Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за №172 по вул.Володимира Великого, 4 в м.Тернополі. В обґрунтування вимог позивач вказує, що вона є власником квартири за №172 в будинку №4 по вул.Володимира\~Великого в м. Тернополі. У даній квартирі крім неї також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], проте останній протягом року не проживає за вищевказаною адресою. Посилаючись на наведене та те, що реєстрація відповідача створює перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, просить визнати відповідача \~таким, що втратив право користування квартирою. \~ У судове засідання позивач та її представник не зявились, хоча про час та місце були повідомлені належним чином. Попередньо від представника позивача адвокат [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та проти задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник позивача адвокат [PERSON] був присутній в підготовчому судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки. Відзив та заперечення на позов не подавав. На підставі вимог ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що \~квартира за №172 в будинку №4 по вул.Володимира\~Великого в м. Тернополі належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором дарування квартири від 07 листопада 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №10816. [INFO] [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище «Василишин», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ИД №258199 від 05 листопада 1994 року, виданим Камянківською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області. Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені по батькові від 24 січня 2003 року серії І-ИД №005661, виданий відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області України встановлено, що [PERSON] перемінила прізвище на «Яронь». Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно будинкової книги на спірну квартиру встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований [INFO]. Як вбачається з акту від 05 жовтня 2018 року складеного комісією в складі головного інженера [PERSON], майстра дільниці [PERSON] та майстра ремонтної бригади [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстрований у [INFO], але не проживає. Той факт, що [PERSON] більше року, без поважних причин не проживає у [INFO], підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] який є майстром ЖЕК «СОВР». Свідок пояснив, що при опитуванні сусідів позивачки, вони пояснили, що відповідач у спірній квартирі більше року не проживає. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із вимогами ч.1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до положень ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з вимогами ч. 2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В силу вимог ст.64 ЖК Україна члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. За змістом ч.1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що позивач є власником спірної квартири, де зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] Матеріалами справи підтверджено, що відповідач протягом року добровільно не проживає у спірному житлі, не цікавиться ним, не приймає участі в його утримані, не сплачує комунальних платежів. Із скаргами до відповідних органів щодо усунення перешкод у користуванні житлом не звертався. У добровільному порядку не знімається із реєстрації, чим чинить позивачу, як власнику будинку перешкоди. \~ \~ \~ \~ Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою за №172 по вул.Володимира Великого, 4 в м.Тернополі. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач у судове засідання не зявився та не представив суду будь-яких доказів про поважність причин відсутності у вказаному житлі та спростовування доводів позивача. Разом з тим, вимоги позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку у квартирі, що належить [PERSON] на праві приватної вланості, до задоволення не підлягають, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до вимог абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою Згідно абз. 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial