Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON], посилаючись на те, що вона знаходилась з відповідачем у шлюбних стосунках з 2009 року. 08 серпня 2010 року у них народилася донька [PERSON]. З серпня 2016 року шлюбні відносини з відповідачем припинені, з того часу проживають окремо. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча за станом здоровя та матеріальним становищем має можливість сплачувати аліменти на дитину. Відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання, зокрема на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо. Тому просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4\~частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково, пояснив, що він офіційно не працює, підробляє копанням могил, може сплачувати на дитину тільки 200 гривень в місяць. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено,\~що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON],\~[INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.2). Дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Дана обставина відповідачем не заперечується. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, є працездатним, офіційно не працює, але періодично підробляє, а тому може і повинен сплачувати аліменти на утримання дитини. Стаття 27\~Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991, та положення Декларації прав дитини\~регламентують,\~що інтереси дитини необхідно\~забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути\~серед тих, хто\~першим одержує\~захист і допомогу. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону батьки зобовязані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обовязок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно, невиконання зазначеного обовязку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК Україниспособи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а, отже, аліменти підлягають стягненню в порядку ст.181 Сімейного Кодексу України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст.184 СК Українивідносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобовязання щодо утримання. Суд вважає встановленим, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід. Даний факт визнано сторонами, й не підлягає доказуванню, а тому, аліменти з відповідача необхідно стягувати в твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК Українипередбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривня, з 1 грудня - 1860 гривень. При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, дружини, дочки, сина; позивач не надала доказів того, що за станом здоровя її донька [PERSON] потребує особливого догляду. Враховуючи викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, зясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд, виходячи з того, що дитина проживає разом із позивачкою, враховуючи вік дитини, спільний обовязок батьків щодо матеріального утримання дитини, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, приходить до висновку про стягнення з відповідача ? частини прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком від 6 до 18 років станом на дату ухвалення рішення, оскільки такий розмір аліментів є обєктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обовязку обох батьків її утримувати. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 17 лютого 2017 року дня звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial