Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Новомосковської районної державної адміністрації, Садового товариства «Крона», [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу вони разом з чоловіком на приватизованій земельній ділянці (Державний акт на право приватної власності на землю, серії ДП № 008995, виданий 14.07.1998 року) побудували в СТ «Крона» садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Заповіту померлий не залишив. Відповідно до вимог чинного законодавства у встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 05.09.2013 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на садовий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки за життя спадкодавцем не було набуто право власності на зазначений будинок. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, вона отримала 05.09.2013 року. У зв'язку з чим вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній з'яві, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Піщанської сільської ради в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.7), з яким позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі (а.с.6). За життя [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). Відповідно до вимог чинного законодавства у встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 05.09.2013 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на садовий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки за життя спадкодавцем не було набуто право власності на зазначений будинок (а.с.12). Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, вона отримала 05.09.2013 року (а.с.8-9). Відповідно до ст. ст. 25, 346 ЦК України цивільна правоздатність та право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). В судовому засіданні встановлено, що позивач являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на користь позивача, інших спадкоємців судом не встановлено, про що свідчать дані державної нотаріальної контори (а.с.32-36). Як вбачається з технічного паспорту (а.с.13-15), садовий будинок збудований в період з 1990 року по 2000 рік, тобто під час дії ЦК УРСР в редакції 1963 року. Розділом другим ЦК УРСР в редакції 1963 року регулювання відносин щодо володіння, користування та розпорядженням майном, громадяни які збудували жилі будинки, господарські і побутові будівлі та споруди без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту не набувають права власності на самочинне будівництво, а мають право володіти та користуватися цими будівлями і не вправі розпоряджатися ними. Нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року питання визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку не передбачено. Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК право власника земельної ділянки на її забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. При цьому з урахуванням норм Закону України «Про основи містобудування» та Закону України «Про планування і забудову територій» для вирішення питання про визнання за особою права власності на об'єкт нерухомого майна в тому разі, коли в прийнятті такого об'єкту в експлуатацію відмовлено, обов'язковою умовою є дотримання усіх визначених законом вимог та умов, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до змісту п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Матеріали справи не містять будь-яких даних про звернення позивача до органів місцевого самоврядування з питання введення в експлуатацію садового будинку, а також про відмову цих органів у його вирішенні. У відповідності до ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, що йому відмовлено в прийнятті в експлуатацію садового будинку, а також, що будівництво велося з дотриманням усіх визначених законом вимог та умов, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Крім того, частина 2 ст. 331 ЦК України передбачає, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Таким чином, єдиною підставою для визнання права власності за особою, що здійснила будівництво у встановленому законом порядку, є прийняття такого об'єкту в експлуатацію. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON], померлий [INFO], за життя не набув права власності на новозбудований будинок у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, п.8 постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначає, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва, його права та обов'язки забудовника входять до складу спадщини. Однак з даними позовними вимогами, позивач до суду не звертався, як і не скористався правом змінити підстави або предмет позову до початку розгляду справи по суті. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed