Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась у Ковельський міськрайонний суд Волинської області з заявою про встановлення юридичного факту, а саме факту смерті її матері [PERSON] на тимчасово окупованій території України. У заяві зазначає про те, що її матір, яка народилась 28.02.1960 року та проживала в будинку №35 по вулиці 1-а Біломорська в м.Луганську, померла 25.02.2016 року в результаті інфаркту в лікарні у Ленінському районі м.Луганська і вказана територія України є тимчасово окупованою. Про смерть матері їй було видано лікарське свідоцтво з зазначенням причини смерті матері, однак, свідоцтво про її смерть у Луганську заявнику відмовились видавати. Маючи намір отримати свідоцтво про смерть матері в м.Ковелі, де їх родина проживає з вересня 2015 року постійно після переселення з тимчасово окупованої території, вона звернулась до відділу ДРАЦС по м.Ковелю Ковельського МРУЮ у Волинській області, однак, отримала відмову у державній реєстрації смерті матері. Для здійснення такої реєстрації звернулась у суд з заявою про встановлення факту смерті матері. Заявник у судовому засіданні підтримала подану нею заяву з підстав, що вище наведені та пояснила суду наступне. Вона разом зі своєю сім»єю, у тому числі, з батьком, матір»ю та братом, який є інвалідом 1-ї групи, у вересні 2015 року переїхали проживати з м.Луганська до м.Ковеля, винайняли житло та були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території. У лютому цього року вона разом з батьком і матір»ю поїхали до м.Луганська забрати свої речі та перевезти їх до м.Ковеля. У м.Луганську її матері [PERSON] стало зле, оскільки вона хворіла на цукровий діабет, та в неї стався серцевий напад. Вони з батьком відвезли матір до 7-ї міської лікарні в Ленінському районі м.Луганська, де матір померла в результаті інфаркту, про що заявнику було видано лікарське свідоцтво про смерть. Разом з тим, у видачі свідоцтва про смерть та у реєстрації смерті матері в Луганську їй відмовили, пояснивши, що вони нікому не видають таких свідоцтв. Похоронивши матір у м.Луганську, вона з батьком після повернення до м.Ковеля звернулась до ДРАЦС по м.Ковелю Ковельського МРУЮ у Волинській області з заявою про реєстрацію смерті матері та видачу свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено, оскільки форма лікарської довідки не відповідала певним вимогам та було рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту смерті матері на окупованій території України, що вона й зробила. Просить задовольнити заяву. Представник відділу ДРАЦС по м.Ковелю Ковельського МРУЮ у Волинській області [PERSON] у судовому засіданні не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] та пояснила суду, що фактично заявниці було відмовлено у реєстрації смерті матері та видачі свідоцтва про смерть по причині внесення відповідних змін до ЦПК України та зміни процедури отримання свідоцтва про смерть особи, яка померла на тимчасово окупованій території України, яка передбачає процедуру такого звернення особи до відділення ДРАЦСу, отримання відмови та подальше звернення з заявою про встановлення юридичного факту до суду. Пояснила, що після задоволення такої заяви [PERSON] судом, вони проведуть негайно реєстрацію смерті її матері та видадуть свідоцтво про смерть. Суд, заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, показання свідка, дослідивши письмові докази у справі, задовольняє заяву, виходячи з наступного. Відповідно до ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній [PERSON] України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно Постанови Верховної [PERSON] України від 17.03.2015 року №254-УІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», м.Луганськ є тимчасово окупованою територією України. Наведені заявником [PERSON] обставини підтверджені наступними доказами у справі. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення м.Ковеля від 06.10.2015 року №755000268, заявник [PERSON] була взята на облік внутрішньо переміщеної особи, яка була зареєстрована та проживала в [INFO], і як така, що з 15.09.2015 року проживає в [INFO] (а.с.14). Факт реєстрації місця проживання [PERSON] в смт.Гергіївка, Лугутинського району Луганської області, підтверджено також і паспортом громадянина України серії ЕМ 366788, виданим 20.10.1999 року Жовтневим РВ УМВС України у Луганській області (а.с.9). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення м.Ковеля від 06.10.2015 року №755000270, громадянка [PERSON] була взята на облік внутрішньо переміщеної особи, яка була зареєстрована та проживала в [INFO], і як така, що з 15.09.2015 року проживала в [INFO] (а.с.13). Факт реєстрації місця проживання гр-нки [PERSON] з 09.04.2009 року в м.Луганську, по вул.1-а Біломорська, 35 підтверджено і паспортом громадянина України серії ЕМ 366711, виданим 20.10.1999 року Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області (а.с.11). Як убачається з лікарського свідоцтва про смерть №236 від 26.02.2016 року, [PERSON], [INFO], померла 25.02.2016 року в інфарктному відділенні 7-ї міської лікарні в Ленінському районі м.Луганська, Луганської області, України, і причиною смерті останньої зазначено гострий трасмуральний інфаркт міокарду (а.с.4). Така довідка була видана міським центральним патологоанатомічним відділенням м.Луганська. Крім того, допитаний в якості свідка [PERSON] підтвердив суду, що його дружина [PERSON] померла 26.02.2016 року в м.Луганьску, куди він разом з дружиною та донькою [PERSON] приїхали, щоб забрати звідти свої речі, які залишились на окупованій території, оскільки, починаючи з вересня 2015 року, він, дружина, їхні син та дочка з власною сім»єю переїхали проживати з окупованої території в м.Ковель. Показав, що дружина тривалий час хворіла цукровим діабетом, що давало ускладнення на серце, і по приїзді в м.Луганськ у лютому цього року, дружині стало погано з серцем, він разом з дочкою відвезли її в 7-му міську лікарню, де вона і померла в результаті інфаркту. Показав, що дружину вони поховали в м.Луганську, однак, свідоцтва про смерть ним не видали, а дали лише лікарське заключення. Крім показань свідка, той факт, що [PERSON] була матір»ю заявника, підтверджено і свідоцтвом про одруження останньої, згідно якого [PERSON] вступила в шлюб з [PERSON] 17.04.1999 року та змінила прізвище з «Славінська» на «Антонова» (а.с.10). Як пояснила суду заявник та підтвердив свідок [PERSON], свідоцтва про народження заявниці у них на даний час немає, оскільки частина документів загубилась при переїзді, а частина залишилась на окупованій території України. Крім того, як пояснила заявник та підтвердив суду свідок [PERSON], саме [PERSON] здійснює догляд за своїм рідним братом [PERSON], який є інвалідом 1-ї групи з дитинства та потребує постійного догляду, оскільки, через хворобу матері [PERSON], вони сімєю вирішили оформити опікунство брата саме на неї. Дані обставини підтверджені і рішенням Жовтневого райсуду м.Луганська від 14.10.2008 року (а.с.15). Наведені докази підтверджують родинні відносини заявника з особою, щодо якої ставиться питання про встановлення вище згаданого юридичного факту смерті на тимчасово окупованій території України. Як убачається з письмової відповіді відділу ДРАЦС по м.Ковелю Ковельського МРУЮ у Волинській області від 10.03.2016 року №288/02-02.05.05.54 заявнику [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті її матері [PERSON] та видачі свідоцтва про смерть (а.с.3), що і стало підставою для її звернення до суду з даною заявою. Доказів на спростування наведених вище та встановлених в ході судового розгляду справи обставин суду не надано. Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про підставність заяви [PERSON] про встановлення факту смерті її матері [PERSON], яка настала 25 лютого 2016 року в м.Луганську, на тимчасово окупованій території України. Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved