Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в березні 2017 року в суд з позовом до приватного підприємця [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Перко» про стягнення зайво сплачених коштів за дольову участь в будівництві квартири в сумі 1950 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 26.02.2017 року складає 52591 грн. 50 коп. та повернення понесених судових витрат по справі і витрат на правову допомогу і судовий збір. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.07.2017 року було закрито провадження у справі в частині позовних вимог, заявлених до приватного підприємця [PERSON]. Представник у судовому засіданні позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання 08.06.2017 року не зявився, повідомлений належним чином, в тому числі через ЗМІ, представник відповідача [PERSON] судове засідання призначене на 10.07.2017 року. просила перенести (а.с.57-58) у звязку з необхідністю узгодження правової позиції по справі із відповідачем, також 20.07.2017 року [PERSON] подала клопотання, в якому зазначила, що станом на 20.07.2017 року у неї вже відсутні повноваження щодо здійснення представництва інтересів відповідача. Натомість директор ТзОВ «Перко» [PERSON] просив відкласти судове засідання 20.07.2017 року для необхідного пошуку нового представника і надання заперечення (яке не було подане по справі представником у двох судових засіданнях). Однак, зважаючи на визначення у ЦПК України строки розгляду справи, та зумисне затягування її розгляду зі сторони відповідача, суд вважає за недоцільне відкладення розгляду справи. Зважаючи на виклик судом сторони відповідача в три судових засіданнях, неявка ні відповідача, ні двох представників, які не були позбавлені можливості надіслати письмовий відзив на позов, ігнорування процесуальних прав та обовязків відповідачем та його представником, суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи без їхньої участі. За письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.04.2007 року між приватним підприємцем [PERSON], як співдольовиком, який діяв в інтересах ТзОВ «Перко» за договором комісії від 01.09.2005 року, та [PERSON], як дольовиком, було укладено договір про дольову участь в будівництві (б/н), згідно якого визначено порядок та умови дольової участі дольовика у будівництві житлового будинку, що знаходиться по вул. Довженка (навпроти буд.9Б) в м. Івано-Франківську, з наступним наданням дольовику двохкімнатної квартири житловою площею 63.7 м.кв. на 2-му поверсі (а.с.7-8, 17-18). Відповідно до п.3.1, 4.1 цього договору вартість квартири складає 37 950 доларів США, що в еквіваленті становить 191 647.5грн., вартість 1 м.кв. 600 доларів США, або ж у еквіваленті 3030грн. Всі розрахунки проводяться в гривнях згідно курсу НБУ на момент проведення платежу, але не нижче 5.05 грн. за 1 долар США. Як слідує з п.3.2 фактичний розмір житлової площі остаточно встановлюється ОБТІ у відповідності до результатів вимірів після здачі обєкта в експлуатацію. Договором про дольову участь в будівництві від 24.04.2007 року також обумовлено передачу квартири співдольовиком дольовику, факт укладення договору співдольовика із замовником будівництва, дата здачі в експлуатацію 4-й квартал 2007р., вирішення суперечок тощо. 25.04.2007 року позивач оплатила відповідачу 9150 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ (5.05) на час сплати 46207.5грн.; 01.08.2007р. 2700 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ (5.05) на час сплати 13675грн.; 03.01.2008р. 10600 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ (5.05) на час сплати 53530грн.; 29.01.2010р. 5000 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ (8.0012) на час сплати 40000грн.; 27.05.2013р. 10500 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ (7.993) на час сплати 83926.5 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру з печаткою та підписом відповідача, із зазначенням на звороті валютного розміру (а.с. 9), а всього 237 339 грн. (або 37950 доларів США). При цьому, слід зазначити те, що ПП [PERSON] в день сплати позивачем вищевказаних коштів, перераховував їх ТзОВ «Перко» (а.с.19). Згідно ст..14 ЦК України цивільні обовязки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства За вимогами ст..629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами. Отже, позивач виконала умови договору. 26.02.2015 року зареєстровано за позивачем право власності на дану квартиру №87 провулок Надії с.Крихівці, видано технічний паспорт та свідоцтво на право власності (а.с.11-14, 20), і згідно даних на право власності та проведених обмірів, площа квартири 60.7 м.кв., що є меншою на 3 м.кв. від визначеної площі договором. 21.05.2015 року позивач надіслала представнику ТзОВ «Перко» вимогу про повернення коштів в розмірі 1950 доларів США зі сплатою інфляційних та річних, яка отримана останнім 23.05.2015р. (а.с.14-15), однак реагування щодо даної вимоги було відсутнє, на спростування цього в матеріалах справи відсутні докази. Відносини, що виникли із довірчого управління грошовими коштами з метою отримання у власність житла врегульовано главою 70 Цивільного кодексу України та спеціальним Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19.06.2003 року №978-VI . Відповідно до ст.1 вищевказаного Закону, він встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами, а також правові засади та особливості випуску, розміщення та обліку сертифікатів фондів операцій з нерухомістю. Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст.ст. 610-612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні умови або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, оскільки умовами договору передбачалось визначення остаточної площі квартири після обмірів, а вартість була визначена відповідно до площі квартири, то позивач набула право на повернення їй зайво оплачених коштів, а саме 1950 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на 26.02.2017р. (26,77) 52591,50 грн. При цьому також слід зазначити, що за вимогами ст.. 61 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду не потребують доказуванню. Так, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.02.2017 року у справі № 344/335/16-ц (а.с.25-27), судом встановлено факт передачі грошових коштів позивача, ПП [PERSON] по договору комісії від 01.09.2005 року (що помилково зазначений в даті 30.12.2005 року) ТзОВ «Перко». Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати - судовий збір. Також позивач просила стягнути витрати на правову допомогу 6400 грн. Дану позовну вимогу суд вважає належним чином обґрунтованою і вона підлягає задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 526, 530 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved