Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у сумі 15 195,77 грн., посилаючись на те, що 12.09.2017 [PERSON] взяв в борг 15 000 грн., які зобов`язався повернути 30.11.2017. Факт отримання грошей у борг підтверджується, виданою відповідачем розпискою. Боржник свої зобов`язання за договором позики не виконав тим, що у строк, визначений договором, борг не повернув. Прострочення виконання відповідачем зобов`язання становить 4 місяці, а саме з 30.11.2017 до 30.03.2018. Три процента річних від простроченої суми становить 129,45 грн. (0,03 х 15 000 грн. : 365 днів х 105 днів). Індекс інфляції за весь час прострочення становить 66,32 грн. (15 000 грн. х 1,105 х 4 міс.). Загальна сума боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення становить 15 195,77 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики на загальну суму 15 195,77 грн. та судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору у сумі 704,80 грн. 10.07.2018 представник відповідача [PERSON] в письмових запереченнях проти позову зазначив, що надана позивачем розписка суперечить чинному законодавству України, зокрема в розписці відсутня інформація про грошову одиницю боргу та боржника. Відповідач заперечує факт видачі боргової розписки. В наданій позивачем розписці ідентифікація відповідача проведена за паспортом серії [NUMBER] , який був втрачений відповідачем у 2012 році. Відповідач припускає, що загубив паспорт в магазині позивача, де працював в літній період. Позивач могла підробити розписку, зазначивши дані загубленого паспорту. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (том 1, а.с.37-38). 20.08.2018 представник відповідача [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання договору позики нікчемним, посилаючись на те, що надана позивачем за первісним позовом на підтвердження укладення договору позики розписка від 12.09.2017 суперечить чинному законодавству України, оскільки в ній йдеться про гроші, але відсутня інформація грошову одиницю та кредитора. Відповідач за первісним позовом боргової розписки не писав. У наданій позивачем за первісним позовом розписці, зазначені дані втраченого у 2012 році паспорту серії [NUMBER] . Факт втрати відповідачем за первісним позовом паспорту, зазначеного в борговій розписці, підтверджується довідкою міграційної служби від 26.06.2018, згідно якої [PERSON] 03.10.2012 звертався до з Іванівського районного сектору ДМС України в Херсонській області із заявою про втрату паспорта серії [NUMBER] . Відповідач припускає, що загубив паспорт під час роботи у позивача за первісним позовом, паспорт міг бути знайдений позивачем, дані якого використані для підробки його підпису в розписці. Крім того, в договорі позики не зазначено позикодавця та предмет позову, що є істотними умовами договору, такий правочин не породжує жодних правових наслідків і не може бути виконаним, а значить є нікчемним (том 1, а.с.69-72). 30.102018 відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надала до суду письмові заперечення проти зустрічного позову, посилаючись на те, що боргова розписка є документом, який видається кредитору боржником на підтвердження укладення договору позики та отриманої грошової суми. В борговій розписці від 12.09.2017 зазначено, що [PERSON] взяв в борг гроші у сумі 15 000 грн., які зобов`язався повернути до 30.11.2017. Боргова розписка видана боржником кредитору, підтверджує факт отримання грошових коштів в борг, укладення договору позики та умови договору, містить строк виконання зобов`язання за договором позики. Вважає зустрічний позов надуманим та безпідставним. В задоволення зустрічного позову просить відмовити (том 1, а.с.110-113). Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову, датовані 18.06.2018, згідно яких, він в літній період з 2012 року до 2017 рік працював продавцем та вантажником у магазині [PERSON] , в с . Щасливцеве , Генічеського району , Херсонської області. Боргову розписку від 12.09.2017 не писав, гроші у сумі 15 000 грн. в борг не брав, оскільки не працював у [PERSON] з 11.09.2017 і знаходився за місцем проживання в смт . Іванівка , Херсонської області. Паспорт серії [NUMBER] , зазначений в розписці, він втратив, із заявою про втрату паспорту звернувся до органів внутрішніх справ і осінню 2012 року отримав інший паспорт. Допускає, що паспорт міг загубити на території магазину [PERSON] , де вона його знайшла та використала в шахрайських цілях, підробивши розписку від його імені (том 1, а.с.48,26). Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини, зазначені в письмових запереченнях проти позову. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] підтримав вимоги, посилаючись на обставини, зазначені в зустрічному позові. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, зазначені у відгуку. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем за первісним позовом [PERSON] надана боргова розписка, згідно якої 12.09.2017 [PERSON] отримав гроші у сумі 15 000, які зобов`язався повернути 30.11.2017. Розписка містить підпис [PERSON] , дані його паспорту серії [NUMBER] та рік народження (а.с.7). Позивач за первісним позовом [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що гроші передала [PERSON] в гривнях. Представник відповідача та відповідач за первісним позовом оспорили договір позики, зокрема факт його укладення, передачі грошей, видачі розписки на підтвердження договору позики, справжність підпису, використання даних втраченого паспорту. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно постанови Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд вважає, що сам факт існування і знаходження у позивача за первісним позовом [PERSON] боргової розписки [PERSON] від 12.09.2017, є доказом укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики, отримання [PERSON] від [PERSON] коштів в якості позики у сумі 15 000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Заперечення представника відповідача та відповідача за первісним позовом в тій їх частині, що боргова розписка не містить виду грошової одиниці, суд до уваги не приймає, оскільки в борговій розписці зазначено, що предметом боргу є гроші, а грошовою одиницею в Україні, є гривня. Посилання представника відповідача та відповідача на те, що в розписці зазначені дані втраченого паспорту, судом також не приймаються до уваги, оскільки зазначена обставина стосується ідентифікації особи за паспортними даними. Відповідач не заперечує того, що працював у магазині [PERSON] в літній період 2017 року, але заперечує факт видачі боргової розписки від 12.09.2017, посилаючись на те, що закінчив роботу в магазині напередодні, а вже 12.09.2017 знаходився за місцем свого проживання, оскільки зазначені обставини спростовуються показаннями свідка [PERSON] , яка підтвердила, що боргову розписку [PERSON] писав в її присутності, з приводу паспортних даних [PERSON] телефонував своїй мамі, яка йому їх продиктувала. Заперечення відповідача та його представника за первісним позовом, доводи представника за зустрічним позовом, в тій їх частині, що він не укладав договір позики, не писав та не підписував боргову розписку, суд до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини спростовуються, наданою позивачем на підтвердження договору позики, розпискою та висновками судової почеркознавчої експертизи № 18-811 від 26.03.2019, згідно яких рукописний текст і підпис в розписці від 12.09.2017 на суму 15 000 виконаний [PERSON] (том 1, а.с.225-231). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із боргової розписки видно, що строк повернення позикодавцеві позики 30.11.2017, наявність у позикодавця розписки, свідчить про те, що позика позичальником не повернута, що було підставою звернення позикодавця до суду 12.04.2018. Оскільки позичальник за первісним позовом у встановлений договором позики строк борг позикодавцю не повернув, то він підлягає стягненню з нього на користь позикодавця. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума інфляційних втрат за період з 30.11.2017 до 15.03.2018 становить 66,32 грн. (15 000,00 грн. х 1,105 (середній індекс інфляції за вказаний період) = 16,58 грн. х 4 місяці = 66,32, грн.). Сума трьох процентів річних від простроченої суми становить 129,45 грн. (15 000,00 грн. : 365 днів х 105 (кількість днів простроченого зобов`язання) = 129,45 грн.). Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом становить 15 195,77 грн., із яких: 15 000,00 грн. - заборгованість за договором позики; 66,32 грн. - інфляційні витрати за період з 30.11.2017 до 30.03.2018; 129,45 грн. - три проценти річних за період з 30.11.2017 до 30.03.2018. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 525, ч. 1 ст. 526, 610 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Договір є нікчемним у випадках, коли він вчинений: 1) малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності у разі відсутності схвалення такого правочину (ч. 2 ст. 221 ЦК України); 2) без дозволу органу опіки та піклування у випадках, передбачених ст. 71 ЦК України (ч. 1 ст. 224 ЦК України); 3) недієздатною особою у разі відсутності схвалення правочину опікуном (абз. 2 ч. 1 ст. 226 ЦК України; 4) порушує публічний порядок (ч. 2 ст. 228 ЦК України) тощо. Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким в судовому порядку, до такого правочину застосовуються наслідки недійсності нікчемного правочину. Таким чином, нікчемність правочину не пов`язується з тим, чи підписував його позичальник, чи ні. Згідно з ч. 3 ст. 215 КПК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, договір позики, який позичальник не підписував, є оспорюваним правочином та може бути визнаний недійсним (нікчемним) у зв`язку з відсутністю волевиявлення. Суд вважає, що позивачем за первісним позовом надані докази передачі позикодавцем позичальнику грошей за договором позики, передбачені законом підстави для визнання укладеного договору позики недійсним (нікчемним) відсутні. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно квитанції № 3 від 10.04.2018 позивач за первісним позовом сплатила судовий збір у сумі 704,80 грн. (том 1, а.с.1). На підтвердження судових витрат, пов`язаних із залученням експерта, позивач за первісним позовом надала квитанцію №0.0.1275157680.1 від 21.02.2019 про оплату почеркознавчої експертизи за рахунком від 07.11.2018 №18-811/09 на загальну суму 6 006,00 грн. (том 2, а.с.12). Вартість, проведеної Херсонським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, почеркознавчої експертизи також підтверджується рахунком від 07.11.2018 № 18-811/09 та становить 6 006,00 грн. (том 1,а.с.156). Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки вимоги позивача за первісним позовом задоволені повністю, то з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору сумі 704,80 грн. та на проведення почеркознавчої експертизи у сумі 6 006,00 грн.

Outcome: approved