Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: служба у справах дітей адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради, служба у справах дітей адміністрації Південного району Кам'янської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення піклувальника. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] народився [PERSON], матір'ю якого є [PERSON], а батько записаний зі слів матері. [PERSON] має статус матері одиночки. Починаючи з 2009 року, вона самостійно виховує та утримує дитину [PERSON], який більше 8 років проживає разом з нею без реєстрації, що підтверджується актом про проживання та характеристикою дитини. В 2009 році мати дитини [PERSON], покинула дитину напризволяще. Відповідач ніде не працює, веде аморальний образ життя. Дитиною не піклується, не утримує сина, не виховує, не цікавиться його станом здоров'я, тощо. Дитині вже 14 років і він самостійно не може отримати паспорт. А вона для державних організацій та закладів є сторонньою особою і не має можливості здійснити захист прав та законних інтересів дитини без вирішення питання встановлення над дитиною піклування. Просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримали повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Судом вживалися заходи щодо її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - служби у справах дітей Адміністрації Південного району Кам'янської міської ради Посунько О.В. в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. У судовому засіданні було встановлено наступне: [PERSON], [INFO] є матір'ю [PERSON], [INFO], реєстрація актового запису про народження якого вчинена відділом реєстрації актів громадянського стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 222 від 20.06.2003 року. Відповідно до акту проживання без реєстрації від 14.11.2017 року КП КМР «УКОЖФ», [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS], разом з [PERSON] Відповідно до висновку № 8/256-7 від 21.02.2018 року адміністрації Південного району, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] зазначено, що [PERSON] з 2009 року покинула дитину, ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, дитиною не піклується, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться про стан його здоров'я. Отже, позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідає інтересам неповнолітньої дитини [PERSON] Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Іншими словами, батьки несуть аліментний обов'язок перед дітьми. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Підставою позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз'яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16). Всіма вищезазначеними доказами підтверджується факт того, що відповідачка нехтує своїми батьківськими обов'язками, не піклується про дитину, не створила належних умов для її виховання та розвитку, не забезпечує її матеріально, тривалий час взагалі не спілкується з дитиною. Відповідачем не надано належних і допустимих доказів на спростування факту неналежного виконання батьківських обов'язків. Таким чином в судовому засіданні достатньо досліджено доказів, які у повному обсязі підтверджують факт того, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов'язками, не піклується про дитину, не цікавиться її здоров'ям, життям, розвитком, не забезпечує її матеріально. Відповідно до ст. 243 Сімейного кодексу України, опіка та піклування встановлюється над дітьми, які залишилися без батьківського піклування. Піклування встановлюється над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно подання № 8-06/54 від 20.04.2018 року адміністрації Заводського району, як органу опіки та піклування, [PERSON] може бути піклувальником неповнолітнього [PERSON], [INFO]. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність встановлення над неповнолітньою дитиною піклування та доцільність призначення позивача піклувальником над дитиною. На підставі ст.166 ч.2 Сімейного кодексу України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи, відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, що відповідачка є працездатною, тобто може працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Доказів на підтвердження майнового стану, неможливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідачкою не надано. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. В той же час, після реальної зміни поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, [PERSON] може з дотриманням вимог ст. 169 СК України звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved