Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], Осипенківської сільської ради про виселення, зняття з реєстрації, який неодноразово уточнювала і в останньому позові зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS]. В зазначеному будинку проживала [PERSON] разом з дочкою від першого шлюбу [PERSON]. Маючи намір одружитися з відповідачем її дочка разом з нею зареєстрували проживання її майбутнього чоловіка в спірному будинку. Проживання її дочки з відповідачем в одному будинку стало нестерпним, оскільки останній зловживав спиртними напоями, принижував їх перед сусідами, вчиняв бійки, псував господарське майно, відмовлявся працювати. Вони часто сварились і відповідач не давав їй та її дочці проживати в спірному будинку. У зв'язку з такою поведінкою відповідача та з метою захисту вона неодноразово викликала поліцію. Рішенням суду шлюб між її дочкою та відповідачем розірвано. Відповідач проживає в належному їй будинку сам, а інколи з іншими невідомими особами і не дає можливості їй, її дочці та онуці проживати в будинку, погрожує фізичною розправою, знищенням майна, участі в утриманні будинку, його ремонті, оплаті за електроенергію, газ, водопостачання не приймає, чим завдає їй та дочці значних матеріальних збитків. Вона разом зі своєю дочкою навідували належний їй житловий будинок і встановили, що стан житлового приміщення всередині значно погіршився, в будинку безпорядок, в ньому збираються невідомі особи, які розпивають спиртні напої, вчиняють гуляння та бійки. [PERSON] постійно перебуває в стані алкогольного сп'яніння і перешкоджає доступу до будинку. Посилалась на ч. 2 ст. 386, ст. ст. 16, 317, 319, 321, 383, 387, 391, 405 ЦК України, ч.1 ст. 116, ст. 157 ЖК України і просила виселити [PERSON] з належного їй приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: 71160, [ADDRESS] та зобов'язати Осипенківську сільську раду зняти [PERSON] з реєстрації з приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: 71160, [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився без поважних причин, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник Осипенківської сільської ради в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу в його відсутності. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно копії договору купівлі-продажу від 14.11.2001 року [PERSON], яка до одруження мала прізвище [PERSON] (а.с.14) є власником житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.7). Із довідки виконавчого комітету Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 18.04.2016 року, а також копій паспортів [PERSON], [PERSON], [PERSON] видно, що місце проживання останніх зареєстровано [ADDRESS] (а.с.8,9,10,34). Реєстрація місця проживання [PERSON] за вказаною адресою також підтверджується повідомленням Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області (а.с.26) та Осипенкіської сільської ради (а.с.27). Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 116 ч. 1 ЖК України передбачає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжитті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Виходячи із зазначених вимог закону та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України заходи запобігання і громадського впливу мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї без надання іншого жилого приміщення у зв'язку з неможливістю сумісного проживання, таких заходів має бути не менше двох і вони повинні підтверджуватися письмовими доказами. Із пояснень свідків [PERSON], [PERSON], копії свідоцтва про шлюб від 19.02.2007 року (а.с.13), рішення Бердянського міськрайонного суду від 16 грудня 2015 року (а.с.15) судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19.02.2007 року і за згодою власника [PERSON] вселився в житловий будинок по [ADDRESS], де він, його дружина [PERSON] проживали однією сімєю з власником будинку [PERSON]. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати в спірному будинку один, а [PERSON] разом з дочкою [PERSON], якій після укладення шлюбу привласнено прізвище [PERSON] (а.с.10,12), та власник будинку [PERSON] переїхали проживати в [INFO]/Зелена в с. Осипенко Бердянського району Запорізької області. Також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що [PERSON], проживаючи в житловому будинку по [ADDRESS] зловживає спиртними напоями і постійно перебуває стані алкогольного сп'яніння, принижує [PERSON], [PERSON], [PERSON], вчиняє сварки та бійки, погрожує фізичною розправою, знищенням майна, перешкоджає доступу до будинку. У зв'язку з цим [PERSON] неодноразово звертались до Бердянського відділу поліції головного управління національної поліції України в Запорізькій області для притягнення [PERSON] до відповідальності. Позивачем надано суду висновок від 14.03.2016 року, згідно якого [PERSON] звернулась 22.02.2016 року в Бердянський ВП ГУНП в Запорізькій області в зв'язку з тим, що до неї додому прийшов її колишній чоловік та влаштував сварку, але за заявою [PERSON] перевірку припинено (а.