Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, в котрому просила суд визнати за [PERSON] право власності на легковий автомобіль VOLKSWAGEN BORA 1.6, державний номер [NUMBER], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 вартості автомобіля VOLKSWAGEN BORA 1.6, державний номер [NUMBER]. В своїй позовній заяві посилалась на те, що вона 11.09.2012 року зареєструвала шлюб із [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1200, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції. В період шлюбу, на спільні сімейні кошти позивачкою та [PERSON] було набуто автомобіль VOLKSWAGEN BORA 1.6, державний номер [NUMBER]. Право власності на спірний автомобіль зареєстровано за [PERSON] Позивачка посилалась на те, що придбаний автомобіль, являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, проте автомобіль VOLKSWAGEN BORA 1.6, державний номер [NUMBER] знаходяться у користуванні [PERSON] 29 вересня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №211. Позивач у судове засідання не зявився, представник позивачки надала заяву, в котрій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі, справу розглянути без особистої участі сторони позивачів. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про неможливість неявки в судове засідання не повідомив. Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.09.2012 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1200, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції. В період шлюбу, на спільні сімейні кошти позивачкою та відповідачем було набуто автомобіль VOLKSWAGEN BORA 1.6, державний номер [NUMBER]. Право власності на спірний автомобіль зареєстровано за [PERSON] Придбаний автомобіль, являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, проте автомобіль VOLKSWAGEN BORA 1.6, державний номер [NUMBER] знаходяться у користуванні [PERSON] 29 вересня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №211. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спірний автомобіль є річчю неподільною. Відповідач не бажає передавати автомобіль у користування позивачки, тому суд приходе до думки, що з відповідача має бути сягнути компенсація вартості 1/2 спірного автомобілю. Відповідно до ст. ст.. 76, 77 ч.2 ст.78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК). Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 71 Сімейного кодексу України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, вказане майно було придбано сторонами за час їх шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Доказів, які б свідчили що вищезазначене майно було придбане не у період шлюбу, або за особисті грошові кошти одного з подружжя, матеріали справи не містять. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. За таких обставин, суд вважає, що позивачка має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя. Згідно звіту про оцінку майна з визначенням ринкової вартості автомобіля, складеного оцінювачем [PERSON], ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN BORA 1.6, державний номер [NUMBER] складає 168321 грн. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. Суд вбачає, що спірний автомобіль належав сторонам у рівних частках кожному, отже на час звернення до суду з відповідним позовом відповідач був і є власником 1/2 частини спірного автомобіля, а отже і підстав для визнання за відповідачем права власності на весь автомобіль судом не встановлено, тобто предметом спору є 1/2 його частка, а тому в цій частині вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню в межах її частки. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial