Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] та [PERSON] , вказавши, що 25.10.2006 року між [PERSON] та [PERSON] , від імені якої діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності [PERSON] , був укладений договір позики, за яким [PERSON] зобов`язалась надати [PERSON] 180000 гривень, а [PERSON] зобов`язалась повернути суму позики до 20.09.2017 року. 25.10.2006 року [PERSON] передала [PERSON] обумовлену договором суму позики, що підтверджено розпискою. Виконання зобов`язань за договором позики було забезпечено порукою [PERSON] в межах 800 гривень. Оскільки позичальник зобов`язання з повернення коштів не виконала, тож позивач просила стягнути з [PERSON] позику в сумі 179200 гривень, відсотки за користування позикою в сумі 161280 гривень. 3% річних в сумі 6159,57 гривень, інфляційні втрати 17541,88 гривень, а разом 364181,45 гривень; стягнути солідарно з [PERSON] [PERSON] суму позики у 800 гривень, суму процентів за користування позикою в сумі 720 гривень, 3% річних в сумі 27,49 гривень, інфляційні втрати в сумі 78,31 гривень, а разом в сумі 1625,8 гривень. Ухвалою суду від 10.01.2019 року було відкрите провадження в справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. 18.02.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 21.03.2019 року закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Інших заяв чи клопотань сторонами не заявлялось та судом не вирішувалось. Представник позивача в судовому засіданні 21.03.2019 року позовні вимоги підтримав на підставах, зазначених у позовній заяві. В наступне судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Представники відповідача вказували, що особа, яка від імені відповідача написала розписку, відповідними повноваженнями [PERSON] не наділялась, а отже укладення такого договору відбулось не за її волевиявленням та без її згоди, грошові кошти [PERSON] не отримувала. При вивченні письмових доказів, наданих позивачем, судом встановлено наступне. Відповідно до копії розписки, складеної 25.10.2006 року, [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , дав цю розписку [PERSON] в тому, що [PERSON] отримала від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 180000 гривень під 2,5% на місяць, зобов`язавшись повернути до 20.09.2017 року. [PERSON] є поручителем [PERSON] в частині забезпечення зобов`язання у розмірі 800 гривень. Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 11.10.2006 року [PERSON] уповноважила [PERSON] управляти та розпоряджатися належним їй на праві власності нерухомим майном, згідно якого укладати всі дозволені законом угоди, зокрема: продавати, обмінювати, заставляти, приймати спадщину або відмовлятись від неї та розпоряджатися на свій розсуд спадковим майном, здавати в оренду, вирішуючи у всіх випадках суми по договорам. Заявою від 20.11.2017 року [PERSON] скасувала довіреність на ім`я [PERSON] . Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, дослідивши докази, суд вважає, що у позові належить відмовити. За приписами ч. 3 та ч. 5 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Статтею 245 ЦК України встановлено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Системний аналіз статей 203, 244 ЦК України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про наявність чи відсутність у позичальника за договором позики, укладеного від його імені представником, волевиявлення на отримання позики перевіряється, чи наділений цей представник повноваженнями на вчинення відповідного правочину. Відповідно до ч.1 ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець), передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як слідує з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З тексту довіреності [PERSON] на ім`я [PERSON] вбачається, що [PERSON] не уповноважувала [PERSON] укладати від її імені договору позики, адже повноваження за довіреністю обмежуються виключно управлінням та розпорядженням належним [PERSON] на праві власності нерухомим майном. Позивачем не надано доказів того, що [PERSON] в подальшому схвалила укладення [PERSON] від її імені договору позики. За таких обставин, суд вважає, що за договором позики, який укладений [PERSON] від імені [PERSON] , який підтверджений розпискою, для відповідача не створено будь-яких зобов`язань цивільно-правового характеру, адже відповідними повноваженнями [PERSON] [PERSON] не наділяла, укладення такого договору не схвалювала, волевиявлення у будь-якій формі на укладення такого договору не здійснювала. Крім того, з тексту розписки вбачається, що грошові кошти були передані [PERSON] [PERSON] , натомість позивачем не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] є однією особою, а рівно і що [PERSON] , яка зазначена в розписці в якості особи, якою фактично були отримані гроші, була уповноважена на отримання грошових коштів від імені та в інтересах [PERSON] . За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. За ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником відповідача адвокатом Чуприна Є.А. надано копію акту про прийняття-передачу наданих послуг від 12.02.2019 року та розрахунку наданих послуг адвоката з представництва інтересів [PERSON] . Водночас суду не надано було позивачем та її представниками доказів того, що [PERSON] сплачені такі послуги (платіжного документу на підтвердження оплати), а отже не доведено, що відповідачем фактично понесені такі витрати. Враховуючи таке, суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed