Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує наступним. Позивач є рідною бабою та опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею. Батьком малолітнього є син позивача [PERSON], матір'ю - [PERSON], відповідачі по справі. В зареєстрованому шлюбі відповідачі не перебували, державна реєстрація народження малолітнього [PERSON], [INFO], проведена відповідно до ст. 126 СК України. Відповідач [PERSON] був засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2013 року за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці та на даний час відбуває покарання у Бучанській виправній колонії №85. Відповідач [PERSON] була засуджена вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05.05.2015 року за ч.2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць. Оскільки батьки малолітнього [PERSON], [INFO], перебували у місцях позбавлення волі, рішенням Органу опіки та піклування Деснянської в м. Києві РДА позивач була призначена опікуном над малолітнім онуком. 09.02.2017 року відповідача [PERSON] було звільнено від покарання у зв'язку із закінченням строку його відбування. Службою у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА та Службою у справах дітей Дніпровської в м. Києві РДА неодноразово надсилались запрошення за місцем реєстрації [PERSON] з метою вирішення питання щодо подальшої долі дитини, однак, відповідач до даних установ не з'явилась, намірів про повернення дитини не проявила. З моменту народження дитини турботу та догляд за дитиною, її виховання здійснює позивач. Відповідачі дитиною не цікавляться та не виконують своїх батьківських обов'язків, а тому позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач пред'явлені позовні вимоги підтримала за викладених в позовній заяві обставин та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились. До суду з Бучанської виправної колонії №85 надійшла заява відповідача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої позовні вимоги визнав. Відповідач [PERSON] неодноразово повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи, однак, конверти із судовими повістками повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», причини своєї неявки в судове засідання остання не повідомила. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Деснянської в м. Києві РДА в особі Служби у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА в судовому засіданні підтримала висновок Деснянської в м. Києві РДА про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON], [INFO], просила позовну заяву задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] народився [PERSON], про що у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського РУЮ у м. Києві 15.04.2014 року складено актовий запис №828. В графі «батько» вказаний [PERSON], а в графі «мати» - [PERSON] (а.с. 7). Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України №00015555354 від 07.07.2015 року, державна реєстрація народження малолітнього [PERSON] проведена відповідно до ст. 126 СК України (а.с. 8). З копії довідки КК «Центр комунального сервісу» №281 від 30.01.2017 року вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). 21.10.2013 року [PERSON] засуджений Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі (а.с. 14). 05.05.2015 року [PERSON] засуджена Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 309 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі (а.с. 13). Позивач [PERSON] є рідною бабою малолітнього [PERSON], [INFO]. На підставі розпорядження Деснянської в м. Києві РДА від 29.07.2015 року №450, [PERSON] призначено опікуном над малолітнім онуком [PERSON], [INFO] (а.с. 15). З копії характеристики, наданої керівництвом Київського міського центру репродуктивної та перинатальної медицини, вбачається, що [PERSON] працює в даному закладі охорони здоров'я на посаді головної медичної сестри, має високий професійний рівень для виконання функціональних обов'язків, зарекомендувала себе сумлінним, дисциплінованим та висококваліфікованим фахівцем, за багаторічну сумлінну працю, значний внесок у розвиток охорони здоров'я та високий професіоналізм неодноразово нагороджувалась почесними грамотами (а.с. 16). Відповідно до копії листа Державної установи «Уманська виправна колонія (№129) від 16.02.2017 року №17/363, 09.02.2017 року засуджену [PERSON] було звільнено з даної установи у зв'язку із закінченням строку відбування покарання (а.с. 17). Згідно з копією довідки від 16.02.2017 року №16, виданої Державною установою «Бучанська виправна колонія (№85)», [PERSON] з 21.03.2015 року відбуває покарання в даній установі за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2013 року. Кінець строку покарання: 03.05.2019 року (а.с. 18). З виписки з історії хвороби №480 вбачається, що під час всієї вагітності [PERSON] споживала ін'єкційні наркотики та була доставлена до КМЦ репродуктивної та перинатальної медицини в стані наркотичного сп'яніння (а.с. 21). Відповідно до копії листа Київської міської дитячої клінічної лікарні №1 від 06.04.2017 року №01-04/341, малолітній [PERSON], [INFO] перебував на другому етапі лікування у відділенні патології новонароджених з діагнозом: Перенотальне враження головного мозку. Гіпоксичного-ішимічного ґенезу. Респіраторний де стрес. Абстинентний синдром. Протягом лікування у вказаному відділенні догляд за дитиною здійснювала його баба [PERSON], батьки дитину не відвідували (а.с. 22). Згідно з копією виписки із історії розвитку [PERSON], [INFO], при первинному патронажі, при подальшому нагляді дільничого лікаря та медсестри дитина знаходилась під наглядом [PERSON] На медичні огляди дитину постійно та регулярно приводила остання (а.с. 23). З даних характеристики на [PERSON], [INFO], виданої ДНЗ (ясла-садок) №811 Деснянського р-ну м. Києва, вбачається, що дитина фізично розвинена, зацікавлено грає тривалий час, добре орієнтується в знайомому середовищі, дитячий садок відвідує систематично. Приводить та забирає дитину його баба [PERSON], яка постійно цікавиться його життям в садочку, приймає активну участь у заходах, які проходять в садочку, займається вихованням онука. За час перебування малолітнього [PERSON] в групі дитячого садочка його батьки жодного разу до садочку не з'являлись (а.с. 24). Відповідно до копії акта обстеження житлово-побутових умов [PERSON], [INFO], останній проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю бабою [PERSON], дядьком [PERSON] та онукою [PERSON] - [PERSON] В квартирі створені належні умови для проживання та виховання малолітнього, бабуся добросовісно виконує свої обов'язки (піклується про дитину, грається з ним, навчає культурно-гігієнічним навичкам, читає книжки, розвиває сенсорні здібності і т.д.) (а.с. 25). Згідно з висновком Деснянської районної в м. Києві РДА №102/03/31-3612 від 26.04.2017 року, визнано за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 26-27). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини проголошує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно приписів ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В положеннях ч.3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є невірозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Нормою ч. 2 ст. 157 СК України встановлено обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні та право на особисте спілкування з нею. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Приймаючи до уваги висновок Деснянської в м. Києві РДА про доцільність позбавлення батьківських прав, а також встановлені судом обставини, що свідчать про невиконання відповідачами своїх батьківських обов'язків щодо виховання малолітнього сина, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Стаття 166 СК України передбачає такі правові наслідки позбавлення батьківських прав: 1. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. 2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину та на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 17.05.2017 року. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved