Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль» у зв'язку з безпідставним одержанням відповідачем від позивача 63 261,22 долар США. В позовній заяві [PERSON] зазначила, що в березні 2008 року від працівників банку АТ«Райффайзен Банк Аваль» дізналась про те, що між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір на суму 100 000,00 доларів США. В забезпечення виконання вказаного зобов'язання між [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки та передано в заставу будинок, який в минулому належав дочці позивача - [PERSON]. З метою повернення права власності на зазначений будинок, [PERSON] звернулась до АТ «Райффайзен банк Аваль», де їй працівник банку порекомендував сплачувати борг [PERSON] за кредитним договором № 014/1101/74/34502 від 21 березня 2007 року, та в майбутньому набути на будинок прав кредитора. З метою повернення права власності на зазначений будинок, [PERSON], внесла на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» 63 261,22 долар США. Однак, 04 липня 2016 року, з постанови про призначення виконавчих дій, позивач дізналась про те, що існує рішення суду, яким звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: на будинок [ADDRESS]. Не набувши жодних прав щодо іпотеки, [PERSON] звернулась до відповідача із вимогою підтвердити договірні відносини між ними. У зв'язку з тим, що будь-яких договорів [PERSON] не укладала ні з боржником [PERSON] щодо виконання його зобов'язань перед банком, ні з відповідачем щодо виконання зобов'язань боржника перед банком як поручитель, тому вважає, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» безпідставно одержав від неї 63 261, 22 долар США, та просила стягнути їх з відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги із підстав зазначених у позовній заяві підтримали повністю, просили позов задовольнити та стягнути з відповідача 63 261, 22 долар США, що на час ухвалення рішення за курсом НБУ становить 1 710 741, 55 гривня. Представник відповідача [PERSON], стверджуючи, що між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладався договір поруки, який підписаний сторонами та між ними існують договірні відносини, позивач діяла добровільно та свідомо, позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні повністю у зв'язку з безпідставністю заявлених вимог. З'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Пунктом 1 частиною 2 статті 11 Цивільного Кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають на підставі договорів та інших правочинів. Відповідно до статтей 13, 14 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки особа здійснює у межах, наданих їй договором. Підставою звернення [PERSON] до суду із відповідним позовом стало безпідставне одержання відповідачем 63 261, 22 долар США. Як встановлено судом, 21 березня 2007 року між АТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/1101/74/34502. За умовами цього договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 100 000,00 (сто тисяч) доларів США на строк до 20 березня 2027 року (а.с. 39-41). В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, 21 березня 2007 року [PERSON] передав ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в іпотеку будинок [ADDRESS] (а.с. 42-45). У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору кредиту АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувсяся до відповідача із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 161/8436/13-ц). На підтвердження заборгованості [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», позивачем суду було надано розрахунок заборгованості боржника за кредитним договором № 014/1101/74/34502 від 21.03.2007 року (а.с. 46-48). Розрахунок, який міститься в матеріалах справи, оцінений судом та прийнятий як доказ (рішення справи № 161/8436/13-ц а.с. 66-67). Аналогічна копія надана позивачем. Суму внесених грошей за цим розрахунком заборгованості на рахунок АТ «Райффайзен банк Аваль» сторони не заперечували. Відповідно до оригіналів квитанцій, сума одержаних коштів відповідачем від [PERSON] становить: № BAZ/456-26 від 18.04.2008 року - 1000,00 доларів США; № BAZ/467-42 від 06.05.2008 року - 4000,00 доларів США; № BAZ/464-14 від 03.06.2008 року - 30000,00 доларів США; № BAZ/461-52 від 29.06.2008 року - 5 000,00 доларів США; № BAZ/467-1 від 16.07.2008 року - 641,26 доларів США; № BAZ/467-2 від 16.07.2008 року - 6358,74 доларів США; № BAZ/467-59 від 18.08.2008 року - 416,66 доларів США; № BAZ/467-68 від 18.08.2008 року - 664,98 доларів США; № BAZ/467-61 від 18.08.2008 року - 621,24 доларів США; № BAZ/467-4 від 11.09.2008 року - 416,66 доларів США; № BAZ/467-5 від 11.09.2008 року - 596,68 доларів США; № BAZ/467-11 від 07.10.2008 року - 1 000,00 доларів США; № BAZ/467-8 від 06.11.2008 року - 581,14 доларів США; № BAZ/464-62 від 29.19.2008 року - 600,67 доларів США; № BAZ/461-15 від 30.01.2009 року - 678,18 доларів США; № BAZ/461-36 від 13.02.2009 року - 505,17 доларів США; № BAZ/366-16 від 07.05.2009 року - 544,03 доларів США; № OW3V1363075665 від 12.03.2013 року - 613,50 доларів США; № 15621367302544 від 30.04.2013 року - 620,00 доларів США Всього: 54 858,91 долара США. Внесені [PERSON] 29.05.2008 року, 20.03.2009 року, 07.07.2009 року, 12.10.2009 року та 15.01.2010 року - 8 402,31 (вісім тисяч чотириста два) долари США підтверджуються розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 014/1101/74/34502 від 21.03.2007 року станом на 26.04.2013 року, щодо якого у сторін спору немає. Вищенаведеними доказами підтверджується факт внесення [PERSON] на рахунок Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк Аваль» 63 261,22 доларів США. Відповідач у справі АТ «Райффайзен Банк Аваль» стверджував, що між сторонами існують договірні зобов'язання, які виникають із договору поруки. Разом з тим, з юридичної природи договору поруки випливає, що він є правочином та одним із видів забезпечення виконання зобов'язань, отже має договірний, зобов'язальний характер. Зі змісту ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638 ЦК України, визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Стаття 547 ЦК України містить пряму вказівку, згідно із якою договір поруки, як і будь-який інший правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, оформляється письмово. Наслідком недотримання письмової форми є його нікчемність. Виходячи з наведеного, підставою виникнення поруки є саме договір, оформлений письмово щодо досягнення згоди з усіх істотних умов. Представник позивача в судовому засіданні стверджувала про те, що між її довірителькою та відповідачем не укладався договір поруки чи будь-який інший договір. На підтвердження цього надала копії запитів до відповідача та відповідей на них АТ «Райффайзен банк Аваль» щодо підтвердження між сторонами договірних зобовязань (а.с. 11-14). Відповідне клопотання було заявлено і в судовому засіданні про витребувування у відповідача оригіналу договору поруки, на який посилається представник відповідача, як на підставу своїх заперечень. Відповідний документ ухвалами суду витребовувася двічі. Однак, залишився без виконання зі сторони відповідача. Про відсутність між позивачем та відповідачем договірних зобов'язань підтвердила в судовому засіданні і [PERSON], допитана як свідок. Остання суду повідомила, що жодних договорів з АТ «Райффайзен Банк Аваль» вона не укладала. Ніколи не обговорювались із нею і умови договору поруки. Відповідно, ніяких договорів із АТ «Райффайзен Банк Аваль» вона не підписувала. Жодних домовленостей не було у неї і з [PERSON] щодо погашення кредитних зобовзань, що виникли у того за кредитними зобов'язаннями із банком. З боржником позивач не знайома. Натомість [PERSON] гроші вносила за вказівкою працівників банку, на рахунки, які ті вказували. Остання вважала себе поручителем та вносила гроші для того, щоб отримати в майбутньому права кредитора на будинок [ADDRESS]. Правдивість показань свідка підтверджуються також і оригіналами квитанцій, відповідно до яких, в графі призначення платежу, значиться, що [PERSON] вносить гроші за «погашення процентів по кредиту», «погашення позики». Без зазначення у цих платіжних докумнетах номеру кредитного договору, номеру договору поруки та рахунку, на який сплачуються ці гроші. У квитанціях № BAZ/461-52 від 23.06.2006 року, № BAZ/467-1 від 16.07.2008 року, № BAZ/467-2 від 16.07.2008 року, № OW3V1363075665 від 12.03.2013 року та № 15621367302544 від 30.04.2013 року платником значиться [PERSON], тоді як оригінали цих квитанції знаходяться у позивача, а із боржником свідок стверджувала, що не знайома. Не встановлювалось працівниками банку і правових підстав здійснення оплати [PERSON] кредитних зобов'язань за [PERSON] Зокрема, суду відповідачем не надано ні довіреності, якою б [PERSON] покладав на позивача обов'язок виконати його боргові зобов'язання перед банком, ні договору доручення, за умовами якого довіритель доручає, а повірений бере на себе зобов'язання від імені довірителя здійснювати відповідні розрахунки за кредитним договором № 014/1101/74/34502 від 21.03.2007 року. Разом з тим, ст. 527 ЦК України, передбачено обов'язкок сторін у зобовязанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Отже, показаннями свідка та платіжними документами підтверджується факт відсутності договору поруки між нею та відповідачем, а також відсутність у позивача обов'язку виконати боргові зобов'язання [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Цивільно процесуальний кодекс України, зокрема, ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 покладає на сторони обов'язок довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на вимоги вказаних статтей, а також те, що відповідачем не доведено факту укладення договору поруки із позивачем, зокрема не надано ні рішення кредитного комітету про укладення із [PERSON] такого договору, ні оригіналу документу, на який відповідач посилається як на підставу своїх заперечень та не представлено жодного належного доказу на їх підтвердження, тому суд приходить до висновку, що між сторонами не існує договірних зобов'язань, відповідно до яких відповідач мав право одержати від позивача грошові кошти в сумі 63 261,22 долар США. Не надано відповідачем і будь-яких доказів того, що останній висував до [PERSON] вимогу про виконання поручителем боргових зобов'язань [PERSON] до пред'явлення АТ «Райффайзен Банк Аваль» в суд позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні не встановлено також і тієї обставини, що позивач мав будь-яке право на будинок [ADDRESS], що був заставлений [PERSON] за договором іпотеки від 21 березня 2007 року (а.с. 42-45). Та для [PERSON] існувала небезпека втрати цього майна, у зв'язку із зверненням стягнення кредитором на це майно. Отже, досліджені судом докази підтверджують ту обставину, що відповідач одержав від [PERSON] 63 261,22 долар США без достатньої правової підстави. Відповідні роз'яснення містяться і в пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно якого не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною тощо). Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК України. Згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, АТ «Райффайзен банк Аваль» безпідставно набув 63 261,22 (шістдесят три тисячі двісті шістдесят один) долар США внесені [PERSON] на рахунок відповідача в погашення заборгованості за кредитним договором № 014/1101/74/34502 від 21 березня 2007 року. Зважаючи на вищенаведені обставини, а також те, що відповідачем не надано жодного належного доказу на обґрунтування своїх заперечень проти позову, тому суд вважає доведеним факт, відсутності між сторонами договірних зобов'язань, які виникають із договору поруки, та те, що АТ «Райффайзен банк Аваль» безпідставно одержав від [PERSON] 63 261,22 долар США. З огляду на наведене, позов [PERSON] до Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк Аваль» про повернення безпідставно одержаних коштів в сумі 63 261,22 долар США, що за курсом НБУ станом на 22 лютого 2017 року становить 1 710 741,55 гривня, підлягає до задоволення. За приписами ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Статтею 88 ЦПК України, передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до квитанції про сплату судового збору (а.с. 6), сума понесених [PERSON] судових витрат складає 6890,00 гривень та підлягає стягненню на її користь з відповідача. Крім того, представником позивача було уточнено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 63 261,22 (шістдесят трьох тисяч двісті шістдесят одиного) долар США станом на 22.02.2017 року. Відповідно, ця сума на 22.02.2017 року за курсом НБУ становить 1 710 741, 55 гривню. Згідно підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI в редакції від 01.01.2017 року, розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зважаючи на те, що позивачем сплачено судовий збір за ставками встановленими Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, що діяв до 01.01.2017 року, а розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача уточнено в 2017 року, тому стягненню з відповідача підлягає 1 110,00 грн. судового збору, тобто різниця між розміром судового збору сплаченого позивачем згідно Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, що діяв до 01.01.2017 року та розміром судового збору встановленого цим законом в редакції від 01.01.2017 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved