Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та стягнення додаткових витрат на утримання другої дитини. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 23.02.2002 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, від якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . 17.12.2018 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області шлюб між ними було розірвано. Судовим наказом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2019 року було призначено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 18.09.2019 року. Зауважує, що на даний час сума стягнення становить трохи більше тисячі гривень, що є дуже мало для утримання дитини, при цьому старша донька продовжила навчання в університеті та стягнення коштів на її утримання припинено. Позивач вказує, що син [PERSON] відвідує дитячу школу мистецтв м. Ужгорода, клас «Гітара», відвідує різні гуртки, дитина росте, ростуть і потреби в додатковому матеріальному забезпеченні дитини, купувати гаджети (займається на комп`ютері), необхідність щосезонно купувати одяг та взуття. Її заробітної плати не вистачає, а тисячу гривень не вистачає на забезпечення необхідних щоденних потреб дитини, тому з даним позовом нею заявлено і вимогу про стягнення додаткових коштів на дитину, у зв`язку з розвитком її особливих здібностей, занять в улюблених гуртках, належного фізичного, здорового розвитку дитини. Зазначає, що за рік неперіодичних стягнень з [PERSON] коштів на утримання дітей, у зв`язку з інфляцією, значними потребами дітей, які стають доросліші, цих коштів у розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у розмірі 1009 грн., не вистачає на належний повноцінний, всебічний та гармонійний розвиток дитини. Крім того, [INFO] доньці виповнилося 18 років і виплата коштів на утримання дитини припинилося. Однак у вересні 2020 року донька [PERSON] поступила на денну форму навчання факультету міжнародних економічних відносин Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», з терміном навчання до 30.06.2024 року. З огляду на наведене виникла потреба звернутися до суду з даним позовом про стягнення коштів на утримання дитини, яка продовжує навчання, до досягнення 23-річного віку. Позивач наголошує, що [PERSON] більше десяти років неофіційно працює туристичним гідом у туристичній фірмі м. Києва (докази надати не може, бо заробітну плату отримує неофіційно і у значних розмірах, більше 20000 грн.). При цьому лише у примусовому порядку ДВС можливо стягнути з нього кошти на утримання дітей, тобто примусово, самостійно він жодної фінансової допомоги не надає, жодних речей та предметів огляду не купляє дітям та не несе витрат на оплату їх гуртів, уроків музики і т.п., на підтвердження чого додає позову частину копій квитанцій про витрати. Звертає увагу, що оскільки між ними так і не з`явилося домовленості щодо утримання дітей, а її заробітна плата дає змогу лише утримання житла для них з дітьми і харчування, позивач вважає за справедливе понесення відповідачем витрат на утримання доньки до досягнення нею 23-річного віку, та додаткових витрат (їх частину) на розвиток здібностей молодшого сина. Позивач зазначає, що оскільки молодший їх син [PERSON] відвідує навчання в школі мистецтв м. Ужгорода та інші гуртки, додаткові витрати на дитину повинні бути у вигляді постійних надходжень зі сторони відповідача. При цьому розміру аліментів, призначеного згідно з судовим наказом, який можна скасовувати тільки за нововиявленими обставинами, відповідно до Глави III розділу 5 ЦПК України у сумі 1009 грн., згідно з довідкою № 60705193-2 від 01.10.2020 року, виданою Ужгородським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, не вистачає на забезпечення гармонійного, всебічного розвитку дитини та її, в тому числі музикальних здібностей. На підставі викладеного, позивач просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] на її користь кошти на утримання дитини, яка продовжує навчання, [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання в Ужгородському державному університеті в сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 22.07.2020 року та до закінчення навчання, чи до досягнення [PERSON] , [INFO] , двадцятитрьохрічного віку, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини), [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн., починаючи з дати подання позову і до досягнення [PERSON] вісімнадцятирічного віку. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.01.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у дане судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями та надсилання тексту судової повістки у вигляді SMS-повідомленнями, яке доставлено відповідачу, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 23.02.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2018 року (справа № 308/12509/18). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . 24.10.2019 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано судовий наказ у справі № 308/10756/19, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 18.09.2019 року. Повнолітня дитина сторін - донька [PERSON] , [INFO] , є студенткою 1-го курсу денної форми навчання факультету міжнародних економічних відносин Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», термін закінчення навчання 30.06.2024 року, що підтверджується довідкою, виданою деканом факультету. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. За приписами ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 СК України). При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін і враховує наступні обставини: повнолітня [PERSON] перебуває на утриманні матері, навчається у навчальному закладі на денній формі навчання, доказів про те, що остання працює матеріали справи не містять, на утриманні у позивача перебуває неповнолітній син. Тому, відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітня дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків. Відповідач є особою працездатного віку, відтак, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Матеріалами справи не встановлено та не підтверджено, що відповідач на час розгляду справи офіційно працює та отримує постійний (сталий) дохід не має. За таких обставин, беручи до уваги, що відповідачем не надано суду будь-яких доказів на спростування зазначених у позові обставин, навчання повнолітньої дитини на денній формі навчання, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до роз`яснень у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №320/383/19 провадження №61-18284св19. Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , є учнем Ужгородської дитячої школи мистецтв. В якості доказів оплати за наведене навчання за неповнолітнього сина позивачем надано копії відповідних платіжних документів про перерахування коштів. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вказані обставини підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, які передбачені ст. 185 СК України, відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини), [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, оскільки позов із вимогами про стягнення аліментів пред`явлений 05.11.2020 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то такий слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved