Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач обґрунтовує такими обставинами. 21.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис. Згідно із вказаним виконавчим документом з [PERSON] було стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти на загальну суму 117498,76 грн.. На підставі виконавчого напису за заявою стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» постановою державного виконавця Лиманського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 06.06.2017 року було відкрито виконавче провадження відносно боржника [PERSON]. На думку позивача, вчинений приватним нотаріусом виконавчий напис є незаконним і не підлягає примусовому виконанню. [PERSON] повідомляє, що 06.09.2006 року у неї у м. Києві було викрадено паспорт громадянина України, виданий на її ім'я, з цього приводу вона зверталась до районного відділу міліції. 26.09.2006 року позивач звернулась до паспортного відділення Краснолиманського МВ ГУ МВСУ у Донецькій області (за місцем свого постійного проживання) із заявою про втрату паспорта і про видачу їй нового документа, 22.11.2006 року їй було видано новий паспорт громадянина України серії ВК № 330246. [PERSON] повідомляє, що згодом невстановленими особами на підставі викраденого у неї паспорта громадянина України у шахрайський спосіб було здійснено отримання великих сум грошових коштів за кредитними договорами із банківськими установами (у тому числі із КБ «ПриватБанк»), цих договорів вона особисто ніколи не укладала і не підписувала. Зокрема,18.09.2006 року невідомою особою від імені позивача та з використанням викраденого у позивача документа було підписано заяву позичальника № DNH4KP76590088, адресовану КБ «ПриватБанк», про надання строкового кредиту на суму 4063,80 грн., в заяві зазначені особисті дані [PERSON], які не відповідають дійсності. В подальшому представники ПАТ КБ «ПриватБанк» звертались до Краснолиманського міського суду Донецької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовну заяву судом було залишено без розгляду за заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач вважає, що приватним нотаріусом не були дотримані вимоги нормативно-правових актів, що регулюють порядок вчинення виконавчих написів на документах, які свідчать про безспірність заборгованості. Нотаріус може вчиняти виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Вчинення виконавчого напису нотаріусом здійснюється після спливу 30-денного строку з моменту одержання боржником письмової вимоги про усунення порушень договірних зобов'язань. Натомість [PERSON] не отримувала з 18.09.2006 року і до теперішнього часу жодних вимог від КБ «ПриватБанк» щодо усунення порушень договірних зобов'язань, про погашення суми основного кредиту, про необхідність сплати штрафних санкцій, відсотків за кредитом. Така вимога від стягувача не була вручена їй особисто під розписку, не надходила засобами поштового зв'язку на адресу місця проживання, де вона зареєстрована. [PERSON] зазначає, що за таких обставин у приватного нотаріуса не було жодних підстав для вчинення виконавчого напису на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки між боржником та стягувачем існує спір з приводу укладення кредитного договору, у вчиненні виконавчих дій слід було відмовити. Позивач у поданій заяві просить суд визнати таким, що не підлягає примусовому виконанню, виконавчий напис від 21.11.2016 року, № за реєстром 10133, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів з [PERSON] у розмірі 117498,96 грн., скасувати цей виконавчий напис. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб, за загальним правилом, пред'являються до суду за їхнім місцезнаходженням. Водночас згідно із ч.12 ст. 110 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, можуть пред'являтися також за місцем його виконання. Позивачем [PERSON] підтверджено факт відкриття відносно неї виконавчого провадження державним виконавцем Лиманського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, отже, місцем виконання виконавчого напису нотаріуса є м. Лиман Донецької області. За таких обставин цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області. В судовому засіданні позивач заявлені нею позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити, на підтримання своєї позиції навела аргументи, аналогічні викладеним у поданій заяві. Представник позивача адвокат [PERSON] (а.с.12,13) в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги, наполягав на задоволенні таких вимог, вказав, що за обставин, які викликають розумний сумнів у самому факті укладення кредитного договору з КБ «ПриватБанк» саме [PERSON], за наявності спору між боржником та стягувачем з приводу укладення кредитного договору, не може йти мова про існування безспірної заборгованості, отже, виконавчий напис нотаріусом не може бути вчинений, спір між сторонами має вирішуватись винятково за рішенням суду. Відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» було повідомлено судом про дату, час та місце розгляду справи; представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності (а.с.48), для участі в судовому засіданні не прибула, надала заяву про здійснення розгляду справи без її участі, а також письмові заперечення проти позову, просила у задоволенні вимог [PERSON] відмовити повністю. Представник відповідача у своїх запереченнях зазначає, що позивачем не надано до суду вироку чи іншого судового рішення, яким би було підтверджено факт скоєння відносно неї шахрайських дій із викраденням паспорта громадянина України, не доведено відсутності справжнього підпису [PERSON] у кредитному договорі; сам по собі факт подання представником банку до суду заяви про залишення позову до [PERSON] без розгляду не свідчить про неправомірність вимог банку за кредитним договором, банк на свій розсуд скористався іншим способом захисту свого цивільного права - звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі; нотаріусом при вчиненні виконавчого напису були дотримані положення Закону України «Про нотаріат», а обов'язку перевіряти безспірність вимог стягувача на нотаріуса не покладено; чинним ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, отже, кредитний договір слід вважати дійсним, доки не буде належними доказами доведено протилежне. Третю особу - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було належним чином повідомлено судом про дату, час та місце розгляду справи; приватний нотаріус для участі в судовому засіданні не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.26). У своїх письмових поясненнях по суті позовних вимог, наданих до суду, приватний нотаріус зазначила, що [PERSON] не обґрунтовує відсутності заборгованості чи наявності заборгованості у меншому розмірі, ніж це було заявлено стягувачем, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними платіжними документами, не спростовує розміру заборгованості, зазначеного у виконавчому написі; виконавчий напис було вчинено із дотриманням норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ПАТ КБ «ПриватБанк» під час звернення за вчиненням виконавчого напису було надано документи, які підтверджують і наявність простроченої заборгованості за кредитом, і факт направлення [PERSON] письмового повідомлення з приводу порушення нею договірних зобов'язань. З огляду на таке, приватний нотаріус висловила позицію про необхідність відмовити у задоволенні позову. Наданий нотаріусом висновок від 15.12.2016 року висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України (а.с.87-103) суд не бере до уваги, оскільки цей висновок було здобуто поза межами судового процесу у справі № 236/2046/17, в судовому засіданні ні позивачем, ні представником позивача, ні представником відповідача, ні третіми особами не заявлялось клопотання перед судом про призначення експертизи чи про залучення до участі у справі спеціаліста з відповідної галузі знань, сторони були фактично позбавлені можливості ставити питання фахівцям, звертатись до конкретного фахівця, заявити відвід конкретному фахівцеві з мотивів його можливої необ'єктивності тощо. Натомість Європейський суд з прав людини неодноразово звертав у своїх рішення увагу на необхідність дотримання принципів рівності та змагальності судочинства при призначенні експерта (рішення Суду у справі «Mantovanelli v. France» (Мантованеллі проти Франції), від 18.03.1997 року, § 33, заява № 21497/93; рішення Суду у справі «Sara Lind Eggertsdottir v. Iceland» (Сара Лінд проти Ісландії),від 05.07.2007 року, § 53, заява № 31930/04). Представник третьої особи - Лиманського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Іванова О.С., яка діє на підставі довіреності начальника територіального органу ДВС (а.с.75), в судовому засіданні підтвердила факт відкриття державним виконавцем виконавчого провадження щодо боржника [PERSON] на підставі оспорюваного виконавчого напису, заперечень проти позову не висунула, вважала за можливе ухвалення судом рішення по суті позовних вимог на підставі наявних у справі доказів, додатково наголосила, що у разі визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає примусовому виконанню, усі примусові заходи щодо боржника будуть скасовані, виконавче провадження буде закінчено. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника територіального органу ДВС, з'ясувавши сутність заперечень представника відповідача та пояснень приватного нотаріуса, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 21.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 10133, за яким з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти на загальну суму 117498,96 грн. (а.с.27). Вказаний виконавчий напис вчинено за заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Балашова О.В., який діяв на підставі довіреності від імені та в інтересах банку (а.с.28,29). При вчиненні нотаріальних дій нотаріусом перевірена чинність довіреності, отримано інформаційну довідку з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів № 111396525 від 21.11.2016 року та скорочений витяг з Єдиного реєстру довіреностей № 32629921 від 21.11.2016 року (а.с.30,31). Представником стягувача до заяви про вчинення виконавчого напису було додано заяву позичальника № DNH4KP76590088 від 18.09.2006 року, складену та підписану від імені [PERSON] , згідно з якою позичальнику банком було видано споживчий кредит на придбання товарів у ПП [PERSON], м. Кив, пр. Московський,16, на суму 4063,80 грн. (а. с. 38-39), та розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 28.10.2016 року (а.с.40). Також представником ПАТ КБ «ПриватБанк» до заяви було додано письмову вимогу про усунення порушень кредитного договору № DNH4KP76590088 від 18.09.2006 року (а.с.32), адресовану боржнику [PERSON] (адреса проживання: 02094, [ADDRESS]; адреса реєстрації: 84402, [ADDRESS]). За клопотанням представника позивача судом було здійснено запит до оператора поштового зв'язку Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» з приводу вручення рекомендованих поштових відправлень від ПАТ КБ «ПриватБанк» адресату [PERSON]. За повідомленням ПАТ «Укрпошта» від 16.10.2017 року № 1853-Б-8467, наданим на запит суду, рекомендоване поштове відправлення № 4950101519999 від 08.11.2016 року на ім'я [PERSON] ([ADDRESS], 02094) надійшло до відділення поштового зв'язку № 94 (м. Київ) 11.11.2016 року, відправлення доставлялось до вказаної квартири, однак не було вручене, оскільки двері квартири ніхто не відчинив, за одержанням вказаного листа впродовж встановленого терміну його зберігання до відділення поштового зв'язку ніхто не звертався, 12.12.2016 року лист було повернуто відправнику за зворотною адресою (у зв'язку із закінченням терміну зберігання). Згідно з даними офіційного веб-сайту «Укрпошти», що містяться у відкритому доступі (https://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku), поштове відправлення № 4950101520024 надійшло до відділення зв'язку «Лиман 4» (поштовий індекс 84404), однак не було вручене адресату (позначка «невдала спроба вручення (не вручене під час доставки): інші причини»). Постановою державного виконавця Лиманського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 06.06.2017 року відкрито виконавче провадження відносно боржника [PERSON] за вказаним виконавчим написом (а.с.9). Раніше відповідач вже звертався до суду за вирішенням питання про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зокрема, 18.10.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 19.12.2013 року по справі № 236/2858/13-ц за заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» позов залишено без розгляду (а.с.11). Представником відповідача на виконання ухвали суду було надано з матеріалів кредитної справи копію сторінок паспорта громадянина України [NUMBER], виданого 23.07.1997 року Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області на ім'я [PERSON] (а.с.52-53). Крім того, судом за клопотанням позивача отримано з Лиманського МВ Головного управління ДМС України в Донецькій області оригінал заяви [PERSON] від 26.09.2006 року про видачу паспорта, додаток 1 до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затв. наказом МВС України від 13.04.2012 року № 320 (а.с.54,55). Згідно з цією заявою у зв'язку із втратою паспорта [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], отримала паспорт громадянина України серії ВК № 330246 від 22.11.2006 року (замість паспорта [NUMBER] від 23.07.1997 року). Візуальним оглядом вказаних документів встановлено, що на фотографіях, які містяться у паспорті громадянина України [NUMBER], виданому 23.07.1997 року Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області на ім'я [PERSON], та на фотографії у заяві [PERSON] від 26.09.2006 року про видачу паспорта зображені зовсім різні особи. Зі змісту довідки органу місцевого самоврядування від 15.09.2017 року, наданої позивачем, вбачається, що [PERSON] з 2013 року і до теперішнього часу зареєстрована і постійно фактично проживає за адресою : [ADDRESS] (а.с.76). Згідно з довідкою від 06.09.2017 року № 15/1ВН-23 Південно -Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮУ [PERSON] з 15.01.2016 року працює у Державній кримінально-виконавчій службі України, а на посаді старшого інспектора Лиманського МВ з питань пробації - з 10.03.2017 року і по теперішній час (а.с.77). За змістом ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно із гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (зареєстр. у МЮУ 22.02.2012 року за № 282/20595), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, включено кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. При цьому для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. За змістом п. 3.1 Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4. Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Зі змісту заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що строк, за який провадиться стягнення заборгованості з [PERSON], становить 10 років 10 днів, а саме з 18.10.2006 року по 28.10.2006 року (а.с.28). Той же самий строк, за який провадиться стягнення коштів з [PERSON], зазначено і нотаріусом у виконавчому написі (а.с.27). У п. 10 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» висловлені правові позиції, згідно з якими вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом «Про нотаріат». Суд дійшов висновку про те, що нотаріусом у даному разі при вчиненні виконавчого напису не було дотримано всіх умов, визначених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» для таких нотаріальних дій. Зокрема, зі змісту подано представником ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки вбачається, що позичальником коштів за кредитним договором № DNH4KP76590088 від 18.09.2006 року з часу підписання цього договору не було здійснено жодних виплат на користь стягувача. За цих обставин, з моменту виникнення у стягувача права примусового стягнення боргу минув строк, який є більшим за три роки. Право стягувача на примусове стягнення боргу виникло значно раніше, принаймні у жовтні 2013 року, коли ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталось за захистом своїх майнових прав до Краснолиманського міського суду Донецької області (а.с.11). Справа судом вирішена не була, що не дозволяє повною мірою стверджувати про безспірність вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON]. Недотримання нотаріусом умов, визначених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» для вчинення виконавчого напису суд вважає підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає примусовому виконанню. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.10 Узагальнення від 07.02.2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», боржник може захищати свої права шляхом пред'явлення вимог, зокрема, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (повністю або частково). Згідно із п. 5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, в тому числі, у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Окрім наведених у вказаній нормі способів захисту, суд може захистити цивільне право чи інтерес в інший спосіб, встановлений договором або законом. Отже, в цьому випадку суд вважає необхідним і достатнім для захисту прав та інтересів позивача визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Підстав для додаткового застосування способу захисту прав та інтересів позивача шляхом скасування виконавчого напису суд не вбачає. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Питання про розподіл між сторонами судових витрат у справі суд вирішує таким чином. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч.1 ст. 88 ЦПК України). Позивачем [PERSON] при зверненні до суду із позовом сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн. за вимогою немайнового характеру про визнання таким, що не підлягає примусовому виконанню, виконавчого напису нотаріуса (а.с.2), вимога про скасування виконавчого напису є похідною від первісної, не окремою вимогою. З урахуванням часткового задоволення позову та вимог пропорційності суд стягує з відповідача на користь позивача витрати щодо сплати судового збору в розмірі 320,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial