Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини щомісячно в твердій грошовій сумі 2500 грн, посилаючись на те, що від укладеного 27.05.2000р. шлюбу, в них мається спільний неповнолітній син [PERSON] , [INFO] ; відповідач залишив її з сином та не надає ніякої матеріальної допомоги на його утримання, хоча має гарний стан здоров`я, мінливий заробіток, розмір якого приховує. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснила, що працює прибиральницею в школі на 0,75 ставки, від чого отримує середньомісячний доход в сумі близько 3000 грн, займається веденням домашнього господарства, допомагають родичі, інших джерел доходів не має. Відповідач має доход від обробітку власною технікою людям землі, здачі в оренду земельного паю. Наполягає на стягненні аліментів у твердій грошовій сумі 2500 грн на місяць. Відповідач надав відзив на позов, в якому з вимогами позивачки погоджується частково, так як не вспромозі сплачувати запропонований позивачкою на утримання сина [PERSON] розмір аліментів у 2500 грн, оскільки не працює, проживає з 94-річною бабусею, яка не може самостійно себе обслуговувати й потребує постійного догляду, в кінці червня 2020 року для забезпечення дітей на вимогу позивачки передав їй 20000 грн, частину з яких позичив у родичів; не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1159 грн). В судовому засіданні відповідач позов визнав частково з підстав, викладених у відзиві; не заперечує при наявності фінансових можливостей надавати додаткову допомогу дітям окрім присудженої суми аліментів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.141, 180 СК України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття, належний рівень матеріального забезпечення дитини покладається на обох батьків. В ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантовано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Приписами ч.1 ст.184 СК України встановлено, що за заявою одержувача суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд врахову є обставини, передбачені ч.1 ст.182 СК України. Крім того, згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач від укладеного 27 травня 2000 року шлюбу, який розірвано, являються батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який згідно довідок Височанської сільської ради №996 від 08.09.2020р., №1105 від 15.10.2020р. проживає з матір`ю. Позивачка має постійне місце роботи - прибиральника службових приміщень Галайбинської ЗОШ І-ІІ ступенів Височанської сільської ради, отримуючи щомісячну нараховану заробітну плату близько 3500 грн (0,75 ставки), веде підсобне господарство, інших джерел доходів не має. Відповідач є особою працездатного віку, але на даний час не працює, його середньомісячний заробіток як сезонного працівника Височанської сільської ради в І-му півріччі 2020 року склав близько 2300 грн; також отримує певний доход від праці по найму та щорічно від здачі в оренду двох земельних паїв в розмірі 8370 грн (майже 700 грн на місяць). Посилання відповідача на неможливість постійного працевлаштування через необхідність догляду за бабою похилого віку не заслуговують на увагу, оскільки перш за все обов`язок по піклуванню за непрацездатними батьками покладається на їх дітей, яких як пояснив [PERSON] у його баби [PERSON] троє, а також маються й інші онуки. Водночас всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України позивачка не навела суду обґрунтованих розрахунків, підтверджених належними доказами, на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача аліментів в сумі 2500 грн на дитину, а не в більшому чи меншому розмірах, в тому числі й достатності доходу відповідача для присудження з нього аліментів в розмірі понад прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Тому, з огляду на вищевказані вимоги законодавства, виходячи з положень ст.181-184 СК України, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з 01 липня 2020 року становить 2318 грн) та наполяганні позивачки на стягненні аліментів у твердій грошовій сумі, подання відповідачем відзиву на позов, часткового визнання ним позову, суд вважає за можливе вимоги позивачки задовольнити частково й стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON] в розмірі 1800 грн на місяць, що буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial