Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який до початку розгляду уточнила, до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат, відсотків річних за прострочення виконання зобовязання та процентів за користування позикою, мотивуючи свої вимоги наступним. В період з липня 2012 року до листопада 2012 року [PERSON] отримав від позивачки грошові кошти (позику) на загальну суму 335 000 грн. 07 квітня 2014 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було прийнято рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення вказаної суми з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 2 085 грн., відсотків річних за прострочення виконання зобовязання в розмірі 11 365,13 грн., процентів за користування позикою в сумі 32 674,02 грн. та витрат на сплату судового збору в сумі 3 654,00 грн., а всього 384 778,15 грн. Станом на 31 жовтня відповідачем заборгованість перед [PERSON] не погашена. Оскільки вищевказане рішення не виконано, [PERSON]В має право на звернення до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат, 3\~% річних та процентів за користування позикою. Просила стягнути з відповідача інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 128 121,05 грн., відсотки річних за прострочення виконання зобовязання у розмірі 29 323,97 грн., проценти за користування позикою 165 309,27 грн., а всього 322 754,29 грн. Позивачка в судове засідання не зявилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивачки надала заяву про розгляд справи без її участі, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву суду не надав. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В період з липня 2012 року до листопада 2012 року [PERSON] отримав від позивачки грошові кошти (позику) на загальну суму 335 000 грн. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 07 квітня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто вказану суму з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 2 085 грн., відсотків річних за прострочення виконання зобовязання в розмірі 11 365,13 грн., процентів за користування позикою в сумі 32 674,02 грн. та витрат на сплату судового збору в сумі 3 654,00 грн., а всього 384 778,15 грн. 28 травня 2014 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було видано виконавчий лист про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 384 778,15 грн. За зазначеним виконавчим листом Бердянським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження ВП №\~44362300. Згідно довідки Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області від 04 липня 2018 року №\~27817 виконавче провадження ВП №\~44362300 було завершено 25 грудня 2014 року на підставі п.\~2 ч.\~1 ст.\~47 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 31 жовтня відповідачем заборгованість перед [PERSON] не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦУ України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Відповідно до ч.\~1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.\~1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, 3\~% річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобовязання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором. Отже, оскільки [PERSON] не повернено суму позики в розмірі 335 000 грн., його борг складатиме суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою нараховані відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ст.ст. 625, 1048 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч.\~1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.ст. 625, 1048 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, та процентів за позикою нарахованих відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення. Судове рішення про стягнення заборгованості прийнято судом 07 квітня 2014 року, позов було подано до суду 03 липня 2018 року, тому періодом, за який повинна бути стягнута заборгованість, є: з 01 вересня 2015 року по 31 травня 2018 року по інфляційним втратам, з 01 серпня 2015 року по 30 червня 2018 року по процентам річних та за користування позикою. Таким чином, за вищевказані періоди інфляційні нарахування на суму боргу становлять 128 121,05 грн., відсотки річних за прострочення виконання зобовязання 29 323,97 грн., проценти за користування позикою 165 309,27 грн., а всього 322 754,29 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в розмірі 3\~227,57 грн.

Outcome: approved