Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини та на утримання матері, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років. В позові посилається на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2019 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим виконкомом Лопухівської сільської ради 28.01.2019 року. Від даного шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з часу одруження з відповідачем по справі вони проживали в будинку його матері. У вересні 2020 року через суперечки з свекрухою, вона разом з малолітнім сином переїхала жити до будинку своїх батьків у с. Лопухів де проживає по даний час. Їх спільний з відповідачем син перебуває на її вихованні та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, що стверджується довідкою та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. З серпня 2020 року відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] та на її утримання, як матері, з якою проживає дитина віком до 3-х років, не надає, що поставило її у скрутне матеріальне становище. Вона не може працевлаштуватись через те, що веде догляд за дитиною. Відповідач працює у Чехії і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина та на її утримання, однак він ухиляється від надання будь-яких коштів, в зв`язку з цим вона змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів. Посилаючись на положення ч.2 ст. 84, ч.2 ст. 150, ч.3 ст. 181 та 182 СК України, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина щомісячно у твердій грошовій сумі по 2500 грн. до досягнення сином повноліття та аліменти на її утримання щомісячно у розмірі по 2000 грн. до досягнення сином 3-х річного віку. Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у зазначеному нею розмірі. Сторони в судове засідання не з`явилися та забезпечили явку в судове засідання їх представників. На підставі п.4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, якщо з`явилися їх представники, суд розглянув справу за відсутності сторін. Представник позивачки, адвокат Декет Ю.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина та дружини, хоча є працездатним та виїжджає на заробітки до Чеської Республіки. Відомості про отримуваний дохід та його розмір повідомити не може, оскільки не володіє такою інформацією, а відповідач її приховує. Однак про те, що відповідач має доходи, може обґрунтовано припускати, оскільки сам факт виїзду до Чехії на його думку свідчить про те, що [PERSON] працює та отримує дохід за кордоном. Разом з цим зазначив, що в кінці січня 2021 року позивачка через скрутне матеріальне становище була змушена виїхала на заробітки до Чеської Республіки та дитина на даний час проживає в с. Лопухів та знаходиться на вихованні її батьків. Представник відповідача, адвокат Носа І.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що відповідач у період з листопада 2020 року по лютий 2021 року надавав кошти на утримання сина, декілька разів в розмірі по 200 доларів США та визнає вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1500 грн. щомісячно. В іншій частині, позовних вимог, не визнає та просить у їх задоволенні відмовити. Додатково зазначила, що сторони на даний час відносно виховання та утримання дитини знаходяться у рівних умовах, оскільки як відповідач так і позивач знаходяться закордоном. Чи отримує відповідач заробіток та його розмір їй невідомо. Однак їй відомо, що право виїзду за кордон у відповідача визначено лише на період дев`яносто днів та на даний час у зв`язку з карантином працевлаштуватися важко. Окрім цього на своєму утриманні [PERSON] має непрацездатну матір [PERSON] [INFO] , а тому сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі зазначеному позивачкою, змоги не має. Окрім цього позивачка на даний час працює, а тому просить у задоволенні позову в цій частині відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.01.2019 року, який було зареєстровано виконкомом Лопухівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №1 (а.с.8). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , батьком в свідоцтві про народження якого значиться відповідач, а мати позивачка (а.с.9). Малолітній син перебуває на утриманні і вихованні у позивачки, що стверджується довідкою виданою Усть-Чорнянською селищною радою за №851 від 29.12.2020 року та актом обстеження матеріально побутових умов від 29.12.2020 року за №17 (а.с. 10, 11). Таким чином позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з малолітнім сином і ця обставина не оспорюється представником відповідача. Належну матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження цієї дитини зазначений батьком і запис про народження дитини не вчинявся на підставі ст. 135 СК України, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання цієї неповнолітньої дитини на користь позивачки, з якою проживає дитина. Таким чином, позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення частково. За змістом ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище неповнолітню дитину, батьками якої згідно із свідоцтвом про її народження, є саме сторони; відповідач добровільно коштів на утримання цієї дитини не надає, хоча має обов`язок по її утриманню. Сторони є подружжям та позивач проживає спільно із дитиною, яка не досягла трирічного віку. Доказів того, що відповідач має дохід, а також - про розмір такого доходу, чи наявність у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. Однак з огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності доходу, майна, ним суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаної вище малолітньої дитини. Із сукупності оцінених судом доказів є підстави для висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини, яку за законом зобов`язаний належним чином забезпечувати і утримувати. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій, а саме: в розмірі по 1800 грн щомісячно на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому у ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2021 року - 1 921 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача утримання на її користь як дружини, з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку, до досягнення цією дитиною віку трьох років, то суд враховує, що право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів. Однак у матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача доходів, будь - якого матеріального активу як джерела виплати аліментів на утримання дружини. Тому у суду немає підстав дійти категоричного висновку про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на дружину до досягнення вказаною вище дитиною 3 - ри річного віку. Так як утримання неповнолітньої дитини є обов`язком відповідача як особи, яка вказана батьком дитини у свідоцтві про народження останньої, а виплата допомоги дружині за змістом норми ст. 84 СК України - пов`язана з наявністю у нього можливості як у чоловіка позивача - надавати таку допомогу позивачеві, підстави для стягнення аліментів на утримання позивачки відсутні. А тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у повному обсязі. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908 грн. за вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Судові витрати за вимогою позивача про стягнення аліментів на її утримання як на дружину - віднести на рахунок держави. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial