Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] , 1991 року народження, права користування житловим будинком [ADDRESS] . В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником в цілому житлового будинку [ADDRESS] . ЇЇ право власності на житловий будинок підтверджується рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 29.01.2009 року по справі №2-110/09 та договором дарування частини житлового будинку від 18.02.2009 року. Довідкою Піщанського старостинського округу Красноградської міської ради від 05.05.2021 року підтверджується, що у належному їй будинку зареєстровано місце проживання відповідачки [PERSON] , 1991 народження, а акт-обстеження від 06.05.2021 року депутата Красноградської міської ради Виноградової Л.В. підтверджує факт відсутності проживання відповідачки за місцем її реєстрації. Реєстрація відповідача в будинку, який належить їй на праві власності, порушує її права як власника, суперечить нормам закону, так як вказаний житловий будинок не є постійним, переважним або тимчасовим місцем проживання відповідачки. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, відповідно до поданої заяви просить розглядати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті суду, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до рішення Красноградського районного суду Харківської області від 29.01.2009 року по справі №2-110/09 та договору дарування частини житлового будинку від 18.02.2009 року [PERSON] належить на праві власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-15). Відповідно до довідки Піщанського старостинського округу Красноградської міської ради Харківської області від 05.05.2021 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1970 року народження, чоловік [PERSON] , 1976 народження, та дочка [PERSON] (а.с. 16). Довідкою (актом обстеження) депутата Красноградської міської ради підтверджується, що [PERSON] , за місцем реєстрації не проживає, дочка власниці в будинку вже декілька років мешкає в Туреччині (а.с. 17). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16,386,391 ЦК України. У відповідності до ч. 2ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, відповідач не проживає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України є підставою для визнання його такими, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності його у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для позбавлення [PERSON] , 1991 року народження, права користування житловим будинком [ADDRESS] . Окрім цього, згідно ст. 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши до органу реєстрації судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позов не надав, іншого не довів. Враховуючи викладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню та позбавити [PERSON] , 1991 року народження, права користування житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved