Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] про визнання дійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS], укладений 18 лютого 1998 року між [PERSON] та [PERSON], визнання за [PERSON] право власності на квартиру за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 18.02.1998 року позивач придбала у відповідача квартиру за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про Товарну біржу», договір зареєстровано на Товарній Біржі «Джи-Ай-Пі» за реєстраційним № 98/070 від 18.02.1998 року. У відповідності до умов договору позивач сплатила відповідачу 5018,00 грн. за придбану квартиру. Згідно законодавства діючого на час виникнення правовідносин КП «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації» за позивачем було зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру. Таким чином між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди за всіх істотних умов договору купівлі-продажу і виконані всі умови договору. В тексті договору міститься запис про те, що договір в подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, тому сторонни до нотаріуса не зверталися. З 1998 року і по сьогодні позивач зареєстрована та проживає у придбаній квартирі, несе витрати на її утримання, сплачує комунальні послуги тощо. Відповідач після продажу квартири переїхала до іншої країни, можливість посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально на сьогодні відсутня. У зв»язку зі шлюбом позивачем було змінено прізвище з Капренко на [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності позивачу належить земельна ділянка Чернігівська область, м. Чернігів, провулок Стахановців, земельна ділянка 3, кадастровий номер 7410100000:02:036:0572, яка призначена для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка). Нещодавно позивач звернулася до нотаріуса з приводу можливого відчуження належної позивачу квартири, але нотаріусом було роз»яснено , що договір купівлі-продажу квартири повинен був в 1998 році укладатися нотаріально та не має законної сили і рекомендовано позивачу звернутися до суду. Таким чином, позивач позбавлена можливості здійснювати у відповідності до закону правочини щодо належного їй нерухомого майна, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18.02.1998 року не був укладений у повній відповідності порядку, встановленому чиним на той час законодавством. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. При вирішенні заявленого позову [PERSON] покладається на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про дату слухання справи сповіщено у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомлені. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, 18.02.1998 року був укладений договір № 98/070 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], яка зареєстрована [PERSON] універсальною товарною біржею «Джи-Ай-Пі», реєстраційний № 98/070 від 18.02.1998 року (а.с.10). Право власності [PERSON] на квартиру зареєструвано в КП «[PERSON] МБТІ», нотаріально посвідчений не був, що підтверджується довідкою № 24812 від 28.10.2014 року (а.с.8). Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірного житлового будинку, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК). При укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам, які сторони виконали. З матеріалів справи встановлено, що покупець повністю сплатила продавцю (п.6 договору) вартість квартири, обумовлену в договорі та зареєструвала право власності у порядку і способі, визначеному на час його реєстрації. З матеріалів вбачається, що на теперішній час друга сторона угоди продавець [PERSON] від нотаріального оформлення договору відмовляється, оскільки переїхала до іншої країни і жодних претензій матеріального та морального характеру до позивача у звязку з продажем квартири не має, що підтверджується її письмовими поясненнями (а.с.47-50). Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 14.08.2014 року (а.с.6) дошлюбне прізвище [PERSON] було [PERSON]. Враховуючи, що сторони договору досягли згоди з істотних умов договору, фактично виконали умови договору, позивач зареєструвала своє право власності, відповідач ухилялася від нотаріального оформлення правочину, тому суд відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення правовідносин, визнає дійсним договір № 98/070 купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS], укладений 18 лютого 1998 року між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 10, ст.. 60 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення, оспорювання або невизнання її права власності відповідачем чи третьою особою, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на квартиру [ADDRESS].

Outcome: dismissed