Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. В обґрунтування позовних вимог вказує те, що14.03.2000 року у 14 год. 00 хв. на складі руди дробильної фабрики №1 ГЗК, ремонтно-монтажного цеху КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час виконання трудових обов`язків покрівельника, внаслідок падіння з висоти у віці 50 років загинув її чоловік [PERSON] Смертельний нещасний випадок стався у зв`язку з невиконанням посадовими особами відповідача покладених на них обов`язків з охорони праці, а саме в.о. майстра загально будівельної дільниці РМЦ [PERSON] , який не забезпечив безпечну організацію робіт, чим порушив п.п. 32.1, 52.5 «Положення про систему управління охороною праці на ГЗК», п. 3.22. «Посадової інструкції майстру загально будівельної дільниці РМЦ ЗЗК». Вона втратила рідну їй людину, з яким прожила у шлюбі 22 роки, смерть чоловіка призвела до того, що тривалий час перебувала у напруженому психічному стані, думки про його смерть не залишають її до теперішнього часу. Смерть чоловіка призвела до різкого погіршення її матеріального стану, оскільки заробіток чоловіка був основним джерелом доходу в сім`ї. Після смерті чоловіка в її житі відбулися суттєві зміни оскільки, вона змушена самостійно заробляти на життя та вести домашнє господарство. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої загибелі чоловіка на виробництві в розмірі 275000,00 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою від 20.08.2019 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Ботвінко О.А. надав суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до Акту форми Н-1 про нещасний випадок від 29.03.2000 року №4, основна вина в нещасному випадку лежить саме на [PERSON] , оскільки він проводив покрівельні роботи без застосування засобів індивідуального захисту (без страхувального поясу), чим порушив вимоги п. 2.26 СНіП ІІІ-4-80 Будівельних норм та правил, п. 2.9. «Інструкції з охорони праці покрівельника РМЦ ГОКа». Протиправних дій, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві відповідач не вчиняв, страхувальний пояс в [PERSON] був в наявності, тобто відповідач забезпечив працівника засобами індивідуального захисту в повному обсязі. Також зазначив, що положення діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства не містили норм, які б регламентували відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи членам його родини. А тому до вказаних правовідносин не може бути застосована ст. 440-1 ЦК УРСР в редакції 1963 року, як це зазначає в позовній заяві позивач. В спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких неправомірних дій, що могли б призвести до настання смертельного випадку з чоловіком позивача, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Крім того, розмір моральної шкоди, визначений позивачем, належним чином не вмотивований, завищений та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує позивач. Таким чином, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] тривалий час працював на підприємстві відповідача. Даний факт визнано сторонами, а тому в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до Акту про нещасний випадок №4 від 29.03.2000 року та вставок №1, №2, №3, №4 до акту форми Н-1 №4 внаслідок нещасного випадку на виробництві, під час виконання трудових обов`язків на Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь» (правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») [INFO] загинув [PERSON] (а.с. 4-8). Свідоцтво про смерть [PERSON] видано відділом РАГС Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №533 (а.с. 3). Крім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] [INFO] , є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Інгулецьким р/б РАГС м. Кривий Ріг, актовий запис №25 (а.с. 8, зворот). За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Свої моральні страждання, пов`язані зі смертю чоловіка позивач оцінює в розмірі 275000,00 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Відтак, суд, враховуючи конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, яка втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди має бути стягнута в розмірі 150000,00 грн. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1500,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial