Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] міської ради, про визнання права власності. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.08.2012 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Чапаєва, 40а у м. Ківерці Волинської області, який був набутий за час перебування її у шлюбі із спадкодавцем [PERSON], а тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка [PERSON], іншими спадкоємців першої черги після смерті останнього є його донька та матір, відповідачі по справі, які у встановлений законом термін звернулись із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса. На даний час позивач вирішила оформити право на спадщину належним чином, однак нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки з представлених документів не вбачається, що вказаний вище житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: м. Ківерці вул. Чапаєва, 40 а Волинської області, як частку спільної сумісної власності, та на 1/6 його частини в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 31.08.2012 року. Відповідачем [PERSON] було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити, оскільки спірний житловий будинок був набутий спадкодавцем під час першого шлюбу між її батьками, про що свідчить рішення суду, а тому не може бути спільною сумісною власністю подружжя внаслідок укладення шлюбу спадкодавцем із позивачем по справі. Вважає такий шлюб фіктивним. На даний час позивач проживає у спірному будинку та веде антисоціальний спосіб життя, занедбує домогосподарство в цілому. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з підстав, наведених у запереченні на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засіданні не зявився, згідно поданої заяви просять проводити розгляд справи у відсутності їх представника та щодо вирішення справи покладається на розсуду суду. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 серпня 2012 року помер [PERSON], що стверджується відповідним свідоцтвом серії 1-ЕГ № 131427 від 03.09.2012 року (а.с. 8), який перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем по справі [PERSON] (дошлюбне прізвище «Зінкевич») з 01.06.1989 року, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5). Згідно ст. 22 ч. 1 Кодексу про шлюб та сімю України та ст. 368 ЦК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Із представлених документів, зокрема витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24385890 від 09.11.2009 року (а.с. 7) вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку, що в м. Ківерці по вул. Чапаєва, 40 а Волинської області. Підставою виникнення права власності є рішення Ківерцівського районного суду від 22.10.2009 року, в якому вказано, що відповідно до ухвали від 07.09.1988 року в судовому засіданні по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розлучення і поділ майна сторони дійшли взаємної згоди відносно розподілу майна і уклали мирову угоду, яка була затверджена судом, відповідно до умов якої вказаний вище житловий будинок залишався [PERSON], а він сплачує [PERSON] (дружині) 4100 карбованців (а.с. 6). Тобто вказаний житловий будинок був набутий [PERSON] за час перебування у шлюбі із [PERSON], після розірвання якого, рішенням суду першому було виділено у особисту приватну власність вказаний житловий будинок, тобто будинковолодіння набуте спадкодавцем до укладення шлюбу із позивачем [PERSON], а тому не може бути визнане спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], хоча й зареєстроване у встановленому законом порядку за [PERSON] вже за час перебування у шлюбі, проте як особиста власність спадкодавця, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання спірного будинковолодіння спільною сумісною власністю позивачки та спадкодавця слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Зі змісту ст. 1273 ч. 1 вбачається, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що до спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] відносяться його дружина [PERSON], позивач по справі, донька [PERSON], та мати [PERSON], відповідачі по справі. Позивач звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та видачі свідоцтва, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спільну сумісну власність подружжя у звязку із тим, що з представлених документів не можливо встановити, що вказане будинковолодіння є спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 9). Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у м. Ківерці по вулиці Чапаєва, 40а Волинської області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 31.08.2012 року.

Outcome: partial