Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а сам квартирою [ADDRESS].. Вищевказані позовні вимоги мотивовані тим, що, квритира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності. Відповідачка, була зареєстрована в спірній квартирі як дружина позивача. В шлюбі позивач з відповідачкою перебували з 1992 року, а в 2001 році шлюбні відносини припинені, саме з цього моменту відповідачка не проживала в даній квартирі. В 2010 році на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Факт відсутності відповідачки в [ADDRESS] підтверджується актами обстеження Об'єднання співвласників багатоповерхового будинку «Залізничник» м. Житомира, майно, яке належить відповідачці на праві особистої власності у квартирі відсутнє. [INFO] року позивач - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 18). Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15.03.2012 року провадження по даній цивільній справі було зупинене на підставі ч. 1 ст. 221 ЦПК України до вступу у справу правонаступників померлого. 25 червня 2012 року від спадкоємців померлого надійшли заяви про відновлення провадження по справі, на підставі чого провадження по даній справі було відновлено та залучено в якості позивачів цивільної справи правонаступників померлого [PERSON], а саме - матір померлого - [PERSON] та сина [PERSON]. Разом з тим, позивачі подали заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили виселити [PERSON], залучивши його в якості співвідповідача. Позовні вимоги мотивували тим, що їм стало відомо, що в спірній квартирі проживає стороння особа - [PERSON] Ніяких правових підстав на проживання в даній квартирі останній не має. В подальшому відповідачка по справі подала клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду Корольовським районним судом м. Житомира цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСББ «Залізничник» про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності. 06 лютого 2013 року провадження по справі було зупинене до винесення рішення по вищевказаній цивільній справі. 04.12.2013 року за клопотанням позивачів провадження було відновлено, так як рішення Корольовсього районного суду м. Житомира по справі № 2/296/355/13 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСББ «Залізничник» про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності було прийнято та вступило в законну силу. Даним рішенням визнано право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON]. На підставі даного рішення позивачами було подано заяву про зміну підстав позову, в якій позивачі просили припинити право на частку у спільній часткові власності відповідачки - [PERSON] та визнати за ними право власності на 1/6 частку квартири. Позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення [PERSON] позивачі підтримали. Позовні вимоги щодо припинення права на частку у спільному майні, що належить [PERSON] позивачі мотивували тим, що після набрання законної сили рішення Корольовського районного суду м. Житомира по справі № 2/296/355/13 вбачається, що квартира [ADDRESS] є об'єктом сільної часткової власності, в якій 5/12 часток належить [PERSON], 5/12 часток належить [PERSON] та 1/6 частка - [PERSON]. Частка відповідачки є незначною та виділити її в натурі не можливо. Позивачі по справі неодноразово пропонували [PERSON] сплатити вартість її частки у спільному майні, але остання відмовлялась. У позивачів склались неприязні сосунки з відповідачкою, спірне проживання з нею неможливе. До того ж нерпо живаючи в спірній квартирі відповідачка розпоряджається нею на власний розсуд, дозволяючи проживати в ній стороннім особам, а саме другому відповідачу - [PERSON] Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, визнання особи такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням та виселення підлягають задоволенню в повному обсязі. Так судом встановлено, що [PERSON] - первісний позивач, перебував у шлюбі з [PERSON] з 23 лютого 1992 року, в 2001 році шлюбні відносини між подружжям було припинені. [PERSON] виїхала проживати до іншого місця. Офіційно шлюб між подружжям був розірваний Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2010 року (справа № 2-4026/10). На підставі рішення виконкому Житомирської міської ради № 296 від 22.04.2010 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на [ADDRESS], що підтверджується відповідними документами. Вищевказана квартира була надана [PERSON] як члену кооперативу «Залізничник». Основний пайовий внесок [PERSON] здійснив у 1989 році, тобто ще до шлюбу з відповідачкою. Останній платіж за кооперативну квартиру був здійснений за спільні кошти подружжя. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з спірної квартири. Право на спадщину за законом відповідачка не мала, оскільки свідоцтво про право на власність на квартиру було видане на ім'я померлого. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира по справі № 2/296/355/13 за [PERSON] було визнано право власності на 1/6 частину в [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 08.10.2013 року (спадкова справа № 4212) та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виданих позивачам по справі, право власності на 5/12 частин спірної квартири належить [PERSON] та 5/12 частин - [PERSON]. Після оформлення права власності на спадкове майно та вступу у законну силу рішення по справі № 2/296/355/13 позивачі запропонували відповідачці грошову компенсацію за її частку у спільному частковому майні, від якої остання відмовилась Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини щодо права спільної часткової власності, які регулюються Главою 26 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Позивачами по справі наданий як додаток до позовної заяви «Звіт про визначення оціночної (ринкової) вартості трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]», який був виконаний ТОВ «ЗемЮрКонсалтінг». У вищевказаному звіті зазначено, що він зроблений для визначення найбільш ймовірної ринкової вартості об'єкту оцінки на дату здійснення оцінки. Відповідно до вищевказаного висновку ринкова вартість об'єкту оцінки становить 224 214,00 грн. (Двісті двадцять чотири тисячі двісті чотирнадцять гривень 00 копійок). Відповідно, в грошову еквіваленті ринкова вартість 1/6 частини квартири складає - 37 369,00 грн. В зв'язку з чим, вищевказаний звіт, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» може бути розцінений судом як письмовий доказ. До того ж судом встановлено, що оскільки об'єктом спільної часткової власності сторін по справі є саме квартира, то виділення частки кожного з них відповідно чинного законодавства не можливе. Частиною 2 ст. 365 ЦК України встановлено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Сума в розмірі 37 369,00 грн. була внесена відповідачами на депозитний рахунок ТУ ДСА в Житомирській області, згідно квитанції № 007400731 від 21.03.2014 року (а.с. 61). Таким чином, позивачі по справі виконали вимоги, які визначені ч. 2 ст. 365 ЦК України. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що відповідачка по справі з 2001 року в спірній квартирі не проживає. Даний факт підтверджується актами обстеження Об'єднання співвласників багатоповерхового будинку «Залізничник» № 54 від 24.10.2010 року та № 24 від 26.04.2011 року. Відповідно до cm. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за місцем постійного проживання за ним зберігаються житлові приміщення протягом б місяців. Відповідно до ст.. 72 ЖК України суд маже визнати громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням в разі, якщо час його відсутності за місцем постійно проживання перевищує встановлений законом термін, а саме б місяців. Крім того судом досліджено, що в спірній квартирі на сьогоднішній момент проживає стороння особа, відповідач по справі - [PERSON], якому дозволила проживати в спірній квартирі [PERSON] Інші співвласники квартири свого дозволу на проживання [PERSON] в квартирі не давали. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суд з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В нашому ввипадку - власниками. На підставі викладеного,

Outcome: approved