Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просила суд усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], а також усунути перешкоди у користуванні [PERSON] розділовим кам'яним парканом, що розташований на належній їй земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], шляхом зносу за рахунок [PERSON] самочинно збудованої [PERSON] будівлі господарського блоку- що зведений на території ділянки, яка належить [PERSON]; визнати будівлю- господарський блок літ. «Б», яка розташована за адресою: [ADDRESS]- самочинно збудованим нерухомим майном; зобов'язати [PERSON] за власний рахунок знести самочинно збудоване майно - господарський блок літ. « Б», який розташований за адресою: [ADDRESS]; судові витрати покласти на [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки. Суміжна земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] В березні 2013 року відповідач розпочала будівництво господарського блоку визначеного в технічній документації під літ. « В», шляхом здійснення надбудови. Позивач зазначає, що на її думку зазначене будівництво здійснюється без належної дозвільної документації з порушенням будівельних та санітарних норм, чим порушуються її права як власника суміжної ділянки. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач та її представник до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву по якій просив суд справу розглядати за його відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про час, дату та місце судового засідання неодноразово сповіщався належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення, наявні в матеріалах справи, однак до суду не з'явився. Заяв чи клопотань до суду не заявляв та не подавав. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної, надані докази, вважає позов позивача -підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Позивач по справі є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0,0595 га в межах згідно з планом на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 27.11.2006 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 26.08.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1734. Суміжна земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту на праві приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 18.07.2000 року Одеською міською радою народних депутатів, на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів від 09.12.1999 року № 590- ХХІІІ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 4030. Земельні ділянки розділені кам'яним парканом, побудованим на належні позивачу земельній ділянці. В березні 2013 року [PERSON] розпочала будівництво господарського блоку визначеного в технічній документації під літ. « В», шляхом здійснення надбудови на розділовому кам'яному паркані з його використанням у якості тильної частини стіни господарського блоку. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Підпунктом 3.25 Державних будівельних норм 360-92** « Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» встановлено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідської ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель ьа карнизів будівель на територію суміжних ділянок. З матеріалів справи вбачається, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2014 року, залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від. 14.05.2014 року визнано протиправними дії Інспекції ДАБК в Одеській області щодо прийняття та реєстрації Декларації № ОД 142131850923 від 04.07.2013 року про готовність об'єкта до експлуатації - будівництво господарського блоку літ. «В» за адресою: [ADDRESS]; скасовано реєстрацію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації- будівництво господарського блоку літ. « В» за адресою: [ADDRESS], зареєстрованої Інспекцією ДАБК в Одеській області 04.07.2013 року за № ОД 142131850923. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулась до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, де 19.06.2014 року була задекларована Декларація № ІУ 142141700647 про готовність об'єкта - господарського блоку літ. « В» у [ADDRESS] - до експлуатації. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.12.2014 року, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 року визнано протиправними дії ДАКІ України щодо прийняття реєстрації Декларації № ІУ 142141700647 від 19.06.2014 року про готовність об'єкта до експлуатації - будівництво господарського блоку літ. « В» за адресою: [ADDRESS]; скасовано реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації - будівництво господарського блоку літ. « В» за адресою: [ADDRESS], зареєстрованої ДАБІ України 19.06.2014 року за № ІУ 142141700647. Суд приймає до уваги той факт, що оскільки реєстрація декларації про готовність до експлуатації об'єкта скасовані на підставі рішень судів, господарський блок за адресою: [ADDRESS] є самочинно збудованою спорудою. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, відповідно до висновків будівельно-технічного дослідження ( заключення № 29-05/13) щодо дотримання норм при будівництві об'єктів за адресою: [ADDRESS], виданого експертом - спеціалістом [PERSON], при зведенні двоповерхової будівлі із задіяним забору між суміжними ділянками за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] були порушені діючі містобудівні, будівельно-технічні та інші норми проектно-будівельної галузі. Порушення основних принципів конструювання будівлі може призвести до його обвалу. Проведена реконструкція з точки зору діючих норм може бути виконана тільки при отриманні містобудівних умов і обмежень, які виходячи із діючих будівельних норм міститимуть ряд приписів щодо нормативного відступу будівлі, що зводиться від межі паркану мінімум на 1 метр ( побутова норма), а так само від існуючих будівель на сусідніх ділянок, введених в експлуатацію, не менше 8 метрів ( пожежна норма). Постановою Одеського окружного адміністративного суду встановлено, що на підставі наказу Інспекції від 21.03.2013 року № 459 співробітником Інспекції проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних правил і стандартів [PERSON] при здійсненні будівництва за адресою: [ADDRESS] за результатами якої складений акт від 28.03.2013 року. Перевіркою встановлено порушення [PERSON] ст.ст. 34,36 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності», у зв'язку із чим листом від 17.04.2013 року № 1/11-2906 Інспекція повідомила [PERSON] ( попередню власницю) про результати перевірки, зазначивши, що за адресою: [ADDRESS] проводиться реконструкція будівлі, а декларація про початок виконання будівельних робіт за зазначеною адресою в Інспекції не зареєстрована. У зв'язку із цим Інспекцією направлено [PERSON] припис від 09.04.2013 року щодо зупинення будівельних робіт та запрошено до Інспекції для участі в розгляді справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Постановою Окружного адміністративного суду м . Києва встановлено, що судом не встановлено факту звернення [PERSON] до Управління архітектури та містобудування ОМР для отримання містобудівних умов та обмежень, з урахуванням висновку будівельно-технічного дослідження щодо дотримання норм при будівництві об'єктів за адресою: [ADDRESS], № 29-05/13 від 29.05.2013 року, суд дійшов висновку про наявність суттєвих порушень вимог чинного законодавства при будівництві господарського блоку під літ. « Б» по вул. Каманіна, 18А, що з огляду на недостовірність відомостей у декларації від 19.06.2014 року унеможливлює введення зазначеного об'єкта в експлуатацію. Відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, насувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Самочинно збудований господарський блок за адресою: [ADDRESS] до експлуатації не прийнятий. Відповідно до ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Частиною 1 пункту 4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва) передбачено, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Частиною 7 пункту 4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва) передбачено, що під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VIдозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Частиною 9 вищезазначеної постанови передбачено, що будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. Пунктом 5 вищезазначеної постанови передбачено, відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Пунктом 17 Постанови Пленуму № 6 встановлено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. Пунктом 23 Постанови Пленуму № 6 визнчено, що факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК). Відповідно до ст.5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; участь громадян, об'єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об'єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій. Згідно ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок і землекористувачів. Частиною 1 ст. 103 ЗК України передбачено, що власники й землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок згідно їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок наноситься найменше незручностей. Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно зі ст.13 Конституції України, власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, позов [PERSON] суд вважає обгрунтованим і доведеним. Враховуючи, що через порушення відповідачем прав позивача остання була вимушена звернутись до суду з позовом, сплатила судові витрати у розмірі 243,60 грн., що підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві- пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 243, 60 грн. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved