Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 17 січня 2004 року у Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 8; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1 200, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 17 січня 2004 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Також [PERSON] зазначає, що на протязі останніх років сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалось, що в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на сім'ю та шлюб. Відповідач останніх два роки без будь-яких пояснень покидав сім'ю, відмовлявся спілкуватись з їхньою дитиною, почав нехтувати сімейними цінностями. До того ж, з ініціативи відповідача у родині неодноразово виникали сварки, свідками яких ставала їх малолітня донька, та донька позивачки від першого шлюбу [PERSON], 1997 року народження, яка мешкає разом ними. Все вищевикладене негативно впливало на психічний стан дітей та кожного разу спричиняло їм душевні страждання. З листопада місяця 2013 року сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Тому збереження шлюбу між ними є неможливим. Також позивачка вказує, що з моменту припинення між нею та [PERSON] сумісного сімейного життя, відповідач мешкає окремо та не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не приймає участі у її вихованні. Малолітня [PERSON] знаходиться на повному утриманні матері, хворіє на дискінезію жовчовивідних шляхів, хронічний тонзілит, хронічний холіцистит та хронічний аденоїд. Крім того, на утриманні позивачки знаходиться ще одна донька - [PERSON], 1997 року народження. У зв'язку з цим, позивачка змушена звернутись також з вимогою про стягнення аліментів з відповідача. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви позивачки про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 17 січня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] у Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси був зареєстрований шлюб, актовий запис № 8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою. Проте на протязі останніх років сімейне життя між сторонами погіршувалось, що в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на сім'ю та шлюб. Також встановлено, що відповідач останніх два роки неодноразово без будь-яких пояснень покидав сім'ю, відмовлявся спілкуватись з їхньою дитиною, почав нехтувати сімейними цінностями. До того ж, з ініціативи відповідача у родині неодноразово виникали сварки, свідками яких ставала їх малолітня донька, та донька позивачки від першого шлюбу [PERSON], [INFO], яка мешкає разом ними. Все вищевикладене негативно впливало на психічний стан дітей та кожного разу спричиняло їм душевні страждання. З листопада місяця 2013 року сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Тому суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимогі на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати. Також судом встановлено, що з моменту припинення між позивачкою та [PERSON] сумісного сімейного життя, відповідач мешкає окремо та не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не приймає участі у її вихованні. Малолітня [PERSON] знаходиться на повному утриманні матері, хворіє на дискінезію жовчовивідних шляхів, хронічний тонзілит, хронічний холіцистит та хронічний аденоїд, що підтверджується відповідною медичною довідкою КУ «Дитяча міська поліклініка №3» від 02 грудня 2013 року, наданою позивачкою до суду. Крім того, на утриманні [PERSON] знаходиться ще одна донька - [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що позивачка отримує заробітну плату близько 3 600, 00 грн. щомісячно, вона не в змозі повноцінно утримувати двох доньок. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В відповідності з ч. 3 ст. 181 СК України по рішенню суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому, з урахуванням того, що відповідач визнав позовні вимоги [PERSON], суд вважає за можливе стягувати з нього на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1 200, 00 грн. щомісячно, починаючи з 01 квітня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 80 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» визначено суму прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років - 1 286, 00 грн. Тому суд, на підставі вищевикладеного, вважає за можливе задовольнити позов [PERSON], розірвавши між сторонами шлюб та стягнувши з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1 200, 00 грн. щомісячно, починаючи з 01 квітня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO].

Outcome: approved