Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача, таким, що втратив право на користування житловим будинком, за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку з приналежними господарськими прибудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ([ADDRESS]) Городенківського району Івано-Франківської області. Право власності на будинок підтверджується Договором купівлі-продажу будинку від 20.08.2008 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20543712 від 11.10.2008 року. Згідно рішення Вербівцівської сільської ради № 340 від 03.01.2013 року - житловий будинок по [ADDRESS] поміняно на [ADDRESS]. Відповідач по справі - [PERSON] є чоловіком її дочки - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER]. Однак, він покинув сім'ю і не проживає в будинку по [ADDRESS] понад п'ять років. Аліменти за рішенням суду від 10.12.2013 року на утримання їхньої спільної доньки [PERSON], [INFO] відповідач не сплачує. Участі у витратах по утриманню будинку та господарки відповідач не приймає взагалі. Всі витрати по сплаті комунальних платежів несе донька позивачки самостійно. Реєстрація [PERSON] в будинку має суто формальний характер лише згідно документів, а тому право на користування жилим приміщенням він втратив, проте добровільно вчинити необхідні дії для зняття з реєстраційного обліку відмовляється. Це порушує права та законні інтереси [PERSON], так як вона позбавлена можливості оформити субсидію. Через те, що в будинку зареєстрований відповідач, при визначенні субсидії будуть враховуватися і його доходи, яких позивачка не отримує. Зняття з реєстраційного обліку в будинку не завдасть відповідачу істотної шкоди, так як він має інше житло в с. Рогиня Городенківського району, в якому він і проживає. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився із невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки. Заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з приналежними господарськими прибудовами, розміщеного в [ADDRESS] ([ADDRESS]) Городенківського району Івано-Франківської області, що стверджено копією договору купівлі-продажу будинку від 20.08.2008 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20543712 від 11.10.2008 року. Згідно рішення Вербівцівської сільської ради № 340 від 03.01.2013 року - нумерацію житлового будинок по [ADDRESS] поміняно на [ADDRESS]. Згідно копії свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого [INFO], встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 26.02.1998 року в с. Вербівці Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2. З довідки № 479, виданої 10.12.2015 року виконавчим комітетом Вербівцівської сільської ради встановлено, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], проте протягом останніх років зі слів дружини за даною адресою не проживає. Як слідує з довідки про склад сім'ї та проживання № 478 від 10.12.2015 року, виданої Вербівцівською сільською радою, до складу сім'ї [PERSON], яка проживає по [ADDRESS] входять: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка). Оплату комунальних послуг здійснює [PERSON], про що свідчать копії наданих квитанцій. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час, на протязі 5-ти років, не проживає в будинку по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, хоча зареєстрований в ньому. Свідок [PERSON] суду дала показання, що відповідач є її чоловіком, більше п'яти років вона з ним не проживає, не спілкується. На спільну дитину [PERSON] аліменти не сплачує. В судовому засіданні свідок [PERSON], який являється сусідом сім'ї [PERSON], вказав, що відповідач в селі не проживає більше 3 років. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, як власник будинку, є позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача [PERSON], який на протязі 5-ти років не проживає за вказаною адресою. Причини відсутності відповідача не є поважними, домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власником та відповідачем не було. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області. На підставі ст. ст. 15, 29, 310, 316, ч. 1 ст. 319, ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. ст. 72, 150 Житлового кодексу України,

Outcome: approved