Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, вказуючи, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.04.2018 року по справі №310/7362/16-к [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Вказала, що її визнано потерпілою по кримінальному провадженню №12016080270004364. Зазначила. що відповідач 01.11.2016 року приблизно о 13 годині 20 хвилин знаходячись в приміщенні її квартири, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що вона не може завадити його злочинним діям, таємно викрав належне їй майно, а саме: сережку із золота 583 проби вагою 3,3 грами вартістю 1815 гривень, каблучку із золота 583 проби вагою 1,53 грами вартістю 841 гривня 50 копійок, дві каблучки із золота 583 проби загальною вагою 7,15 грамів вартістю 3932 гривні 50 копійок, ланцюжок із золота 583 проби вагою 3 грами вартістю 1650 гривень, а усього завдано майнової шкоди на загальну суму 8239,00 гривень, яка під час досудового розслідування відшкодована частково в розмірі 2000 гривень. Станом на теперішній день майнова шкода в розмірі 6239,00 гривень спричинена відповідачем залишається невідшкодованою. Просила стягнути з [PERSON] на її користь майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 6239,00 грн. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Вироком Бердянського міськрайонного суду від 11 квітня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років обмеження волі та звільнено від відбування покарання строком на 1 рік 6 місяців. якщо останній протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов'язки (а.с. 5-6). Із вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року встановлено, що потерпілій [PERSON] завдано майнову шкоду на суму 8239 гривень, яка під час досудового розслідування відшкодована частково в розмірі 2000 гривень. Цивільний позов не заявлено. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала. Разом з тим згідно зі ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Наведені норми права свідчать про те, що у правовідносинах із відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди, яку має спростувати відповідач, а позивач не повинен доводити його вину. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Статтею 1192 ЦК України, що способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.04.2018 року встановлено, що відповідач дійсно вчинив злочин, а саме викрав майно належне [PERSON], чим спричинив їй шкоду в розмірі 6239 гривень, яка станом на сьогоднішній день відповідачем не відшкодована, тому позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути на користь держави 704,80 грн. судового збору за позовними вимогами про стягнення матеріальної шкоди.

Outcome: approved