Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. Свій позов мотивувала тим, що сторони з 28 травня 2014 року перебувають у шлюбі. Від спільного проживання вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Син проживає з позивачем, яка здійснює його виховання та утримання. Разом з тим, відповідач проживає окремо, допомогу на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. За викладених обставин позивач просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання сина в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задовольнити. Пояснила, що відповідач перестав добровільно надавати матеріальну допомогу, хоча платоспроможний, доходу позивачки не вистачає на утримання дитини, до того ж дитина часто хворіє та відвідує гуртки. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що він не заперечує щодо сплати аліментів, однак погоджується їх сплачувати в розмірі 30% прожиткового мінімуму. При цьому зауважив, що буде самостійно витрачати кошти на дитину, так як позивачка не тратить їх на неї. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 28 травня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою квартального комітету мікрорайону «Підлісний» м. Вінниці від 20.01.2015 року №32. Позивачу складно матеріально утримувати сина та нести всі витрати з приводу цього. Натомість, відповідач проживає окремо, є фізично здоровою особою та має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Суд звертає увагу, що доказів зворотного відповідач не надав. Між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України стосовно обов'язку батьків утримувати дітей та його виконання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум з 1 січня 2015 року становить: для дітей віком до 6 років - 1032 грн., з 1 грудня - 1167 грн. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує взаємний обов'язок батьків по утриманню дітей, а також те, що відповідач здорова, працездатна особа, а утримання дитини потребує певних коштів. Суд бере до уваги, що відповідач доказів неможливості утримувати дитину суду не надав. При цьому, суд критично відноситься до заперечення відповідача щодо можливості витрачання цих коштів позивачем на власні потреби, оскільки такі твердження ґрунтуються на припущеннях. До того ж, слід зауважити, що відповідач, враховуючи положення ст.186 СК України, не позбавлений можливості забезпечити контроль за цільовим використанням аліментів. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок батьків по її утриманню, викладені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Судом при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, враховано всі обставини у відповідності зі ст. 182 СК України. При цьому суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. До того ж, суд зауважу, що відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 23 січня 2015 року. У відповідності до п.1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 243,60 грн. судового збору. При цьому заперечення відповідача щодо покладення на нього судових витрат суд оцінює критично з огляду на положення ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial