overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з 21.02.1968 р. вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, з 1985 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, та спільне господарство не ведеться. Від шлюбу дітей не мають. Позивач вважає, що сімя розпалася остаточно та відновленню не підлягає. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час і місце судового розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюб, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, заяв та клопотань до суду не надано. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що сторони 21.02.1968 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Запоріжжя 27.06.1995 року було видано Свідоцтво про укладення шлюбу (актовий запис № 147). Також, як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини між сторонами припинені з 1985 року, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, відповідач теж не виявив наміру зберегти сімю, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з 22.02.1986 р. вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З червня 2013 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, та спільне господарство не ведеться.\~Від шлюбу дітей не мають. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно та відновленню не підлягає. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час і місце судового розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до позовної заяви просила суд розглядати справу за її відсутності позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюб, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, заяв та клопотань до суду не надано. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що 22.02.1986 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції було видано Свідоцтво про шлюб, серія [NUMBER] (актовий запис № 91). Також, як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини між сторонами припинені з 2013 року, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, відповідач теж не виявив наміру зберегти сім`ю, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно\~ст. 111 СК України\~суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з 23.10.2010 р. вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, з лютого 2019 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, та спільне господарство не ведеться. Від шлюбу дітей не мають. Позивач вважає, що сімя розпалася остаточно та відновленню не підлягає. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час і місце судового розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюб. У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що сторони 23.10.2010 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області 23.10.2010 року було видано Свідоцтво про шлюб (актовий запис № 49). Також, як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини між сторонами припинені з лютого 2019 року, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, відповідач теж не виявив наміру зберегти сімю, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.06.1981 року. Від шлюбу мають троє повнолітніх дітей. Однак подружнє життя, яке б ґрунтувалось на почуттях взаємної любові та поваги, не склалось через зловживання відповідача спиртними напоями, що призвело до фактичного припинення подружніх відносин ще в 2004 році. Оскільки шлюб існує формально, збереження сім`ї є неможливим, просить шлюб розірвати. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 03.08.2021 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Позивач [PERSON] згідно поданої письмової заяви просить розглядати справу у її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Як вбачається із повідомлень про отримання рекомендованого поштового відправлення, яким відповідачу надсилалась судова повістка (поштове відправлення №3460002777802), [PERSON] 12.08.2021 року отримав судову повістку. Відповідно до ч.1 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку. На підставі вказаного положення ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідач, належним чином та своєчасно сповіщений про час та місце судового засідання. Відзиву [PERSON] не подав. Зі згоди позивача, що викладена у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.06.1981 року народження (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Згідно положень ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що позивач примиритись та налагодити подружні стосунки не бажає, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач в судове засідання не з`явився, намірів до збереження шлюбу не висловив, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей. Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.02.2003 року, мають чотирьох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Тривалий час [PERSON] із дітьми проживає окремо, з того часу відповідач ніяких звязків із сімєю не підтримує, участі у вихованні дітей не приймає, з сином та доньками не спілкується. За вказаних вище обставин, вважає, що сімя існує формально, а тому просить розірвати шлюб. Крім того, після розірвання шлюбу просить визначити місце проживання малолітніх дітей із нею, так як зможе забезпечити їх виховання, належні соціально-побутові умови їх для розвитку. Позивач [PERSON] згідно письмової заяви підтримала позовні вимоги в повному обємі, просить розглядати справу у її відсутності; у випадку неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений згідно оголошення у пресі, а саме: друкованого органу «Вісті Рівненщини» від 20.11.2015 року №46(1940); заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Зі згоди сторони позивача, що викладена у письмові заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження серія І-ГЮ №114357, виданого 09.12.2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.02.2003 року. Із свідоцтв про народження серія І-ГЮ №005782, серія І-ГЮ №050869, серія І-ГЮ №116429, серія І-ГЮ №161586 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не проживають разом та не підтримують подружніх відносин, примиритись не бажають, в звязку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення рішення про розірвання шлюбу. Як вбачається із матеріалів справи, в сімї позивача створені належні умови для проживання та виховання малолітніх дітей. Стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів на спростування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. З урахуванням обставин, що викладені вище, суд приходить до висновку, що місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з матірю [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] «про стягнення аліментів на повнолітню дитину». В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, її батьками є : [PERSON] та [PERSON]. Мати [PERSON] померла 02 вересня 2015 року , батько [PERSON] проживає у Почаївському психоневрологічному будинку інтернаті , як інвалід 2-ї групи. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], зазначила, що до досягнення свого повноліття , тобто до 19 серпня 2016 року відповідач [PERSON] сплачував аліменти на її утримання за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області . З настанням повноліття [PERSON] , відповідач [PERSON] припинив виплату коштів. У вересні місяці 2016 року, [PERSON] вступила до Дніпропетровського індустріально-педагогічного технікуму,та на даний час є студенткою 2-го курсу ОКР «молодший спеціаліст» денного відділення по спеціальності «Професійна освіта» за профілем підготовки «»Будівництво», термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2019 року, на денній формі навчання , на бюджетній основі, отримує стипендію, іншого доходу не має. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала заяву за якою прохала провести розгляд справи за її відсутності, на підставі поданих нею доказів, підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявився, подав заяву про визнання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, прохав провести розгляд у його відсутності. Вивчив матеріали за позовною заявою, дослідив докази надані сторонами, суд приходить до наступного: Як встановлено, [PERSON] та [PERSON]. Мати [PERSON] померла 02 вересня 2015 року , копія свідоцтва про смерть, від 08 грудня 2015 року , серія І-КИ № 656849 Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області(а.с. 5), батько [PERSON] проживає у Почаївському психоневрологічному будинку інтернаті , як інвалід 2-ї групи. Як встановлено, на час звернення із позовом, [PERSON], 19.08.2016 року виповнилось 18 років, тому згідно до вимог ст. 6 СК України, вона не має статусу дитини. Відповідно до вимог ст. 199 СК України, визначено, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати його до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно до довідки Дніпропетровського індустріально-педагогічного технікуму № 704/01-05 від 02.09.2016 року року (а.с.8), [PERSON], є студенткою 2 курсу, «молодший спеціаліст» денного відділення по спеціальності «Професійна освіта» за профілем підготовки «Будівництво» відділення денної форми навчання , строк навчання 01.9.2016 по 30.06.2019 року згідно до наказу №250/01 від 06.08.2016 . (а.с.8) Відповідно до вимог ст. 199 СК України, підставою для задоволення вимог особи що потребує допомоги батька, в період свого навчання до досягнення двадцяти трьох років, є умова, що батько може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи позиції сторін, вивчив докази надані сторонами, суд вважає позовні вимоги такими, що є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання в сумі 1 000 грн. щомісячно мотивуючи тим, що є студенткою Національного університету «Львівська політехніка», самостійно не в змозі забезпечити необхідні матеріальні потреби, які виникають у звязку з її навчанням, відповідач утримання не дає. В судове засідання позивачка не зявилась, 07.06.2016р. подала заяву, в якій висловилась на підтримку позову, просила про розгляд справи у її відсутності (а.с.15). Відповідач позов визнав, пояснив, що згідний надавати доньці утримання в сумі 1\~000 грн. щомісячно, до закінчення нею навчання. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. За положеннями ч.1, ч.2 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязанні утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умовами, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Із змісту позову, із копії свідоцтва про народження, довідки НУ «Львівська політехніка» № 2084 від 19.04.2016р. і № 2788 від 10.06.2016р. (а.с. 3, 5, 19) видно, що [PERSON] 17.02.1996р.н., є студенткою третього курсу денної форми навчання освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр», навчання закінчує в червні 2017р., отримує стипендію, яка в середньому складає 925 грн. Відповідач, як видно із його пояснень в суді та довідки ТзОВ «Завод будівельних сумішей «Еко-Дім» № 8/06 від 08.06.2016р. (а.с.18) звільнений з роботи в травні 2016р., згідний надавати доньці у тримання в сумі 1\~000 грн. щомісячно. За наведеного та з огляду на те, що [PERSON] не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, а відповідач є фізично здоровим та працездатним і має обов'язок надавати утримання доньці до закінчення нею навчання, суд задоволює позов та стягує з відповідача аліменти на позивачку, в розмірі 1 000 грн. щомісячно і до закінчення нею навчання. З огляду на вимоги ст.ст. 79, 88 ЦПК України, Закону України Про судовий збір, суд стягує з відповідача в користь УДКСУ у Городоцькому районі 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) мотивуючи тим, що син [PERSON] є студентом другого курсу Національного університету «Львівська політехніка», самостійно не в змозі забезпечити необхідні матеріальні потреби, які виникають у звязку з його навчанням, відповідач утримання не дає. В суді позивачка позов підтримала покликаючись на мотиви такого та уточнила, просить стягнути з відповідача аліменти на сина [PERSON], 17.09.1998р.н. у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно і до закінчення навчання 30.06.2019р. Відповідач позов визнав, пояснив, що згідний надавати сину утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення ним навчання. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. За положеннями ч.1 і ч.2 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязанні утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умовами, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Із пояснень позивачки, із копії свідоцтва про народження, довідки НУ «Львівська політехніка» № 337 від 12.09.2016р. (а.с. 4, 10) видно, що [PERSON], 17.09.1998р.н., є студентом другого курсу денної форми навчання освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» НУ «Львівська політехніка», навчання закінчує 30 червня 2019р. Відповідач, як видно із його пояснень в суді та довідки Державного науково-дослідного інституту авіації № 3/81 від 17.10.2016р. (а.с.24) працює старшим науковим співробітником у ДНДІА, його середньомісячний заробіток становить 14\~912 грн. 60 коп., згідний надавати сину утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку. За наведеного та з огляду на те, що [PERSON] не досяг 23 років, продовжує навчання, не працює, а відповідач є фізично здоровим та працездатним і має обов'язок надавати утримання сину до закінчення ним навчання, суд задоволює позов та стягує з відповідача аліменти на сина, в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно і до закінчення ним навчання. З огляду на вимоги ст.ст. 79, 88 ЦПК України, Закону України Про судовий збір, суд стягує з відповідача в користь УДКСУ у Городоцькому районі 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved