Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.03.2000 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач працевлаштований, інших осіб на утриманні не має, проте матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі 2000,00 гривень щомісячно на кожну. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просить позов задовольнити в повному обсязі на підставі викладених в позовній заяві обставин. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволенні позову заперечували, в попередніх судових засіданнях були надані письмові заперечення в яких зазначено, що після розірвання шлюбу позивачка та діти фактично проживають разом з відповідачем в квартирі, що належить йому на праві приватної власності. Посилаючись на те, що позивачем не доведено те, що дочки знаходяться на утриманні матері, а також, посилаючись на захворювання, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін та розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.03.2000 року між сторонами укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої районної адміністрації м. Запоріжжя зроблено актовий запис № 43, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖС № 066218 від 10.03.2000 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 13.10.2017 року. [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстрованим відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Запоріжжя, серії І-ЖС № 090341 від 30.11.2000р. Також, [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстрованим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, серії І-ЖС № 066102 від 23.08.2007 року. Відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із змісту ч. 3 ст. 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовий сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Пленум Верховного Суду України в постанові № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації. Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується (ст.189 СК України). У відповідності до ч.1 ст.190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Проте, договору між батьками щодо виконання обов`язку з утримання дитини, договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно відповідачем не складено. Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоровя, а також те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання дітей, та не надав суду інших належних доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 930,00 грн. щомісячно на кожну дитину, враховуючи також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial