Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з зустрічним позовом та заявою про уточнення позовних вимог до відповідача та просить суд визнати автомобіль АЗЛК 2140, 1977 р.в., державний номерний знак [NUMBER] та об`єкт незавершеного будівництва гараж площею 34 м.кв. у гаражному кооперативі, зона [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя із визначенням ідеальних часток. Поділити між сторонами майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності наступним чином: стягнути в користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 вартості частки автомобіля АЗЛК 2140, 1977 р.в., колір зелений, державний номерний знак [NUMBER] . Визнати за [PERSON] право власності в цілому на автомобіль АЗЛК 2140, 1977 р.в. Стягнути із [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частину вартості об`єкта незавершеного будівництва гаража площею 34 м.кв. у гаражному кооперативі, зона [NUMBER] та витрати на проведення експертизи та стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.03.1986р. по 24.04.2012 та за час спільного проживання ними було придбано, зокрема, вищевказане майно. Зазначає, що гараж ними був побудований у 1991-1992роках, однак він до цього часу не введений в експлуатацію. У зв`язку з тим, що автомобіль та гараж придбані за час перебування у шлюбі, то є спільним майном подружжя та за нею слід визнати право власності на 1/2 частину майна, з огляду на рівність часток подружжя в об`єкті спільної сумісної власності. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 21.11.2017 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено. Розділено між сторонами однокімнатну квартиру, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку однокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - залишено без розгляду. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17.04.2918р. рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21.11.2017 року в частині залишення без розгляду зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - скасовано, справу в цій частині направив для продовження розгляду в суд першої інстанції. В решті рішення залишено без змін. Постановою Верховного суду України від 07.07.2020р. рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21.11.2017р. в незмінній частині та постанову Апеляційного суду Львівської області від 17.04.2018р. змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в іншій частині судові рішення залишити без змін. Представник позивача - адвокат Огорілко Ю.В. надав заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Чернявський Р.І. надав суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його та відповідача відсутності та вказує, що позовні вимоги визнає частково. Зазначає, що гараж є спільною власністю подружжя, але на даний час він не зданий в експлуатацію і позивач має право на 1/2 частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які були використані у будівництві гаражу. Автомобіль був спільним майном подружжя, однак на даний час він зігнив від старості. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.03.1986 р., по 24.04.2012 рік. Згідно виписки з рішення Виконавчого комітету Сокальської міської ради від 15.11.1990р. №339 встановлено, що [PERSON] виділено земельну ділянку під будівництво гаражу в районі цегельного заводу №33. Також, згідно з рішенням Сокальської міської ради ХІІІ сесії ХХІІ скликання [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва гаражу 34м.кв. у гаражному кооперативі, зона [NUMBER]. З довідки виданої гаражним кооперативом №1 встановлено, що гараж, який побудовано в м.Сокаль по вул.Тартаківській, 41 в зоні [NUMBER] належить [PERSON] . Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 20.01.2017р. встановлено, що процент готовності гаражу площею 34м.кв. у гаражному кооперативі №1 зона [NUMBER] в м.Сокаль по вул.Тартаківській, 41 станом на час проведення експертизи становить 95%. Крім цього, судом встановлено, що за час перебування у шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу від 14.09.1996р. ними було придбано легковий автомобіль марки «АЗЛК 2140» 1977 р.в., колір зелений, державний номерний знак [NUMBER] . Дані факти знайшли своє підтвердження у матеріалах справи та визнаються учасниками справи і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин Судом встановлено, що майно було набуте в шлюбі до 2004 року, тому слід застосовувати КпШС України - чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статті 22 КпШС майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до статті 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Таким чином, КпШС України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Крім цього, відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації [PERSON] спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Також, згідно з існуючим на час спорудження гаражу в зоні [NUMBER] в м.Сокаль по вул.Тартаківській, 41 законодавством (ст.ст. 6, 30 ЗК України, ст.ст. 16, 17 Закону України «Про власність») індивідуальне житлове будівництво здійснювалося з метою забезпечення житловою площею тих громадян і членів їх сімей, яким у встановленому порядку надано право на земельну ділянку для будівництва будинку. У зв`язку з цим сама по собі участь інших осіб у спорудженні будинку не може слугувати підставою для визнання за такими особами права власності на частку у спорудженому будинку. Такі особи можуть лише вимагати відшкодування власником будинку понесених ними затрат. Лише у виняткових випадках, якщо з урахуванням всіх обставин справи та в результаті з`ясування істинних правовідносин сторін буде встановлено, що сторонні особи брали участь у спорудженні будинку на підставі укладеної із забудівником та членами його сім`ї угоди про створення спільної власності на будинок з метою забезпечення зазначених осіб жилими приміщеннями, за особами, які, не будучи членами сім`ї забудівника, брали участь у спорудженні будинку, може визнаватися право на частку в будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В судовому засіданні встановлено, що гараж площею 34м.кв. у гаражному кооперативі №1 зона [NUMBER] в м.Сокаль по вул.Тартаківській, 41 Львівської області в експлуатацію не здано, право власності на нього у встановленому порядку не зареєстровано. В п.9 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991р. роз`яснено, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Крім того, враховуючи правові позиції, викладені Верховним Судом України в Постанові від 15.05.2013р. у справі №6-37цс13, та в Постанові від №6-47цс16, виходячи із положень статей 22 ,28, 29 КпШС України, частини третьої статті 368 ЦК України незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути також визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. (частини перша статті 29 КпШС України). Із зазначеного вбачається, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. В судовому засіданні встановлено, що спірний гараж збудований за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, а тому є об`єктом їх спільної сумісної власності. Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Будівництво зазначеного гаражу закінчено, він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача, внаслідок чого позивач позбавленай можливості здійснити вказані дії, оскільки всі дозвільні документи на земельну ділянку та спірний гараж оформлені на ім`я відповідача, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна. З огляду на зазначене та враховуючи принцип рівності часток подружжя, регламентований ст.28 КпШС України, суд дійшов до висновку про підставність визнання за [PERSON] права на частку в спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частину спірного гаражу, який не здано в експлуатацію. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Оскільки [PERSON] попередньо грошової оцінки спірного гаражу та автомобіля не провела, не внесла відповідної суми грошових коштів на депозитний рахунок, [PERSON] не погодився на таку компенсацію, вимога останньої про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину гаражу та автомобіля не підлягає до задоволення. Враховуючи те, що частки у спільному сумісному майні є рівними, тому слід визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину гаражу площею 34 м.кв. у гаражному кооперативі, зона [NUMBER] в м.Сокаль по вул.Тартаківська, 41 та на 1/2 частину автомобіля АЗЛК 2140, 1977 р.в., колір зелений, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за сплату судового збору та за проведення експертизи.

Outcome: partial