Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 02.10.2012 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Впродовж останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні типи характерів та відносини між ними постійно напружені, це призводило конфліктів у непорозумінь з питань укладу сім'ї, що має негативний вплив на їх дітей. З цих підстав у позивача зникло почуття любові та поваги до відповідача, тому спільне життя та збереження сім'ї стали неможливими. Спору про поділ майна немає. Між ними досягнуто усної угоди про утримання дітей. Сторони в судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідемлені належним чином. Представником позивача, через канцелярію суду подана заява про розгляд справи у відсутність позивача, де зазначено, що на позовних вимогах остання наполягає та просить їх задовольнити, просить строк на примирення не надавати. Відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначив, що позов визнає повністю та просить його задовольнити. Судом проведено розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалено рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 7, 8). Згідно позовної заяви, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Постійні конфлікти призвели до втрати почуття любові та поваги. Відповідач подав заяву, в якій вказав, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст. 111 СК України, так як сторони переконані, що спільних інтересів, окрім дітей, в них немає. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, враховуючи, що відповідач визнав позов та не заперечував проти його задоволення, вивчивши матеріали справи, враховуючи, що шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved