Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка зазначила, що шлюб між нею та відповідачем зареєстровано 27 травня 2011 р. виконкомом Росохацької сільської ради Городенківського району Івано-Франківській області, актовий запис № 4. [INFO] в сторін народилася дочка [PERSON] . Впродовж останніх років відповідач зловживає спиртним, через що відносини між сторонами погіршилися, вони систематично сваряться, що часто закінчується фізичними розправами. Після останнього конфлікту відповідач переїхав проживати до своїх батьків, де проживає на даний час. Уже декілька місяців сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного побуту, відповідач не приймає участі в матеріальних витратах сім`ї. Із-за наведених обставин сторони віддалилися один від одного, втратили взаємоповагу та взаєморозуміння. Позивачка вважає, що шлюб існує формально, подальше збереження сім`ї неможливе та суперечить її інтересам, а тому просить строку для примирення не надавати, шлюб розірвати, неповнолітню дочку [PERSON] залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. В заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився із невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (судової повістки) та оголошенням про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме, розміщеним на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Також відповідачем не подано відзив на позовну заяву. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, встановив, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 27.05.2011 виконкомом Росохацької сільської ради Городенківського району Івано-Франківській області, актовий запис за № 4, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27 травня 2011 р. виконкомом Росохацької сільської ради Городенківського району Івано-Франківській області. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, визначає ч.1 ст.36 СК України. Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився для надання особистих пояснень, а також не подав до суду письмової заяви/пояснення з приводу розірвання шлюбу, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що стосується позовної вимоги про залишення малолітньої дочки сторін після розірвання шлюбу на проживанні з позивачкою, суд зазначає наступне. У шлюбі в сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , актовий запис за № 4 від 18 серпня 2011 р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 серпня 2011 р. виконкомом Росохацької сільської ради Городенківського району Івано-Франківській області. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги думку позивачки, а також те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не забажав висловити своєї думки з приводу визначення місця проживання дитини, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дочки сторін [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - позивачкою. На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 104, 112-114, 141, 157, 160, 161, Сімейного Кодексу України, ст. 29 ЦК України,

Outcome: approved