с.74). Таким чином, даний висновок не підтверджує антигромадську поведінку [PERSON] та вжиття до нього заходів попередження або громадського впливу. Крім того, позивач посилалась на висновок від 10.05.2016 року із якого видно, що 20.04.2016 року в Бердянський ВП ГУНП в Запорізькій області звернулась [PERSON] із заявою про те, що її колишній чоловік [PERSON], проганяв її з будинку по [ADDRESS] Із висновку слідує, що в ході перевірки опитати [PERSON] не надалося можливим, тому подальший розгляд за повідомленням [PERSON] припинено. У висновку зазначено, що остаточне рішення слід прийняти після опитування [PERSON] та встановлення дійсних обставин даної події (а.с.75). Із висновку від 06.05.2016 року видно, що 20.04.2016 року у Бердянському ВП ГУНП в Запорізькій області зареєстровано повідомлення [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] погрожував підпалити її будинок за адресою: [ADDRESS], але в ході перевірки опитати [PERSON] не надалося можливим, тому подальший розгляд за повідомленням [PERSON] припинено. Вирішено остаточне рішення прийняти після опитування [PERSON] та встановлення дійсних обставин даної події (а.с.76). Таким чином, висновки від 10.05.2016 року та від 06.05.2016 року не містять висновку про антигромадську поведінку та прийняття заходів попередження або громадського впливу відносно [PERSON]. Посилання позивача та його представника на пояснення свідків [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили антигромадську поведінку [PERSON] та систематичне порушення ним правил співжиття і неможливість для інших проживання разом з ним в одному будинку не може бути безумовною підставою для задоволення позову, оскільки для виселення осіб з підстав, що передбачені ст. 116 ЖК України необхідно не тільки встановлення факту порушення, а і застосування до порушника заходів попередження або громадського впливу. У порушення ст. 60 ЦПК України, яка покладає на позивача обов'язок з доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, [PERSON] не надано належних доказів про застосування до [PERSON] заходів запобігання або громадського впливу. Наведене свідчить про те, що позивачем не доведено як факт систематичного порушення відповідачем правил співжиття, так і факт застосування до нього заходів впливу та безрезультатність застосування таких заходів. Не доведено позивачем і систематичного руйнування чи псування [PERSON] спірного жилого приміщення. Оскільки виселення відповідачів з житла без надання іншого жилого приміщення на підставі ст. 116 ЖК України є крайньою мірою, тому суд вважає необхідним застосувати до [PERSON] захід запобігання, а саме попередження його про недопустимість порушення ним правил співжиття в житловому будинку по [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Із пояснень позивача, свідків та наданих доказів судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існують правовідносини щодо користування [PERSON] житловим приміщенням у будинку по [ADDRESS]. За таких обставин, право або інтерес позивача може бути захищено тільки у спосіб, встановлений ст. 16 ЦК України та нормами ЖК України. Разом з тим ст. 16 ЦК не міститься такого способу захисту порушеного права як зняття з реєстрації. Стаття 3 та стаття 15 ЦПК України передбачено право особи на захист свого цивільного права чи інтересу лише в разі його порушення або оспорювання, але позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував, що реєстрацією відповідача в спірному будинку порушуються його права. Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянину надається право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Закон визначає, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в АР Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Як самостійний спосіб захисту порушеного права за змістом ст. 16 ЦК України вимога про зняття з реєстрації не підлягає застосуванню, оскільки реєстрація особи в житловому приміщенні нерозривно пов'язане з правом на житло і залежить від вирішення питання про житлові права сторін, які регулюється нормами ЖК України та ЦК України. І тільки після вирішення житлових прав зняття з реєстрації підлягає вирішенню в адміністративному порядку органом, що передбачений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і не відноситься до повноважень суду. З огляду на викладене, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме зняття з реєстрації не підлягають застосуванню і підстави для зняття відповідача з реєстрації відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed