Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання втраченим права на користування житлом. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі договору дарування будинку від 08.08.2008 року, вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS], в якому відповідачка була зареєстрована, ще 12.10.2001 року, коли власником домоволодіння була дарувальниця (мати позивачки). Відповідачка відмовляється знятися з реєстрації в означеному будинку, не мотивуючи ніякими обставинами своєї відмови, хоча протягом останніх десяти років у домоволодінні не проживає, а мешкає за іншою адресою. Просила визнати втраченим право на користування житлом відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте в матеріалах справи наявна судова повістка з відміткою про відсутність відповідача за місцем реєстрації. Також відповідач [PERSON] викликалась в судове засідання через оголошення у пресі, але в судове засідання не з'явилася. Відповідно до ч.4, ч.5 ст. 74 ЦПК України у суду достатньо підстав вважати, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином, а отже про дату, час і місце слухання справи відповідач була повідомлена належним чином. Суд вважає за можливе розглядати справу без її участі. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кам'янського райнотокругу [PERSON], 08.08.2008 р. (а.с. 5) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 175039671218 (а.с. 6-7), у власності [PERSON] знаходиться житловий будинок за адресою [ADDRESS]. В цьому будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] (а.с. 13). Відповідач [PERSON] протягом останніх десяти років не проживає у вказаному домоволодінні, добровільно знятись з реєстрації не бажає. Ці ж факти підтверджуються поясненнями позивача [PERSON] та свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили,що більше десяти років [PERSON] не проживає по [ADDRESS] 2 Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В силу положень ст.ст. 71, 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців. Непроживання зазначеної особи без поважних причин понад встановлені строки є підставою для визнання її такою, що втратила право на користування житлом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки вищевикладені обставини та положення чинного законодавства України вказують, що відповідач [PERSON] відсутня за місцем реєстрації без поважних причин понад встановлені законами строки збереження за нею займаного приміщення. Витрат по утриманню цього житла не здійснює, що є перешкодою у здійсненні позивачем права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житлом. На підставі ст.ст. 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України,

Outcome: approved