Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки «пені» за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1992 по 2000р. позивачка, [PERSON], знаходилася в цивільному шлюбі з [PERSON]. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає із позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання і виховання сина не надавав, а тому, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем позивачка була вимушена звернутися до суду. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2005 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримування сина - [PERSON], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 31.01.2005 року і до його повноліття, тобто до 23.07.2017 року. Позивачка стверджує, що [PERSON] свої зобов'язання покладені на нього судовим рішенням належним чином не виконує, чим ставить в скрутне матеріальне становище свого сина, який перебуває на її повному утриманні. Так, згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 11.11.2010 року розмір заборгованості по виконавчому листу №2037 виданому 29.04.2005 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з [PERSON] станом на 01.10.2010 року становив 176485,44 грн.. Розмір заборгованості на 07.07.2011 року становив 160672,96 грн., на 01.09.2011 року розмір заборгованості становив 94459,05 грн., на 01.02.2013 року розмір заборгованості становив 89659,05 грн.. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 4717513 гривень. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, а також обставини заявленого позову. Вона також пояснила, що відповідач навмисно не сплачує аліменти. Представники відповідача позовні вимоги не визнали та пояснили, що відповідач ніколи не ухилявся від сплати аліментів та постійно їх сплачував. В той же час, відповідач не погодився з розміром аліментів, який визначався державним виконавцем. У зв'язку з чим, він неодноразово звертався зі скаргами на дії державного виконавця. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області 05.03.2005 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримування сина - [PERSON], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 31.01.2005 року і до його повноліття, тобто до 23.07.2017 року. (а.с. 20) З матеріалів справи вбачається, що дійсно державним виконавцем неодноразово встановлювався розмір заборгованості по сплаті аліментів з відповідача на користь позивачки. Так згідно розрахунку заборгованості від 11.11.2010 року розмір заборгованості по виконавчому листу №2037 виданому 29.04.2005 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з [PERSON] станом на 01.10.2010 року становив 176485,44 грн.. (а.с. 18) Розмір заборгованості на 07.07.2011 року становив 160672,96 грн. (а.с. 19), на 01.09.2011 року розмір заборгованості становив 94459,05 грн. (а.с. 17), на 01.02.2013 року розмір заборгованості становив 89659,05 грн.. (а.с.15), а станом на 21.06.2013р. суму у розмірі 88259 гривень 05 копійок. (а.с. 16) Судом також встановлено, що в процесі виконання судового рішення про стягнення аліментів з відповідача, судом неодноразово визначався розмір аліментів, що підтверджується ухвалами Біляївського районного суду Одеської області від 23.12.2011р., 10.12.2012р., 24.12.2013р.. (а.с. 36-43) У вищевказаний період відповідач постійно сплачував аліменти на утримання [PERSON], [INFO], а також надавав іншу допомогу в вигляді речей, техніки, що підтверджується відповідними копіями чеків та розписками. (а.с. 44-106). В судовому засіданні позивачка підтвердила факт, що постійно отримала аліменти, проте їх розмір не відповідав фактичному заробітку відповідача, у зв'язку з чим, між сторонами виникали суперечки. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно п. 22 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 N 3, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки відповідач не ухилявся від виконання рішення щодо сплати аліментів, а виникла заборгованість по сплаті аліментів оспорюється сторонами, то відсутні підставі для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed