Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням за адресою: м. Дніпро, вул.\~Мисова,3. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником житлового будинку, а відповідач не проживає в ньому з 1991 року, не несе тягар з його утримання та добровільно з реєстраційного обліку не знімається, а відтак на думку позивача відповідач відповідно до ст.ст.71, 72 ЖК УРСР втратив право користуванням ним. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, натомість його представник у судовому засіданні посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння за адресою м.\~Дніпро, вул.\~Мисова, 3, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.01.2007р. Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідач є братом позивача, а відтак відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України мав право користування вказаним житлом як члени її сімї та був зареєстрований за відповідною адресою зі згоди позивача, що не заперечувалось сторонами у справі. Як вбачається з позовної заяви, підставою звернення позивача до суду з вимогою про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є ст.71\~ЖК УРСР, якою встановлено, щопри тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Суд зазначає, що у судовому засіданні позивачу розяснювалось її право на зміну предмету позову та на можливість звернення за правовою допомогою до спеціаліста, проте незважаючи на розяснення суду, позивач наполягала на розгляді справи саме у цьому судовому засіданні та заперечувала проти його відкладення. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи, що ст.71 ЖК УРСР не регулює спірні відносини, які виникли між позивачем, як власником домоволодіння та відповідачем як членом сімї власника будинку, тоді як позивач всупереч розясненням суду наполягала на розгляді справи на підстави обставин викладених у позовній заяві та наявних в матеріалах справи доказів, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати в силу ст.88 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed