Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про повернення грошей за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що у липні 2013 року її сусідка [PERSON] позичила у неї 1650 грн., які зобов'язалась повернути до 28.01.2014 року. Договір позики підтверджується розпискою [PERSON], в якій остання не вказала дату її складання, однак зазначила термін повернення грошей та підписала розписку. Кошти відповідачці були необхідні на лікування матері. Позичені кошти відповідачка не повернула в домовлені терміни і на даний момент в добровільному порядку повертати відмовляється, через що позивачка змушена звертатися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву в якій підтримує позов та просить справу розглянути без її участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак на адресу суду подала письмову заяву, в якій вказує що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглянути у її відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою, згідно якої [PERSON] одержала у вигляді позики від [PERSON] гроші в сумі 1650 грн. 00 коп., які зобов'язалася повернути в строк до 28.01.2014 року. Наслідки невиконання даного зобов'язання [PERSON] відомі (а.с. 19). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.1 ст. 1050 Цивільного Кодексу України якщо боржник, який своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Згідно ст.ст.526, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із наведеного, враховуючи, що відповідачка свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконала, суд вважає, що порушене право [PERSON] підлягає захисту, а тому позов слід задоволити та стягнути з відповідачки на користь позивачки 1650 грн. 00 коп. боргу. При такому вирішенні спору з відповідачки слід стягнути на користь позивачки судові витрати по справі. Виходячи із викладеного на підставі ст. ст. 525, 526, 530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved