Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому прохає розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 27.07.2012 Октябським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області за актовим записом №136 та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у сумі 908 грн. Свої вимоги мотивує тим, що сторони припинили свої подружні відносини, через відсутність взаєморозуміння подружжя не підтримують сімейних стосунків, спільним побутом не пов`язані. Подальше перебування у шлюбі та примирення між ними неможливе. Від цього шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , 2013 р.н. Ухвалою суду від 29.03.2020 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.04.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач з позовом не погодився частково, зазначив про погіршення стосунків та прохав надати подружжю строк на примирення не менше двох місяців. 27.04.2021 позивачем до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій [PERSON] прохала визначити місце проживання доньки [PERSON] разом із матір`ю. Одночасно позивачем подано відповідь на відзив, в якому, стверджуючи про неможливість подальшого спільного життя подружжя, позивач прохала відмовити відповідачу у наданні строку на примирення. 05.05.2021 до суду надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог з проханням залишити вказану заяву без задоволення. Відповідно до ухвали суду від 01.06.2021, за клопотанням позивача [PERSON] її заява про уточнення позовних вимог була залишена без розгляду. Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони до суду не з`явились. Позивач звернулась до суду із заявою, в якій просила справу розглядати без її участі та участі її представника. Позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю та категорично заперечила можливість примирення, зазначаючи, що з 09.03.2021 вони з відповідачем проживають окремо, з того часу жодних дій, направлених на примирення останнім не вживалось. 06.07.2021 на електронну адресу суду від особи [PERSON] надійшла заява, датована 05.07.2021, про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікарняному. Одночасно на електронну адресу суду надійшла заява від [PERSON] , датована 05.07.2021, про відкладення судового засідання з аналогічних причин. При цьому, клопотання датовані 05.07.2021 подані до суду електронною поштою, а не сформовані в системі «Електронний суд», що унеможливлює ідентифікацію учасника справи, і доказів на підтвердження наголошених у клопотанні поважних причин не прибуття до суду надано не було, об`єктивних відомостей, що перешкоджали представнику відповідача прибути в судове засідання 06.07.2021 не повідомлено. За таких обставин, суд вказує, що відповідач та його представник про дату, час і місце розгляду справи є належно повідомленими та достовірно обізнаними про судове засідання, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками отримана відповідачем 08.04.2021 та подано заяви по суті спору. В судові засідання, призначені на 01.06.2021 та 06.07.2021 відповідач та його представник не прибули, а судове засідання 18.06.2021 було відкладено для надання можливості відповідачу надати пояснення. Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Учасники судового процесу є рівними перед законом та судом, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Між тим, учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України). При цьому, суд вказує, що сторони справи зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. За таких обставин, суд не вбачає законодавчо визначених підстав для відкладення судового розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не прибули до суду, на підставі наявних у справі доказів. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, а також їх взаємний зв`язок в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Сторони з 27.07.2021 перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції складено актовий запис №136 (а.с.4) та мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.5). За змістом позовної заяви, відповіді на відзив та клопотання позивача від 06.07.2021, вони з відповідачем проживають окремо, їх подружнє життя не склалось і примирення між ними неможливо. Обставини щодо стосунків подружжя узгоджуються із викладеними у відзиві на позов поясненнями відповідача, згідно з якими останнім часом життя подружжя почало погіршуватись у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння. Водночас твердження відповідача про можливість примирення подружжя не є переконливими та на увагу не заслуговують. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя, яке може проявлятись як у формі відкладення розгляду справи слуханням, так і надання сторонам строку на примирення. Суд наголошує, що відповідач в судове засідання жодного разу не прибув, переконливих мотивів для надання сторонам строку на примирення не навів, водночас, суд неодноразово відкладав судові засідання для надання можливості відповідачу прибути до суду, бути вислуханим та вжити заходів для примирення. Як убачається з матеріалів справи позов про розірвання шлюбу пред`явлено позивачем 05.03.2021 і з того часу позивач наполягає на розірванні шлюбу, заперечуючи можливість примирення з відповідачем, при цьому протягом судового розгляду відповідачем не було надано доказів зворотнього. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, не погоджується на примирення. На підставі цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. При цьому суд враховує, що сторони мають спільну неповнолітню дитину, у відношенні якої незалежно від перебування у зареєстрованому шлюбі вони мають взаємні права та обов`язки. За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved