Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] третя особа Запорізька товарна біржа «Гілєя» про визнання угоди дійсною. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.11.1996 року згідно з угодою купівлі-продажу позивач придбала у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір зареєстрований в Запорізькій товарній біржі «Гілєя» 28.11.1996 р., реєстраційний № 1581/3314. Вимоги договору були виконані обома сторонами: позивач сплатила [PERSON] вартість квартири, сплачено державне мито та біржовий збір. Зазначений договір був зареєстрований в БТІ та зроблений запис в реєстраційну книгу № 188 за № 34618 від 03.12.1996 року. Посилаючись на те, що відповідно до вимог встановлених діючим законодавством договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідченим, а відповідач ухиляється від такого посвідчення, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 28.11.1996 р. Позивач у судове засідання не зявилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв не надала. Представник третьої особи в судове засідання не засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв не надав. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних матеріалів справи достатньо для розгляду її по суті. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.11.1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований в «Запорізькій Товарній Біржі «Гілєя» 28.11.1996., реєстраційний № 1581/3314. Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя, серії І-ЖС № 124241 від 23.10.2001 р. прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих іі перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки договір було укладено у 1996 році, то до цих правовідносин має бути застосовано законодавство, яке діяло на той час, тобто Цивільній Кодекс УРСР 1963 року. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Позивачем були повністю виконані умови договору: [PERSON] передала [PERSON] передбачену договором суму грошей, зареєструвала договір купівлі-продажу в ОП «ЗМБТІ» у передбаченому законом порядку. Претензій відповідачем ніколи не висувалось. Отже істотні умови договору купівлі - продажу виконані в повному обсязі, крім того [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі на протязі тривалого часу, через що договір має бути визнаний дійсним. На теперішній час зазначену угоду неможливо посвідчити нотаріально, оскільки право власності на квартиру вже зареєстровано за позивачем. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарні біржі», який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, угоди, укладені на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом, або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку. Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Діюча на момент укладання договору купівлі-продажу квартири редакція Закону України «Про товарну біржу» не містила будь-яких обмежень щодо допущення до обігу на товарній біржі житлових квартир. Реєстрація Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації. права власності на квартиру за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржею, а не нотаріусом, станом на грудень 1996 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до змісту п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. №1952-1, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуте згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно із ст.3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Однією з важливих гарантій конституційних прав власності громадян є право громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання угоди дійсною законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки іншим способом у позасудовому порядку визнати договір купівлі-продажу дійсним неможливо, а відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу перешкоджає позивачу реалізувати свої права власника із розпорядження належним їм майном.

Outcome: approved