Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позові вказувала, що їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в м. Вашківці по вул. Федьковича, 3 А, Вижницького району Чернівецької області. Відповідач не є членом її сімї, а колишній чоловік її дочки, [PERSON] Після одруження дала згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON] в її будинку. Рішенням Вижницького району суду від 29.12.2016 року шлюб між ними розірвано. При розгляді цивільної справи про розірвання шлюбу судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають окремо і не ведуть спільного господарства з вересня 2016 року. Таким чином, [PERSON] не є членом її сімї, тривалий час не проживає в її господарстві, добровільно не бажає вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку за адресою вул. Федьковича, 3 А в м. Вашківці, чим порушує її права власника у вільному володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном. Його місце проживання їй не відоме. Між ними склалися неприязні відносини і вони не спілкуються. Посилаючись на ст.405 ЦК України просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку, що розташований в м. Вашківці, по вул. Федьковича, 3-А, Вижницького району Чернівецької області, який належить їй на праві власності. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, її представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує. У разі неявки відповідача щодо заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання у порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини своєї неявки суду не повідомив та у встановлений судом строк відзив на позов не подав. З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обємі з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в м. Вашківці Вижницького району Чернівецької області по вул. Федьковича, 3 А, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 39254598 від 17.06.2015 року, наданого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу [PERSON] Відповідач [PERSON] з 02.09.2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з дочкою позивача [PERSON] Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.12.2016 року по цивільній справі №713/1838/16-ц (провадження №2/713/785/16) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач [PERSON], [INFO] з 10.06.2013 року зареєстрований [INFO] А у м. Вашківці Вижницького району Чернівецької області, за згодою позивача, що підтверджується копією будинкової книжки вказаного будинку. З 07.11.2016 року [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання [INFO] А в м. Вашківці не проживає, що підтверджується актом №236 від 05.03.2018 року, затвердженим головою Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області [PERSON] На даний час позивач не може розпоряджатися належним їй на праві приватної власності житловим будинком, що розташований по вул. Федьковича, 3 А в м. Вашківці Вижницького району Чернівецької області, оскільки в ньому зареєстрований відповідач. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вказані положення закріплені також у ЦК України. Так відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2,3 ст.156 ЖК Української РСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР. Відповідно до положень ч.2 ст.64, ч.1 ст.156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. У ч.4 ст.9 ЖК Української РСР зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Права членів сімї власника на користування жилим приміщенням урегульовані ст.405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, Суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що відповідач [PERSON], будучи колишнім членом сімї позивача, без поважних причин, понад один рік не проживає у житловому будинку за адресою: м. Вашківці, вул. Федьковича, 3 А, Вижницького району Чернівецької області, належному [PERSON] на праві приватної власності. За вказаних обставин Суд вважає, що відповідача [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування вказаним житлом. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не представлено. На підставі викладеного Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають до задоволення. На підставі викладено та ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.9, 71, 72, 150 ЖК Української РСР, ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 354 України, Суд, -

Outcome: approved