Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , яким просить визнати безадресною відмову [PERSON] від володіння земельною ділянкою № [NUMBER] площею 0,0646 га в Садовому товаристві «Майський», що належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР № 25-69-31485 від 30 вересня 1995 року у зв`язку із припиненням використання землі із листопада 2000 року; визнати користування нею з листопада 2000 року земельною ділянкою № [NUMBER] площею 0,0646 га в Садовому товаристві «Майський» добросовісним, відкритим, безперервним та за відсутності документів, що підтверджують її права на вказану землю; визнати припиненим право власності [PERSON] на земельну ділянку площею № [NUMBER] площею 0,0646 га в Садовому товаристві «Майський», що належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР № 25-69-31485 від 30 вересня 1995 року у зв`язку із безадресною відмовою відповідача від права власності на землю з листопада 2000 року та визнати її власником вказаної земельної ділянки у зв`язку із набуттям права власності на землю за давністю користування (набувальною давністю) з листопада 2000 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 квітня 1988 року рішенням Виконкому Харківської районної ради народних депутатів Харківської області № 280, відповідно до ст.ст. 16, 51, 135 Земельного Кодексу Української РСР було засноване Садівниче товариство «Майський» шляхом виділення земельної ділянки загальною площею 8,0 га в с. Олешки Харківського району Харківської області. 27 березня 1990 року рішенням Товариства № 7, позивача було прийнято у склад членів СТ «Майський» та надано їй у постійне користування земельну ділянку [ADDRESS] лінія площею 636 кв.м. Рішенням Пісочинської селищної Ради за №162 від 14 березня 1995 року позивачу передано у приватну власність земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0636 га, розташовану в садівничому товаристві «Майський», з видачею державного акту серія ХР №25-69-20316 від 20 квітня 1995 року на право приватної власності на землю. Позивач зазначає, що її земельна ділянка розташована напроти земельної ділянки відповідача. При цьому, земельна ділянка відповідача з початку дев`яностих років і по кінець осені 2000 року перебувала у занедбаному стані, на той момент власник земельної ділянки позивачу був не відомий. Наприкінці осені (орієнтовно з листопада) 2000 року позивач почала проводити прибирання земельної ділянки відповідача від сміття, в тому числі, з метою уникнення розповсюдження шкідників, на належну їй земельну ділянку, знищувати карантинні та смітникові рослини (бур`яни), а також проводити обрізку плодових дерев та кущів, ручну оранку для оздоровлення та підготування ґрунту для висадки саджанців плодово-ягідних культур. З березня 2001 року позивач здійснювала увесь комплекс агро-технологічних робіт по використанню земельної ділянки відповідача: ручне культивування, внесення добрив та засобів захисту рослин, висів саджанців плодово-ягідних культур та догляд за дорослими рослинами, в тому числі, підтримання земельної ділянки у стані придатному до використання за цільовим призначенням, облагородження суміжної території (покіс та знищення чагарників, бур`янів, шкідників тощо на узбіччі дороги, спільній межі з іншими землевласниками), встановлення огорожі по периметру ділянки, з листопада 2000 року і по теперішній час ніяка особа жодних дій щодо витребування з володіння позивача земельної ділянки не вчиняла, при цьому кожного року позивач регулярно сплачувала членські та цільові внески за користування обома земельними ділянками. У березні 2017 року від голови правління Товариства позивачу стало відомо про те, що відповідач - [PERSON] може бути власником земельної ділянки, при цьому документи, що посвідчують право власності на землю у садівничому товаристві відсутні. 16 травня 2019 року, на підставі запиту адвоката, Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області надано відповідь про те, що селищна рада має в наявності Державний акт на право приватної власності на землю серії ХР № 25-69-31485, виданий на ім`я [PERSON] на підставі Рішення Виконавчого комітету Пісочинської селищної Ради народних депутатів Харківського району від 28 вересня 1995 року № 660 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 990 від 30 вересня 1995 року. Разом із відповіддю селищною радою також були надані відповідні копії акту на землю та рішення виконкому, які позивач згодом передала до правління Товариства. 12 жовтня 2020 року від голови правління СТ «Майський», на її звернення щодо підстав та порядку сплати внесків, позивач отримала відповідь, згідно якої 27 березня 1990 року рішенням товариства № 7 [PERSON] прийнято у склад членів СТ «Майський» та надано у постійне користування земельну ділянку № [NUMBER] , по вул. Перша лінія площею 646 кв.м. і що вона сплачувала за фактичне користування земельною ділянкою відповідача з березня 2001 року, а також, що сплатила 400,00 грн. за І квартал 2021 року як власниця обох земельних ділянок. Позивач вказує, що до березня 2017 року не знала та не могла знати, що володіє чужою земельною ділянкою, так як з осені 2000 року і по теперішній час спірна земельна ділянка у користуванні відповідача або третіх осіб не перебуває, будь-які особи жодних вимог щодо володіння та використання земельної ділянки не заявляли і не заявляють. При цьому фактично відповідач вчинив дії, що демонструють його відмову від права власності на земельну ділянку, а саме: в ніякий спосіб не виявляв дій, які б свідчили про його бажання здійснювати будь-які дії по реалізації права власності на земельну ділянку, не бажав на ній нічого будувати чи вирощувати культурні рослини, земельну ділянку не використовував, про свідчила її занедбаність, відсутність культурних рослин, відсутність будь-яких ознак обробки ґрунту, наявність сміття та бур`янів. Відповідач обов`язки члена СТ «Майський» не виконував та не виконує. Такі дії відповідача явно свідчать про усунення від володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою без наміру зберегти будь-які права на цю землю, а юридичне припинення права власності, відповідно до ст. 344 ЦК України та ст. 119 ЗК України покладено на позивача, як фактичного володільця земельної ділянки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову 10 днів з дня вручення копії ухвали. У вказаний строк позивач усунула недоліки позову, визначені Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2020 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 березня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] з 27 березня 1990 року є членом садового товариства «Майський» та власником земельної ділянки площею 0,0636 га, розташованої на території [ADDRESS] на підставі Державного акту про право власності на землю серії ХР №25-69-20316 від 20 квітня 1995 року. Відповідач [PERSON] також з 27\~березня 1990\~року \~є членом\~садового товариства\~«Майський» та\~ власником земельної ділянки № [NUMBER] площею 646 кв.м, розташованої с. Олешки Пісочинської селищної ради в СТ «Майський» на підставі державного акту про право власності на землю серії ХР № 25-69-3131485 від 30 вересня 1995 року. Згідно інформації голови правління СТ «Майський» [PERSON] № 21 від 12 жовтня 2020 року, з березня 2001 року по теперішній час земельна ділянка [ADDRESS] , перебуває у користуванні [PERSON] . [PERSON] сплачує членські та цільові внески за дві земельні ділянки: ділянку № [NUMBER] та ділянку № [NUMBER] . Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивач дійсно обробляє земельну ділянку № [NUMBER] по вул. Перша лінія площею 646 кв.м на території СТ «Майський» тривалий час, здійснює за нею належний догляд, обробляє її та використовує для ведення садівництва. Частиною першою статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умови набуття права власності за набувальною давністю передбачені у статті 344 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відтак йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Як встановлено судом спірна земельна ділянка № [NUMBER] лощею 646 кв.м. знаходиться на території СТ «Майський». Згідно інформації голови правління СТ «Майський» Азарова І.О. № 21 від 12 жовтня 2020 року, відповідач [PERSON] 27 березня 1990 року був прийнятий в члени СТ «Майський» та йому надано у постійне користування земельну ділянку [ADDRESS] лінія площею 646 кв.м. Відтак, позивач на момент заволодіння нею спірною земельною ділянкою мала можливість отримати відповідну інформацію, в тому числі у голови правління СТ «Майський», щодо членства відповідача в СТ «Майський» та передачу йому у постійне користування спірної земельної ділянки. Будь-яких перешкод для отримання позивачем зазначеної інформації у голови правління садового товариства та в подальшому з`ясуванні хто є власником спірної земельної ділянки судом не встановлено. За вказаних обставин позивач повинна була знати про неправомірність заволодіння нею чужим майном. Крім того, як пояснила в судовому засіданні позивач, перед початком користування спірною земельною ділянкою, вона зверталася до голови правління СТ «Майський», який повідомив їй, що спірна земельна ділянка ніби то передавалась [PERSON] . За вказаних обставин не можна вважати володіння позивачем спірною земельною ділянкою добросовісним. Доводи позивача про відкритість, давність та безперервність володіння спірною земельною ділянкою не дають підстав для визнання за останньою права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. \~Отже, аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, обраний позивачем спосіб захисту, норми цивільного права у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо припинення права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку та визнання за нею права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed