Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу серії ВАК №317902, посвідченого 29.04.2003 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий № 729, позивачеві належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Позивач зареєстрована у вказаній квартирі та фактично у ній проживає. Крім позивача, у квартирі значиться зареєстрованою, але фактично останні десять років не проживає її донька - [PERSON] . Спірним житлом донька не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, її речей у квартирі немає, а її реєстрація за вказаною вище адресою носить формальний характер. Рівень доходів позивача не дозволяє їй сплачувати комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача. Вказана обставина також перешкоджає [PERSON] оформити житлову субсидію. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач та її представник - адвокат Штенгелов О.В., повідомлені у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились. Представником позивача суду надано заяву про підтримку позовних вимог [PERSON] та розгляд справи у їх відсутності та відсутності заперечень проти заочного розгляду справи. В обґрунтування позову адвокатом додатково зазначено, що відповідач у 2009 році зібрала свої особисті речі та вивезла з квартири [ADDRESS] . Пізніше повідомила матір, що проживає у м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації та планує переїхати до Німеччини. Деякий час після переїзду до Німеччини, відповідач телефонувала матері, а близько восьми років тому припинила спілкування, змінила номер телефону. З власної ініціативи на зв`язок не виходить(а.с. 61-62). Відповідач про дату, час і місце судового засідання неодноразово була повідомлена судом в установленому законом порядку (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання (а.с. 25, 35, 42, 52, 60) та шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті суду (а.с. 22, 31, 48, 57). Проте, повторно в судове засідання не з`явилась і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, відзиву на позовну заяву відповідач також не подала. З урахуванням викладених обставин, судом за згодою представника позивача, висловленою у поданій письмовій заяві, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з копією договору купівлі-продажу, посвідченого 29.04.2003 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий № 729, позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказане право власності зареєстроване у встановленому законом порядку 07.05.2003 (а.с. 9, 10). Також під час розгляду справи встановлено, що позивач зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідач, хоча і є зареєстрованою у спірному житлі, але з 2009 року у квартирі не проживає, що підтверджується відповідним актом від 16.06.2020, складеним за участі мешканців квартир 82 та [ADDRESS] : [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Також під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] у 2009 році зібрала свої особисті речі та вивезла з квартири [ADDRESS] . Пізніше повідомила матір, що проживає у м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації та планує переїхати до Німеччини. Деякий час після переїзду до Німеччини, відповідач телефонувала матері, а близько восьми років тому припинила спілкування, змінила номер телефону. З власної ініціативи на зв`язок не виходить. Точної адреси місця проживання доньки позивачеві невідомо. Отже, [PERSON] з 2009 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Ніяких речей відповідача у квартирі немає, вказаним житлом вона не цікавиться, протягом тривалого часу не проявляє до нього інтересу, не заявляє про свої права на нього. Поважності причин відсутності відповідача у спірному житлі понад один рік під час судового розгляду не встановлено. Будь-якої домовленістю між сторонами щодо особливостей користування житлом немає. Одночасно суд зазначає, що наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує права позивача - як власника майна. [PERSON] не має можливості оформити субсидію та вимушена сплачувати за утримання житла у більшому розмірі, з урахуванням особи, яка фактично не проживає у квартирі та не користується житлово-комунальними послугами. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 840,80 грн.

Outcome: approved