Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання, про поділ спільної сумісної власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що з грудня 1996 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] стали проживати однією сім'єю та вести спільне господарство у квартирі [ADDRESS]. 23 березня 2000 року у позивача і відповідача народилась спільна дитина [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження № 544 видане 06 вересня 2000 року Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадміністрації виконкому Одеської області. Позивачка стверджує, що за час сумісного проживання за спільні кошти, ними було придбане майно, а саме квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2007 року, яка в цілому складається з однієї кімнати, загальною площею 29,6 кв.м., у тому числі житловою площею 18 кв. м., про що свідчить витяг з р.№ 7451416 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 26.11.2007 р. Відповідач [PERSON] 23.07.2008 року уклав кредитний договір № 1506/0708/55-036 з ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - згідно договору купівлі- продажу прав вимоги ПАТ «Альфа-Банк»- далі банк ) відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, банк надав [PERSON] кредит у сумі 14000.00 доларів США, тим самим останній, зобов'язався повернути кредит і сплатити проценти за користування. Також був укладений іпотечний договір № 1506/0708/55-036-г-1 від 23.07.2008 року, за яким Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно (без згоди позивача), а саме спільно набуту квартиру [ADDRESS]. Згодом, між позивачем та відповідачем, згідно актового запису №504, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 16 квітня 2013 року був укладений та зареєстрований шлюб. Таким чином, позивачка вважає, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю, а тому згідно остаточних позовних вимог вона просила: 1.Визнати факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] з грудня 1996 року до укладання ними шлюбу 16 квітня 2013 року ; 2.Розділити майно між [PERSON] та [PERSON] та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. (а.с.2-4, 32) В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що вона стала проживати однією сімєю з відповідачем з грудня 1996р., вони спільно проживали та вели спільне господарство. В 2000р. у них народилась дочка [PERSON]. В 2007р. з метою поліпшення житлових умов, вони вирішили придбати окрему квартиру. Так ними була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2007 року. Квартира була придбана за спільні кошти, окрім того, [PERSON] вимушений був позичити кошти для її придбання, оскільки коштів не вистачало. Позивачка також пояснила, що пізніше їй стало відомо, що [PERSON] був вимушений укласти з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір з метою повернення раніше отриманої позики на придбання квартири. Вона пояснила, що [PERSON] її не повідомляв про укладення кредитного та іпотечного договору, оскільки бажав самостійно вирішити питання про повернення раніше отриманої позики на придбання квартири. В той же час, їй відомо, що кошти від ВАТ «Сведбанк» були використані на погашення раніше отриманих боргів на придбання квартири. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та пояснив, що він з грудня 1996р. став проживати однією сімєю з позивачкою, як чоловік та дружина. В 2000 році у них народилась спільна дитина [PERSON]. В 2007р. він з спільно з дружиною вирішив придбати окрему квартиру. Так ними була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2007 року. Відповідач також пояснив, що особистих коштів на придбання квартири йому не вистачало, а тому він вирішив взяти у борг кошти у знайомих, які пізніше бажав повернути. В 2008р., з метою повернення позики за придбання квартири, він був вимушений укласти з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір, відповідно до отримав кредит у сумі 14000.00 доларів США. Вищевказану суму коштів він повернув знайомим, у яких раніше брав в борг кошти на придбання квартири. Відповідач також пояснив, що не повідомляв дружину про те, що він уклав кредитний договір, оскільки не бажав її турбувати. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимог щодо предмету позову на стороні відповідача ПАТ «Альфа-Банк» просив відмовити у задоволенні позову, оскільки не надано доказів проживання сторін однією сімєю. Окрім того, під час укладення кредитного договору, а також іпотечного договору [PERSON] стверджував, що він не перебуває у фактичних шлюбних відносинах, а також у зареєстрованому шлюбі та квартира є його особистою приватною власністю. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16 квітня 2013р., відділом ДРАЦС у Малиновському районі РС ОМУЮ, актовий запис № 504. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який було розірвано 07 грудня 1999р. Відділом РАГС Київського району м. Одеси. (а.5- зворот). Згідно п. 20 Постанову Пленуму ВСУ «Про практику застосування судам законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11 від 21.12.2007р. судам розяснено, що ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, суд вважає, що неможливо встановити факт, що грудня 1996р. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю, оскільки такий період повинний починатись з дати припинення шлюбу, тобто після 7 грудня 1999р., у звязку з чим, даний період починається з 8 грудня 1999р. та закінчується 16 квітня 2013р., тобто датою реєстрації шлюбу. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони з грудня 1996р., спільно проживали та вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтву про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного, суд вважає, що в судовому засіданні необхідно визнати факт, що з 8 грудня 1999р. до 16 квітня 2013р., [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю. Судом також встановлено, що 12 жовтня 2007р. [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї кімнати, загальною площею 29,6 кв.м., у тому числі житловою площею 18 кв. м., про що свідчить витяг з р.№ 7451416 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 26.11.2007р.. Частиною 1 ст. 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно ч. 2 ст. 74 СК України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно поділити спільне сумісне майно [PERSON] та [PERSON] наступним шляхом: - Визнати за [PERSON] (іпн. [NUMBER]) право власності на ? частину квартири [ADDRESS], що складається з однієї кімнати, житловою площею 18,0 кв.м., загальною площею 29,6 кв.м.; - Визнати за [PERSON] (іпн. [NUMBER]) право власності на ? частину квартири [ADDRESS], що складається з однієї кімнати, житловою площею 18,0 кв.м., загальною площею 29,6 кв.м.. Суд також вважає, в даному випадку майнові інтереси ПАТ «Альфа-Банк» не порушуються за наступних підставі. Так, судом також встановлено, що [PERSON] 23.07.2008 року уклав кредитний договір № 1506/0708/55-036 між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - згідно договору купівлі- продажу прав вимоги ПАТ «Альфа-Банк»- далі банк ) відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, банк надав [PERSON] кредит у сумі 14000.00 доларів США, тим самим останній, зобов'язався повернути кредит і сплатити проценти за користування. Також був укладений іпотечний договір № 1506/0708/55-036-г-1 від 23.07.2008 року, за яким Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно (без згоди позивача), а саме спільно набуту квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка пояснила, що їй стало відомо, що [PERSON] був вимушений укласти з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір з метою повернення раніше отриманої позики на придбання квартири. Вона пояснила, що [PERSON] її не повідомляв про укладення кредитного та іпотечного договору, оскільки бажав самостійно вирішити питання про повернення раніше отриманої позики на придбання квартири. В той же час, їй відомо, що кошти від ВАТ «Сведбанк» були використані на погашення раніше отриманих боргів на придбання квартири. Відповідач [PERSON] пояснив, що особистих коштів на придбання квартири [ADDRESS], йому не вистачало, а тому він вирішив взяти у борг кошти у знайомих, які пізніше бажав повернути. В 2008р., з метою повернення позики за придбання квартири, він був вимушений укласти з ВАТ «Сведбанк» кредитній договір, відповідно до отримав кредит у сумі 14000.00 доларів США. Вищевказану суму коштів він повернув знайомим, у яких раніше брав в борг кошти на придбання квартири. Відповідач також пояснив, що не повідомляв дружину про те, що він уклав кредитний договір, оскільки не бажав її турбувати. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Частиною 2 ст. 73 СК України встановлено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Суд критично ставиться до пояснень позивачки про те, що вона не знала про укладення кредитного договору № 1506/0708/55-036 та іпотечного договору № 1506/0708/55-036-г-1 від 23.07.2008 рок, які були укладені між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], оскільки сторони у вищевказаний період проживали однією сімєю та мали спільний бюджет. Крім того, з пояснень позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] вбачається, що кредитні кошти у розмірі 14000.00 доларів США, які отримав [PERSON] за кредитним договором № 1506/0708/55-036 були використані в інтересах сімї, а саме на повернення позики, яка була отримана для придбання квартири [ADDRESS], тобто майна, що перебуває у спільній сумісній власності сторін. Таким чином, суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 65 СК, ч. 2 ст. 73 СК України кредитний договір № 1506/0708/55-036 від 23.07.2008р., а також іпотечний договір № 1506/0708/55-036-г-1 від 23.07.2008 року, розповсюджується також на [PERSON], як на боржника, оскільки вони були укладені одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби, тобто стягнення може бути накладено і на частку у праві власності [PERSON], яку суд визнав за нею у даному рішенні. На підставі викладеного,

Outcome: partial