Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 29.06.2017 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Зазначає, що протягом останніх декількох років стосунки між ними погіршилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Рішення про розірвання шлюбу вона прийняла остаточно і змінювати його не має намірів, оскільки примирятися з відповідачем вони пробували неодноразово, однак все безрезультатно. Зауважує, що на даний час вони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, а тому, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить її інтересам, інтересам відповідача та інтересам їх дитини. Майнового спору не має. На підставі наведеного, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що майнових спорів немає, проти проживання дитини з матір`ю не заперечує, позовні вимоги підтримує та просить розірвати шлюб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстрований 29.06.2017 року в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 400, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.06.2017 року. У сторін народилося дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), яка проживає з матір`ю. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, який позовні вимоги підтримує і також просить розірвати шлюб, що дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Беручи до уваги, що неповнолітня дочка сторін проживає з позивачем, а спору про її подальше місце проживання не виникає, відповідач проти проживання дитини з матір`ю не заперечує, її місце проживання слід визначити разом з матір`ю. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 908 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved