Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Проектний інститут «Запорізький Діпроелектро» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати. В позові зазначила, що 25.10.1999 р. вона була прийнята на роботу в ПАТ «Проектний інститут «Запорізький Діпроелектро» згідно наказу №144-к від 25.10.1999 р. на посаду інженера 2 категорії - зав. канцелярією. 31.03.2014р. вона звільнилась з підприємства за власним бажанням на підстави ст. 38 КЗпП України згідно наказу №5-к від 31.03.2014р. На день звільнення з роботи відповідач нарахував їй заробітну плату та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки на загальну суму 4571 грн. 11 коп., але виплатити внаслідок відсутності грошових коштів відмовився. Позивачка вважає дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але невиплачену суму заробітної плати у розмірі - 4571 грн. 11 коп. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, письмових заперечень суду щодо позову не надав. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 224 ЦПК України, за відсутності представника відповідача. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст..115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята 25.10.1999 р. на роботу до ВАТ «Проектний інститут «Запорізький Діпроелектро» на посаду інженера 2 категорії - завідуючою канцелярією, згідно наказу №144-к від 25.10.1999р., що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.2) . 14.03.2011р. ВАТ «Проектний інститут «Запорізький Діпроелектро» перейменоване у Публічне акціонерне товариства «Проектний інститут «Запорізький Діпроелектро» згідно наказу №7-к від 14.03.2011 р. що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.2) . 31.03.2014р. [PERSON] була звільнена з підприємства за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, згідно наказу №5-к від 31.03.2014р., що підтверджується копією трудової книжки.(а.с.2). При звільненні позивачці не була виплачена заборгованість по заробітної платі та не проведено повний розрахунок. Сума заборгованості Публічного акціонерного товариства «Проектний інститут «Запорізький Діпроелектро» по заробітній платі перед позивачкою складає 4571 грн. 11 коп., що підтверджено довідкою про заборгованість по заробітній платі від 24.11.2014 р. та оборотно-сальдовою відомістю.(а.с.3-4). Виплати повинні бути проведені відповідачем з відрахуванням податків та інших обов'язкових платежів , які проводяться на підприємстві. Відповідно до вимог, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку та інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Розрахунок, наданий позивачкою, проведений відповідно до вимог закону та відповідачем не спростований, хоча такий процесуальній обов'язок передбачений ст.ст. 10, 11 ЦПК України. Відповідач не надав суду доказів відсутності вказаної заборгованості та своєї вини в затримці розрахунку. Враховуючи що на день постановлення рішення розрахунок з позивачкою не проведено, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати - підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] нарахована, але не виплачена сума заробітної плати в розмірі 4571 грн. 11 коп. Оскільки позивач згідно діючого законодавства звільнений від сплати судового збору, сума судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. повинна бути стягнена з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved