Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Запорізької міської ради, треті особи - Житлово-будівельний кооператив № 1 (Дніпровського алюмінієвого заводу), Третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. 9 березня 2004 р. позивач звернулась до Третьої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою державного нотаріуса від 10 вересня 2016 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, оскільки не було надано оригінал чи дублікат заповіту, та не були надані документи, що підтверджують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно. Вказує, що зазначену квартиру батько успадкував після смерті [PERSON], яка померла [INFO], за заповітом. Прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 р. Посилаючись на те, що не можливо отримати дублікат заповіту, а також те, що пайові внески за життя [PERSON] за квартиру були повністю сплачені, але право власності належним чином зареєстроване не було, вказує, що в неї відсутня можливість вирішити спір в позасудовому порядку. Просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він зазначив, що не заперечує проти ухвалення рішення за його відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства. Від представника третьої особи-1 Житлово-будівельного кооперативу № 1 (Дніпровського алюмінієвого заводу) надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Від представника третьої особи-2 Третьої Запорізької державної нотаріальної контори надійшов лист, за змістом якого просить розглянути справу за його відсутності згідно з вимогами законодавства України. Враховуючи, що у судове засідання не прибули всі учасники процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд, з урахуванням поданих заяв, вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією запису акта про смерть № 27 від 1 липня 2002 р., отриманого на виконання ухвали суду про витребування доказів від Приморського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (арк. справи 90-91). За змістом довідки Житлово-будівельного кооперативу № 1 ДАЗ від 4 березня 1993 р. № 1/99, [PERSON] була членом вказаного житлово-будівельного кооперативу та їй на праві власності належала квартира [ADDRESS]; вартість квартири була повністю сплачена у січні 1980 року (арк. справи 40). Проте, своє право власності [PERSON] за життя не зареєструвала належним чином у Бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до відносин права власності, яке виникло у [PERSON] до набрання чинності діючим ЦК України, підлягають застосування правила цього Кодексу, оскільки її право власності не було припинено до набрання ним чинності. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом статті 384 ЦК України при викупі квартири член житлово-будівельного кооперативу є її власником. Згідно із роз'ясненнями, наданими у пункті 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і праві розпоряджатися нею на свій розсуд. Оскільки [PERSON] була членом ЖБК та повністю внесла свій пайовий внесок за квартиру, що підтверджено вищезазначеною довідкою Житлово-будівельного кооперативу № 1 ДАЗ від 4 березня 1993 р. № 1/99. Таким чином, [PERSON] набула право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. 5 жовтня 1992 р. [PERSON] було складено заповіт, який було посвідчено директором Преславського психоневрологічного інтернату за № 1 від 5 жовтня 1992 р., за яким вона заповідала належну їй квартиру у ЖБК № 1 Алюмінієвого заводу м. Запоріжжя [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 45). Вказаний заповіт відповідає положенням статті 542 ЦК України (в редакції 1963 р.), що була чинною на час посвідчення заповіту. Відсутність оригіналу або дублікату вказаного заповіту у позивача не спростовує його чинності. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеної квартири. Після її смерті [PERSON], батько позивача, вступив у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу № 1 ДАЗ від 9 лютого 2016 р. за № 10/2, за змістом якої [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] (арк. справи 61). Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, при ухваленні рішення щодо спадщини, яка відкрилась 29 березня 2003 р., підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 р. Відповідно до ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За вимогами ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, то відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.) він є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції 11 жовтня 2003 р., актовий запис № 3822 (арк. справи 14). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеної квартири [ADDRESS]. Згідно з положеннями статті 529 ЦК України (в редакції 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його донька [PERSON], позивач у справі. Родинний зв'язок між нею та померлим [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Орджонікідзевським р/б ЗАГС м. Запоріжжя 25 серпня 1973 р., актовий запис № 1660 (арк. справи 16). Інших спадкоємців першої черги за законом немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 248/15 за 2004 р., копії яких наявні в матеріалах справи (арк. справи 48-63). 18 березня 2004 р. [PERSON] з метою оформлення своїх спадкових прав звернулась до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Отже, в силу вимог п. 2 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті батька. 10 вересня 2016 р. [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою державного нотаріуса від 10 вересня 2016 р. у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачеві відмовлено, так як позивачем не було надано оригіналу чи дублікату заповіту від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], а також не були надані правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] (арк. справи 62). Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Разом із тим, судом встановлено, що позивач позбавлена можливості отримати у приватного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом з тих підстав, що за життя спадкодавцем не було зареєстровано належним чином право власності на спірну квартиру, що також позбавляє права позивача зареєструвати належним чином своє право власності на належну їй частину квартири. З цього приводу суд зазначає, що у разі, якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Враховуючи дані обставини, суд доходить висновку, що у позивача відсутній інший, крім судового, шлях для відновлення свого порушеного права, на захист якого, зокрема, і спрямовано цивільне судочинство. Підсумовуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування за законом після смерті батька обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved