Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової суми, набутої без достатньої правової підстави, мотивуючи свої вимоги наступним. 08 січня 2016 року вони з відповідачкою уклали трудовий договір, відповідно до якого [PERSON] найняла [PERSON] на роботу продавцем. 30 жовтня 2019 року під час проведення ревізії в магазині з`ясувалось, що [PERSON] набула за рахунок позивачки грошові кошти в розмірі 125 000 грн. В той же день сторони домовились, що [PERSON] поверне [PERSON] вказану суму, на підтвердження чого власноруч написала відповідну розписку. Згодом відповідачка повідомила, що зазначену суму вона сплачувати не буде. Вважає, що є законні підстави стягнути з [PERSON] , суму в розмірі 125 000 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України. В даному випадку вищезазначену суму [PERSON] добровільно відповідачці не виплачувала, натомість, дана сума отримана нею внаслідок її недобросовісності, тому існують законні підстави для стягнення з [PERSON] вказаної суми грошей, як безпідставно набутої. Відповідачкою на позовну заяву було надано відзив, згідно якого [PERSON] вважає вимоги позивачки безпідставними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. Відповідачка зазначила, що в порушення ст.ст. 12, 81 ЦПК України [PERSON] не надала суду акт ревізії від 30 жовтня 2018 року, який підтверджує вказані в позові обставини. Щодо шкоди, заподіяної роботодавцю працівником внаслідок недотримання трудової дисципліни, норми цивільного законодавства не застосовуються. Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків, визначені ст. 130 КЗпП України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і його юридичному змісту, тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Як вбачається з позовної заяви, спір виник з трудових правовідносин, в зв`язку із наведеним в даному випадку підстави і умови матеріальної відповідальності регулюються ст.ст. 130-138 КЗпП України, а не ст. 1212 ЦК України. У відповіді на відзив позивачка зазначила, що підтвердженням того, що [PERSON] набула за рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 125 000 грн. є власноруч написана розписка відповідачки, підписання якої не оспорюється, тобто факт набуття відповідачкою за рахунок позивачки грошових коштів підтверджено належними і допустимими доказами. Законодавець передбачив можливість стягнення заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї, з особи, яка безпідставно набула їх, згідно глави 83 ЦК України. Оскільки позивачка добровільно вказану в позові суму [PERSON] не виплачувала, ця сума отримана нею внаслідок її недобросовісності, що підтверджується наданою суду розпискою. Відповідачка надала суду заперечення на відповідь на відзив, зазначивши, що, оскільки відповідачка не брала у позивачки ні гроші, ні товар, розписка не може бути належним і допустимим доказом по даній справі. Доказами можуть бути дані бухгалтерського обліку і інших документів про наявність і розмір прямої дійсної шкоди, матеріали інвентаризації, актів ревізії та облікових документів, актів та інших документів про недостачу. Крім зазначеного, вважає, що позов пред`явлено неналежним позивачем, оскільки позов подано фізичною особою, а трудовий договір укладено між відповідачкою та фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові та відповіді на відзив, просила позов задовольнити та стягнути з відповідачки на користь [PERSON] набуту без достатньої правової підстави грошову суму в розмірі 125 000 грн. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Представник відповідачки просила відмовити в задоволенні позовних вимог, надала пояснення, аналогічні, зазначеним у відзиві на позовну заяву та у запереченнях проти відповіді на відзив. Вислухавши учасників справи, дослідивши надані суду матеріали, суд прийшов до наступного висновку. 08 січня 2016 року між позивачкою та відповідачкою було укладено трудовий договір, відповідно до якого [PERSON] прийняла [PERSON] на роботу продавцем. 30 жовтня 2018 року відповідачкою на ім`я ПП [PERSON] було написано розписку, згідно з якою [PERSON] зобов`язалась відшкодувати борг в розмірі 125 000 грн., а саме - зайве вибране по заробітній платі в розмірі 68 000 грн. та недостачу в сумі 62 000 грн. Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням цього суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. У відповідності із ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. В обґрунтування вимог щодо стягнення грошової суми, набутої без достатньої правової підстави, позивачка посилається на розписку, підписану відповідачкою, відповідно до якої остання зобов`язалась погасити борг в розмірі 125 000 грн., з яких 63 000 грн. - зайво вибрана заробітна плата, 62 000 грн. - недостача. Однак, [PERSON] , не надано суду відомостей на підтвердження неправомірного набуття вказаних в розписці грошових сум відповідачкою [PERSON] , а саме - доказів відсутності правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Разом з тим позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду на загальних підставах з позовом відповідно до правовідносин, які виникли між сторонами.

Outcome: dismissed