Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в Рівненський міський суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно та виселення без надання іншого жилого приміщення, зняття з реєстрації обліку місця проживання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Рівненського міського суду від 23 червня 2011 року задоволено її позовні вимоги- визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27.02.2007 року нотаріусом першої Рівненської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON], як спадкоємця [PERSON], визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS], яке набрало законної сили 12 серпня 2011 року. Як власник нерухомого майна, належним чином, відповідно до чинного законодавства зареєструвала 02.08 2011 року право приватної власності на нерухоме майно. Під час перебування вищезазначеної квартири у незаконному володінні, у ній були зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Після вищезазначеного рішення суду та реєстрації нею свого права приватної власності на об'єкт нерухомості переконана у тому, що дані особи не мають права проживати у її квартирі та бути у ній зареєстровані. Договором або Законом не встановлено тягарю утримання власником квартири [PERSON] та [PERSON]. Право користування житловим приміщенням може виникнути у Відповідачів виключно на підставі правочину (договору оренди, найму тощо). Однак, вона як власник квартири, не має наміру щодо укладення таких правочинів із зареєстрованими та проживаючими у ній особами. Вважає, що відповідачів [PERSON] та [PERSON] за самоправне зайняття жилого приміщення необхідно висилити із належної їй на праві приватної власності квартири без надання їм іншого жилого приміщення та зняти їх з реєстраційного обліку. Просила залучити в якості третьої особи у справу - Рівненський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області. Зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання за адресою [ADDRESS] .Виселити [PERSON], [INFO] та [PERSON], 10.07.1940 р.н.з належної мені на праві приватної власності квартири за адресою: [ADDRESS] без надання їм іншого жилого приміщення. Стягнути солідарно з відповідачів витрати понесені мною при подані цивільного позову. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] підтримали позов в частині усунення [PERSON] перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власністю - квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла, так як виселення з квартири дає право міграційній службі зняти зазначених осіб з реєстрації у спірній квартирі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися повторно, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, повідомлення про причини неявки до суду від відповідачів не надійшло. З заявою з проханням слухати справу за їх відсутність до суду не зверталися, письмових заперечень на позов до суду не подала. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 224-228 ЦПК України, про що не заперечує позивач. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 23 червня 2011 року задоволено позовні вимоги [PERSON] - визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27.02.2007 року нотаріусом першої Рівненської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON], як спадкоємця [PERSON], визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS], яке набрало законної сили 12 серпня 2011 року. Як власник нерухомого майна, [PERSON] зареєструвала 02.08 2011 року право приватної власності на [ADDRESS] в Рівненському КП РМБТІ, а 18.04.2014 в. в Реєстраційній службі Рівненського міського управління юстиції Рівненської області. Згідно довідки начальника Рівненського міського відділу Управління ДМСУв Рівненській області № 1316 від 08.04.2014р. в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані : [PERSON], [PERSON] Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що припинення права власності особи на квартиру припиняє право цієї особи, членів її сім'ї та інших осіб, які були поселені за її згодою на користування цією квартирою. Ні, [PERSON], ні [PERSON] не є членами сім'ї позивача та його родичами. Згоди на їх подальше проживання вона не надавала і не надає, жодні договірні відносини між ними відсутні, тому і відсутні передбачені законом підстави на їх подальше проживання у квартирі. Враховуючи те, що із припиненням права власності [PERSON], [PERSON] на квартиру припинилось їх право та право членів їх сім'ї на користування цією квартирою, тому вони підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення. Відповідачами не надано доказів на спростування доводів позивача, а судом їх не встановлено, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені і підлягають до задоволення в частині усунення перешкод та виселенні. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідачів солідарно на користь позивачки. На підставі наведеного, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 379, 383, 391 ЦК України, ст..ст. 150 ЖК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved