує на те, що\~ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач в обумовлений термін, а саме до 1 липня 2018 року суму боргу не повернула, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України повинна сплатити 1513 грн. 60 коп. інфляційних витрат за період з липня 2018 року по квітень 2019 року та 3% річних в сумі 447 грн. 83 коп. за період з 2 липня 2018 року по 4 червня 2019 року.. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком (а.с.4). Відповідач всупереч положенням статті 77, 81 ЦПК України не надала суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем, а чи її наявність у меншому розмірі. Окрім того під час судових дебатів вказала на те, що позов визнає повністю та вона дійсно отримала від позивача кошти в сумі 17200 грн., які не повернула і до цього часу. Ч. 1 ст. 61 ЦПК України вказує на те, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач відповідно до дублікату квитанції № 0.0.1372679188.1 від 5 червня 2019\~ року сплатила судовий збір за подання позову до суду в сумі 768 грн. 40 коп. (а.с.1). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов [PERSON] підлягає до задоволення то судовий збір у повному обсязі в сумі 768 грн. 40 коп. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved