Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне. З 11 листопада 2016 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Більше року сторони разом не проживають. В провадженні Біловодського районного суду Луганської області знаходиться цивільна справа за позовом відповідача до неї про розірвання шлюбу. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків як батька щодо матеріального забезпечення дитини та інших зобов`язань передбачених законодавством, добровільно матеріальної допомоги на дитину не надає, а згоди щодо розміру аліментів сторонами не досягнуто, просила стягнути з нього аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина за минулий час із розрахунку: за другу половину 2018 року - 9756 грн., за перше півріччя 2019 року - 6303 грн., загальна сума яких складає 16059 грн., а також аліменти на її утримання у розмірі однієї шостої заробітку (доходу), починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Від позивача надійшла заява в якій вона просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач про час, дату та місце розгляду справи сповіщувався належним чином, до суду не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв не надавав, тому суд вважав можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів повинен визначатись судом з урахуванням обставин, наведених у ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлено частиною 2 цієї статті. Судом встановлено, що з 11 листопада 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . З копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області № 203 від 12.03.2020 та довідкою виконавчого комітету Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області з місця проживання про склад сім`ї № 202 від 12.03.2020. З огляду на те, що відповідач не надав відзив на позов, у суду не виникає сумнівів в обґрунтованості пред`явленої позивачем вимоги в частині стягнення аліментів на неповнолітнього сина, у зв`язку з чим її слід задовольнити. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, а саме за другу половину 2018 року та за перше півріччя 2019 року в сумі 16059 грн. та стягнення аліментів на її утримання у розмірі однієї шостої заробітку (доходу), починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною трьох років, суд зазначає наступне. Так, ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно ч.ч. 2,4 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Наведені норми закону свідчать, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки за умови надання доказів, що позивач не могла отримати аліменти від відповідача внаслідок ухилення останнього від їх сплати. Аліменти на утримання самої позивача можуть бути стягнуті з відповідача тільки за умови, що вона доведе факт спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу. [PERSON] у своїй позовній заяві вказала, що просила відповідача надати хоч якусь допомогу на утримання їх сина, однак останній постійно ухилявся від цього. На підтвердження цієї обставини позивачем не надано жодного доказу, тому ця обставина є припущенням і не може братись судом до уваги в силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК, де передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надала жодного доказу того, що відповідач може надавати допомогу ще й на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Не заявляла вона і відповідних клопотань про витребування необхідних даних. За таких обставин, суд вважає необґрунтованим позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час та на її утримання до досягнення дитиною трьох років, тому в цілому позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial