Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем, а також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх доньок, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення доньками повноліття. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 24 січня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З 2009 року вони з відповідачем проживали однією сім'єю та вели спільне господарство, однак спільне життя не склалося та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, адже вони мають різні погляди на життя та майбутнє. На сьогоднішній день, їх спільні з відповідачем діти проживають разом з нею. Після розірвання шлюбу діти також будуть проживати з нею. Крім того, на даний час вона змушена самостійно утримувати та виховувати малолітніх доньок, одначасно працювати для матеріального забезпечення себе та спільних з відповідачем дітей, при тому, що вона отримує мінімальну заробітну плату, яка є недостатньою для належного та достатнього забезпечення і утримання дітей. Враховуючи те, що відповідач зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, вважає свої позовні вимоги обгрунтованими та такими, що мають бути задоволеними. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності та ухвалити заочне рішення. Позивачка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Вислухавши пояснення позивачки, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. В ході судового розгляду встановлено, що 24 січня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №76. Після укладення шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвища - [PERSON] та [PERSON] (а.с.9 - копія Свідоцтва про шлюб). В даному шлюбі у сторін народились двоє доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10,11 - копія Свідоцтва про народження дітей). В судовому засіданні позивачка суду пояснила, що вони з чоловіком не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, а тому подальше спільне проживання у шлюбі і його збереження стало неможливим, взаєморозуміння і почуття любові між ними втрачено. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд вважає, що вимоги позивачки в частині розірвання шлюбу є обгрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стало неможливим, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітніх дітей, суд дійшов до наступного. Виходячи зі змісту ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п.2 ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, двоє малолітніх доньок проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, однак самостійно вона не може забезпечити їх усім необхідним, а відповідач, як батько, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів повністю. Крім того, суд вважає за необхідне відповідно до ст.88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі зазначеного та

Outcome: approved