Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача та просить поновити її на роботі завідуючої клубом с. Підруддя Овруцького району Підрудянської сільської ради з 29.12.2014 року. Стягнути з відповідача на її користь оплату за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2014 року по день поновлення на роботі. Стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 5000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що скорочена посада бібліотекаря, вона ж працювала завідуючою бібліотеки с.Підруддя. Попередження про звільнення її по скороченню від 24.10.2014 року, вона отримала 22 грудня. В цей же день вона повідомила сільського голову заявою про отримання попередження та дала згоду на переведення її на посаду завідуючої клубом. Однак, сільський голова проігнорував її заяву. Профспілковий комітет згоди на скорочення її посади не дав. Окрім того при її звільненні не було враховано той факт, що вона являється евакуйованою із зони відчуження у 1986 році і має посвідчення 2 категорії та у відповідності до ст.21 п.1, п.7 ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має переважне право на залишення на роботі при скороченні штату, а також на працевлаштування. Незаконним звільненням їй спричинені моральні страждання, які вона оцінює на суму 5000 грн. Позивач у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник позивача позов підтримала повністю та просить його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Окрім того, заявила суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 2380,05 грн. та пояснила, що просить поновити її довірителя на посаді з якої її було незаконно звільнено, а саме - завідуючої бібліотеки с.Підруддя, а у позові була допущена технічна помилка та зазначено завідуючої клубом. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування, дотаційності сільської ради виконавчим комітетом 26.09.2014 року було прийнято рішення №21, яке 17.10.2014 року затверджене рішенням сесії сільської ради №230 про скорочення посади бібліотекаря бібліотеки с.Підруддя Овруцького району. 01.10.2014 року про прийняте рішення було повідомлено районний комітет профспілки працівників культури. 24.10.2014 року [PERSON] було надано попередження про її звільнення з 24.12.2014 року з посади бібліотекаря у зв'язку з скороченням чисельності працівників та запропоновано переведення на посаду завідуючого клубом с.Підруддя з покладанням обов'язку ведення книжкового фонду. У зв'язку з непогодженням позивача із попередженням та із запропонованою посадою, було складено акт про відмову від підпису. 11.12.2014 року [PERSON] за її заявою було надано відпустку. Розпорядженням №50 від 11.12.2014 року було надано невикористану відпустку з подальшим звільненням з роботи з 28.12.2014 року. Із даним розпорядженням позивач також відмовилась ознайомитись, про що було складено акт. Розпорядженням №54 від 26.12.2014 року позивача було звільнено із займаної посади з 28.12.2014 року та проведено повний розрахунок. Надана позивачем згода на переведення на посаду завідуючої клубом, яку сільська рада отримала 25.12.2014 року, надана була після видання розпорядження про звільнення з роботи. Доводи позивача про те, що вона перебувала на посаді завідуючої бібліотекою, а не бібліотекаря не впливають на законність рішень про скорочення посади бібліотекаря, оскільки законність скорочення посади позивачкою фактично не оспорюється - рішення виконкому від 25.09.2014 року №21 та рішення сесії сільської ради №230 від 17.10.2014 року про його затвердження позивачкою не оскаржені та є чинними. Безпідставними є доводи позивача щодо недотримання її переважного права на залишення на роботі, оскільки посада, яку обіймає позивачка, була єдиною в установі, її скорочено й будь-яка перевага в цьому разі не могла бути реалізована. Що стосується переведення позивача на посаду завідуючої клубом зазначив, що позивач не відповідає тим вимогам, що ставляться до завідуючого клубом. Суд, вислухавши пояснення позивача його представника, представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив наступне. Позивач - [PERSON] у відповідності до записів трудової книжки (а.с.4-5) з 01.04.2002 року була призначена на посаду завідуючої бібліотекою села Підрудя. 28.12.2014 року - звільнена з займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Виконавчим комітетом Підрудянської сільської ради 26.09.2014 року було прийнято рішення №21 про скорочення посади бібліотекаря бібліотеки с.Підруддя Овруцького району (а.с.29). Дане рішення було затверджене рішенням сесії сільської ради №230 від 17.10.2014 року (а.с.30). Окрім того, цим рішенням було запропоновано [PERSON] іншу роботу - завідуючої клубом села Підруддя на повну ставку оплати праці з виконанням обов'язків по веденню книжкового фонду. Як вбачається із протоколу 31 сесії 6 скликання Підрудянської сільської ради (а.с.51) підставою скорочення посади бібліотекаря бібліотеки с.Підруддя є дефіцит бюджетних коштів, відсутність читачів, відсутність опалення в бібліотеці, застарілий книжковий фонд, який не відповідає вимогам сьогодення. 24.10.2014 року було прийнято розпорядження Підрудянського сільського голови №40 про попередження про можливе вивільнення [PERSON] з 24.12.2014 року (а.с.31). Згідно попередження від 24.10.2014 року (а.с.32) [PERSON] було попереджено про майбутнє звільнення з посади згідно з п.1 ст.40 КЗпП з 24.12.2014 року. 24.10.2014 року було складено акт про відмову [PERSON] від підпису та отримання попередження про можливе вивільнення (а.с.33). 11.12.2014 року було видано розпорядження голови Підрудянської сільської ради №50 (а.с.27) про надання відпустки [PERSON] із послідуючим її звільненням з 28.12.2014 року. 11.12.2014 року було складено акт про відмову [PERSON] від підпису розпорядження №50 від 11.12.2014 року (а.с.26). Розпорядженням голови Підрудянської сільської ради №54 від 26.12.2014 року (а.с.28) [PERSON] звільнено у зв'язку з скороченням штатної одиниці бібліотекаря п.1 ст.40 КЗпП України з 28.12.2014 року. Як вбачається із витягу з протоколу №10 засідання РК профспілкової організації працівників культури (а.с.7) від 07.10.2014 року постановили інформацію голови районного комітету профспілкової організації працівників культури Овруцького району Якимчук М.Ф. про лист від 01.10.2014 року № 219 виконавчого комітету Підрудянської сільської ради до райкому профспілки працівників культури та рішення виконавчого комітету Підрудянської сільської ради від 26 вересня 2014 року «Про скорочення посади бібліотекаря с. Підруддя» взяти до відома. Відмовити виконкому Підрудянської сільської ради у наданні згоди на скорочення посади бібліотекаря с. Підруддя. Згідно протоколу засідання атестаційної комісії №35 від 15.10.2014 року (а.с.39) та атестаційного листа (а.с.40) [PERSON] відповідає займаній посаді. В атестаційному листі [PERSON] від 28.09.2004 року (а.с.53) рекомендовано атестаційною комісією атестувати останню як бібліотечного працівника 1 категорії, перевести з 01.01.2005 року на 0,75 ставки. У розпорядженні №9 від 18.01.2008 року про підвищення заробітної плати працівникам культури (а.с.52) зазначена посада бібліотекар 1 категорії [PERSON] із посиланням на атестаційний лист. Як вбачається із штатного розпису на 2014 рік бібліотеки с.Підруддя станом на 01.01.2014 року (а.с.56) та станом на 11.04.2014 року (а.с.57) зазначена посада - бібліотекар. Із повідомлення Підрудянської сільської ради (а.с.58) вбачається, що штатний розпис на 2015 рік по даній установі відсутній, оскільки штатна одиниця бібліотекаря бібліотеки скорочена. Із повідомлення Підрудянської сільської ради (а.с.59) вбачається, що станом на 01.01.2015 року по закладах культури в наявності дві вільні посади: завідуюча клубом с.Підруддя та завідуюча клубом с.Яцковичі. У відповідності до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як зазначено в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до п.1 Постанови КМ України №510 від 30.05.1997 року у населених пунктах з кількістю жителів від 500 чоловік до 3 тис. чоловік повинна діяти як мінімум одна загальнодоступна бібліотека на території сільської (селищної) ради. У відповідності до Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» бібліотека - інформаційний, культурний, освітній заклад (установа, організація) або структурний підрозділ, що має упорядкований фонд документів, доступ до інших джерел інформації та головним завданням якого є забезпечення інформаційних, науково-дослідних, освітніх, культурних та інших потреб користувачів бібліотеки. В ст.12 вказаного Закону зазначається, що засновниками бібліотек можуть бути органи державної влади, органи місцевого самоврядування, самоврядні організації, фізичні та юридичні особи, у тому числі іноземні, в порядку передбаченому законом. Бібліотека може не мати статуту юридичної особи та перебувати у складі підприємства, установи або організації. За аналогією законодавства (ч.3 ст.64 ГК України) засновник самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Таким чином, незалежно від того, закріплене таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників). Але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. І власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис, абстрактно розмірковуючи, хоч кілька раз на день. Причому, власник на свій розсуд має право чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад. Зрозуміло, при цьому повинні додержуватися правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників. З аналізу наданих суду доказів та вище викладеного законодавства вбачається, що відбулося скорочення штату тобто ліквідація посади бібліотекаря. [PERSON] була єдиним бібліотекарем бібліотеки с.Підруддя незважаючи на те, що в її трудовій книжці зазначена посада на яку вона була прийнята - завідуюча бібліотекою. При дослідженні наявних в матеріалах справи документів встановлено, що особою відповідальною в Підрудянській сільській раді за кадровий облік своєчасно не було внесено зміни до трудової книжки позивача у відповідності до атестаційного листа [PERSON] від 28.09.2004 року (а.с.53). Розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору з працівником відповідно до п.1 ст.40 Кодексу передбачає дотримання певних гарантій для працівника. Так, за загальним правилом встановленим ч.1 ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Отже, звільнення може відбуватися не раніше закінчення двомісячного строку з моменту попередження. В судовому засіданні встановлено, що при звільненні [PERSON] було в повній мірі дотримано вимоги ч.1 ст.492 КЗпП України. Статтею 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Однак посада бібліотекаря с.Підруддя була єдиною в установі, її скорочено й будь-яка перевага в цьому випадку не могла бути реалізована. У відповідності до ст.43 КЗпП України - розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст.40 цього кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборчого органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Районний комітет профспілкової організації працівників культури відмовив у наданні згоди на скорочення посади бібліотекаря с.Підруддя (а.с.7). Згідно вимог ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Тобто працівнику необхідно пропонувати не тільки роботу за спеціальністю, але й іншу вакантну посаду, нижчу за рангом, або нижче оплачувану роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду роботи й стану здоров'я. Працівнику пропонуються вакансії, які були на день попередження про звільнення, а також вакансії, які відкриваються протягом двохмісячного строку аж до фактичного звільнення. Із рішеня сесії сільської ради №230 від 17.10.2014 року (а.с.30), повідомлення Підрудянської сільської ради (а.с.59) вбачається, що станом на час звільнення та станом на 01.01.2015 року по закладах культури в наявності дві вільні посади: завідуюча клубом с.Підруддя та завідуюча клубом с.Яцковичі. В даному судовому засіданні не знайшло підтвердження дотримання відповідачем ч.2 ст.40 КЗпП України. Зокрема, відповідачем неодноразово складались акти про відмову позивача від підпису. Однак, коли позивач своєю заявою (а.с.11) звернулась до відповідача про надання згоди на переведення на посаду завідуючої клубом с.Підруддя (отримано сільською радою 25.12.2014 року (а.с.12)) - відповідач своїм розпорядженням від 26.12.2014 року її звільняє. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що він не міг скасувати рішення сесії про звільнення позивача, окрім того, позивач не відповідає встановленим критеріям до посади завідуючої клубом. Такі дії представника відповідача є суперечливими. Коли з однієї сторони посада запропонована, а з іншої, коли особа, до прийняття розпорядження про звільнення, надала згоду про переведення її на запропоновану посаду - її звільняють. Згідно наданих суду документів, особі пропонується посада, а в судовому засіданні представник відповідача зазначає, що дана особа не відповідає встановленим для даної посади критеріям. Також суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, неодноразово роз'яснював учасникам судового розгляду право на подання доказів. Клопотань не заявлено. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. В силу ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи всі обставини справи та зібрані, на засадах диспозитивності та змагальності сторін докази, суд вважає, що при звільненні [PERSON] були порушені її права, зокрема, переведення працівника, за його згодою, на іншу роботу. Окрім того, датою звільнення є вихідний день. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли від дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач своєчасно звернувся до суду із позовом - 20.01.2015 року. В силу ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. Отже [PERSON] підлягає поновленню на попередній роботі з 29.12.2014 Відповідно до змісту ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Тому середній заробіток нараховується за весь час вимушеного прогулу, тобто з 29.12.2014 року по 03.03.2015 року (45 робочих дні). При визначенні середньої заробітної плати суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України від 08.02.1995 року №100. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто жовтень-листопад 2014 року. Так відповідно до довідки відповідача №149 від 03.02.2015 року (а.с.37) заробітна плата [PERSON] за жовтень-листопад 2014 року становить 2274,42 грн. Отож, середньоденна заробітна плата становить 52,89 грн. (2274,42 грн./43 роб.дні). Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 2380,05 грн. (52,89грн.(середньоденна заробітна плата)х45 днів (число робочих днів у розрахунковому періоді згідно Листа Мінсоцполітики)=2380,05 грн.). Оскільки утримання та сплата податку з доходів фізичних осіб є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначив зазначені суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ст. 237-1. КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або на уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з тривалості та глибини душевних страждань; часу вимушених змін у життєвих стосунках позивача; відсутності у позивача доказів про заподіяння даної шкоди на суму 5 000 грн. Суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень позивач зазнав моральної шкоди, проте, розмір заявленої суми надмірний. Об'єктивно оцінюючи ситуацію, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що розмір шкоди підлягає зменшенню до 1000 грн. У стягнені решти суми моральної шкоди необхідно відмовити за безпідставністю. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно із ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн.60 коп. У відповідності до ч.5 ст.235 КЗпП України та ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі ст.ст.40,43,42,492,237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

Outcome: partial