Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до ВАТ КБ «Надра» в особі Одеського регіонального управління про повернення вкладу. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 18 липня 2008 року та 22 липня 2008р. уклала з відповідачем в особі начальника Центрального відділення філії ВАТ КБ «Надра» договори строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний без поновлення» у відповідності до п.1.1 якого Вкладник передає, а [PERSON] приймає грошову суму [PERSON] і зобовязується виплатити Вкладникові [PERSON] та проценти на умовах та в порядку, визначеному цими договорами. У відповідності до п.2.1 зазначених договорів для виконання умов п.1.1 договору Вкладник передає, а [PERSON] приймає на вкладний рахунок вклади в сумі 100 000 доларів США (згідно договору від 18.07.2008р.) та 300 000 доларів США (згідно договору від 22.07.2008р.) Згідно п.2.3 [PERSON] строк вкладу 12 місяців, дата повернення - 18 липня та 22 липня 2008р. відповідно за кожним договором. На неодноразові звернення позивача до Одеського регіонального управління ВАТ КБ «Надра» про повернення вкладу після закінчення строку дії договору банк відповідав про неможливість виконання ним своїх зобовязань. До цього часу вклад не повернутий позивачу, в звязку з чим останній за умовами договору просить повернути вклад, а саме: грошові кошти в розмірі 400 000 доларів США за обома договорами. Крім того, позивач просить повернути проценти в розмірі 14 717 доларів США (з урахуванням уточнених вимог), а також моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Представник ВАТ КБ «Надра» позовні вимоги визнав в частині стягнення вкладу та нарахованих відсотках, але проти задоволення в частині стягнення моральної шкоди заперечував. Крім того, при ситуації у фінансовій системі України, що склалася, банк наполегливо працює над поверненням депозитів, проте в першу чергу він здійснює це пенсіонерам та найменш захищеним верствам населення. Після реалізації таких заходів [PERSON] зможе повністю виконати свої зобовязання перед вкладниками. Представник філії ВАТ КБ «Надра» Одеське регіональне управління в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, в іншій частині позову - вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до п.8 ст. 110 ЦПК України справа розглядається за місцем виконання договору (місцем розташування філії банку) - вул.Космонавтів, 36 в м.Одесі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що предметом спору є стягнення грошових коштів, що було передано позивачем відповідачу через його філію ВАТ КБ «Надра» Одеське регіональне управління, яке є структурною одиницею ВАТ КБ «Надра». Так, 18 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» в особі Центрального відділення філії Одеського регіонального управління ВАТ КБ «Надра» (надалі [PERSON]) та [PERSON] (надалі Вкладник) укладений договір № 699349 строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний без поновлення», відповідно до умов якого [PERSON] внесла до каси Банку вклад в розмірі 100 000 доларів США, а відповідач зобовязався протягом дії договору нараховувати відсотки у розмірі 12% річних та повернути [PERSON] та сплатити нараховані за ним проценти. Строк дії договору один рік з 18 липня 2008 року до 18 липня 2009 року. Крім того, позивачкою 22 липня 2008р. був укладений ще один договір між тими самими особами за № 699353 строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний без поновлення», відповідно до умов якого [PERSON] внесла до каси Банку вклад в розмірі 300 000 доларів США, а відповідач зобовязався протягом дії договору нараховувати відсотки у розмірі 12,5% річних та повернути [PERSON] та сплатити нараховані за ним проценти. Строк дії договору один рік з 22 липня 2008 року до 22 липня 2009 року. 16 липня 2009 року Вкладником до Банку відправлений лист з повідомленням про бажання отримати депозитний вклад та нараховані відсотки. Банк отримав цю заяву 17 липня 2009р. Відповідно до п.4.5 [PERSON] Вкладник повинен був повідомити про дострокове повернення [PERSON] за 2 календарні дні до дати, коли Вкладник бажає отримати достроково [PERSON] чи відповідну його частину. Тобто строк повернення [PERSON] та відсотків є 28 липня 2009р. та 22 липня 2009 року відповідно. Проте, Банк не виповнив свої зобовязання. На час звернення позивача з позовом до суду строки дії депозитних договорів закінчились, проте Банком не повернутий позивачу [PERSON] та не сплачені нараховані за ним проценти. Відповідно до п.3.4.4 [PERSON] зобовязується повернути Вкладникові вклад та сплатити нараховані ним проценти шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника в день настання дати повернення вкладу. Сплата нарахованих процентів здійснюється відповідно до п.4.4 [PERSON], а саме: щомісячно шляхом перерахування суми процентів на рахунок. Вкладник може отримати нараховані проценти з наступного дня після їх нарахування. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст.ст.526, 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами та повинен виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст.536 ЦК України в звязку з неповерненням Банком Вкладнику депозиту, а також процентів за час дії договору, з відповідача повинні бути стягнуті проценти по день постановлення судового рішення в розмірі, передбаченому п.2.3 [PERSON]. Згідно розрахункам, наданим представником відповідача, сума відсотків за обома договорами станом на 31 березня 2010р., тобто на час постановлення рішення, становить 14 717,39 доларів СПІА. Позивач не заперечував проти цих процентів. Крім того, представником відповідача надані виписки- повідомлення по рахункам за обома договорами, якими підтверджується наявність коштів на рахунках [PERSON] в розмірі 400 000 доларів СПІА. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині примусового стягнення банківського вкладу в розмірі, передбаченому п.2.1 [PERSON], та нарахованих на нього процентів підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України валютою виконання грошового зобовязання є гривня, проте ч. З ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків також допускається у випадках встановлених законом. Суд вважає можливим стягнути з відповідача борг, виражений в доларах США, оскільки договори між сторонами укладались з вказанням суми вкладу в іноземній валюті, відсотки за договором також нараховувались в доларах США без вказання гривневого еквіваленту. В позові позивачка просить стягнути з відповідача за спричинену їй моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., обгрунтовуючи свої вимоги тим, що з тих пір, як вона дізналась про відмову з боку банку повернути належні кошти, [PERSON] відчуває сильні душевні переживання, образу; порушились її нормальні життєві звязки, вона втратила впевненість у майбутньому, змінились її відносини в родині; позивачка відчуває негативні зміни у своєму здоровї та ін. Проте, з огляду на відсутність доказів погіршення стану здоров'я та факту завдання моральної шкоди, а отже недоведеністю, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені. Крім того, відмовляючи в задоволенні позов\ в частині стягнення моральної шкоди суд також враховує й те, що у справах за позовами про виконання зобовязань за договором або про його розірвання вимоги про відшкодування моральної шкоди можуть бути задоволені, коли така відповідальність передбачена законодавством, що регулює дані правовідносини, або коли моральної шкоди заподіяно не у зв'язку з неналежним виконанням зобовязань, що виникають з договорів (угод), а внаслідок інших винних дій. Між сторонами мають місце договірні відносини. Право на відшкодування моральної шкоди мотивовано неналежним виконанням зобовязань за договором, договір банківського вкладу не передбачає відповідальності за моральну шкоду. Посилання на інші винні дії, що не повязані з неналежним виконання зобовязань за договором, відсутні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача стягнення державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 1 820грн. в дохід позивачки, яка сплатила їх при подачі позову.

Outcome: approved