Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Золочівська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про реєстрацію права власності та визнання права власності на частину житлового будинку. В обґрунтування поданої заяви, вказує, що 04.09.2015 року помер її батько [PERSON], як наслідок відкрилась спадщина на його спадкове майно. За життя батько заповіту не складав, вона являється спадкоємицею першої черги за законом. Інші спадкоємці за законом її мати [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно не претендують. За життя батькові належала частина будинку № 56 по вул. Шевченка в с. Жуличі Золочівського району Львівської області, що мав статус колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 року у вказаному будинку були зареєстрованими та проживали її батько [PERSON] та його мати, тобто її бабця, [PERSON], зазначені особи були членами колгоспного двору. В лютому 2017 року [PERSON] зареєструвала право власності на спірний житловий будинок. Вказує, що такі дії відповідача порушують її спадкові права, оскільки половина спірного житлового будинку мала б належати її покійному батькові, відповідно вона має право успадкувати цю частку. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять такі задовольнити. Позивач додатково пояснила, що її батьки [PERSON] та [PERSON] одружились в 1985 році. У шлюбі у них народилось двоє дітей вона та її сестра [PERSON] Разом з батьками вони проживали у [INFO]. Позивач не може пригадати з якого часу вона проживає у м. Золочеві, як і не може вказати чи проживала вона з батьками в спірному житловому будинку, однак, не заперечує, що зареєстрована в [INFO] із часу свого народження. Вказує, що батько інколи їздив в с. Жуличі, проте з якою метою, та чи проживав там її батько, вона пояснити не змогла. Протягом усього часу батько був зареєстрований у спірному житловому будинку. Із своєю бабцею відповідачкою [PERSON] жодних стосунків вона не підтримувала та не підтримує. Представник позивача додатково пояснив, що [PERSON] був членом колгоспного двору, працював у колгоспі до 1989 року. Наприкінці 1980-их років потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, зазнав серйозної травми ноги, тривалий час лікувався, в звязку із травмою отримав інвалідність другої групи. Станом на 15.04.1991 року [PERSON] був членом колгоспного двору, право на частку в майні колгоспного двору не втрачав, а тому його спадкоємці правомірно претендують на свою частку у спірному будинковолодінні. [PERSON] не була одноосібним власником будинку, а тому неправомірно зареєструвала на нього право власності. Відповідач [PERSON] та її представник проти заявленого позову заперечили, просять у задоволенні такого відмовити. [PERSON] пояснила, що проживала із дітьми [PERSON] та [PERSON] в с. Жуличі Золочівського району Львівської області. ЇЇ чоловік вже давно помер, а їхній будинок згорів. В 1970-их роках вона разом із дітьми почала проживати із [PERSON] в будинку, що розташований за адресою: Львівська область, Золочівський район, с. Жуличі, вул. Шевченка, 56. Шлюбу з останнім вона не укладала, згодом він теж помер. В будинку залишились проживати вона та двоє її дітей. На початку 1980-их років її донька [PERSON] вступила до навчального закладу та переїхала на постійне проживання до м. Тернополя, згодом одружилась та постійно проживає у м. Львові. В спірному будинку [PERSON] незареєстрована, фактично там не проживала. ЇЇ син [PERSON] на початку 1980-их років, точної дати вона не пригадує, був засуджений за вчинення злочину та відбував покарання у м. Дрогобичі Львівської області. В 1984 році він повернувся в с. Жуличі, певний час працював трактористом в колгоспі. В 1985 році він одружився із [PERSON] та переїхав на постійне проживання до м. Золочева, де проживав у батьків своєї дружини. У 1986 році у нього народилась дитина позивач у справі [PERSON], а згодом друга донька [PERSON] Син зловживав алкогольними напоями, стосунків вона з ним не підтримувала, в с. Жуличі він фактично не приїжджав, по господарству їй не допомагав, їй відомо, що син постійно працював у водоканалі у м. Золочеві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, причини неявки не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та про визнання позову. Представник Золочівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача [PERSON] та її представника, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке. В ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач [PERSON] доводиться матірю [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-СГ №449491, виданого районним відділом ЗАГС м. Золочів Львівської області 11.03.1986 року. Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії 1-СГ №163590, 11.08.2007 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] Після укладення шлюбу останній змінено прізвище на [PERSON]. Таким чином, відповідач [PERSON] доводиться бабцею позивачу [PERSON] [PERSON] помер 04.09.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №400155, виданого Почапівською сільською радою Золочівського району Львівської області 07.09.2015 року. [PERSON] був зареєстрованим за адресою: [INFO]. При цьому, у вказаному житловому будинку [PERSON] зареєстрований з 1970 року і по день його смерті, що підтверджується відповідними книгами погосподарського обліку та багатьма довідками, що видані в різні роки Почапівською сільською радою Золочівського району Львівської області. Факту реєстрації [PERSON] у спірному житловому будинку протягом вказаного періоду сторони не оспорюють. Із записів у погосподарських книгах на спірне будинковолодіння, що розташоване за адресою: Львівська область, Золочівський район, с. Жуличі, вул. Шевченка, 56, вбачається, що впродовж багатьох років дане господарство мало різні особові номери. Як вбачається із записів за період 1961-1969 років, головою даного господарства був [PERSON], окрім цього, з ним проживала його дружина [PERSON] Остання померла 03.10.1969 року, що також відображено у відповідних записах книг погосподарського обліку. Статус [PERSON] вказано як колгоспник. Після смерті [PERSON], у спірному будинку проживали [PERSON], [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON] В наданих суду поясненнях [PERSON] вказала, що з [PERSON] вона одруженою не була, проживала разом з ним у належному йому будинку, оскільки сама була вдовою, а її будинок згорів. При цьому, в деяких книгах обліку, зокрема за 1974-1976 та 1980-1984 роки її статус вказано як квартирантка, в інших - як жінка. Відомості про те, що [PERSON] та [PERSON] були одруженими, відсутні. Будь-яких підтверджень тому, що вони перебували у шлюбі, не має. У 1983-1984 роках, точної дати судом не встановлено, [PERSON] помер. Після його смерті, головою господарства вказано [PERSON], яка працювала в колгоспі «[PERSON] і молот» на посадах телятниці та доярки. Остання вибула з місця проживання 03.02.1995 року та повернулась назад у 2004 році. [PERSON] вибула з місця проживання на навчання та в подальшому до с. Жуличі не поверталась. Щодо [PERSON] у книгах погосподарського обліку вказано, що він працював у колгоспі «[PERSON] та молот» на посаді тракториста, в подальшому був засуджений до позбавлення волі, вибув до м. Дрогобича. У 1984 році повернувся до с. Жуличі, однак подальші відомості про його роботу та ведення господарства у книгах відсутні. Із копій виписок з рішень правління колгоспу «[PERSON] і молот» від 15.03.1986 року та 29.03.1987 року, а також із довідки від 04.05.1990 року, вбачається, що [PERSON] був членом колгоспу «[PERSON] і молот» в період з 01 січня 1978 року по 30 червня 1979 року та з 01 січня 1985 року по 31 грудня 1989 року, в стаж роботи йому зараховано 1985 та 1986 роки, в яких він працював, однак, з поважних причин не виробив встановленого мінімуму вихододнів. [PERSON] приймав участь в колгоспному виробництві в період 1985-1986 та 1988-1989 років, що підтверджується відповідною копією відомості за цей період, кількість відпрацьованих днів за 1988-1989 роки є незначною. 06.02.1990 року [PERSON] надано статус інваліда другої групи, що підтверджується довідкою МСЕК від цього ж дня. В подальшому строк дії групи неодноразово продовжувався. Як вбачається із довідки № 281 від 10.07.2017 року, виданої виконавчим комітетом Почапівської сільської ради Золочівського району Львівської області, [PERSON] не проживав в спірному житловому будинку з часу одруження 27.07.1985 року по день своєї смерті. Водночас, згідно довідки виконавчого комітету Почапівської сільської ради Золочівського району Львівської області від 21.10.2015 року № 562, станом на 15.04.1991 року у вказаному житловому будинку був зареєстрованим та проживав [PERSON] Спірний житловий будинок значився за [PERSON], як колгоспний двір. В судовому засіданні, будучи допитаним в якості свідка, сільський голова Почапівської сільської ради Золочівського району Львівської області [PERSON] надав показання, що проживає в с. Жуличі тривалий час та особисто знав [PERSON] Останній одружився у 1985 році, після чого переїхав проживати до своєї дружини у м. Золочів та більше до села не повертався. Вказує, що також працював у колгоспі «[PERSON] і молот», але щоб там працював [PERSON] не пригадує, не виключає, що такий міг працювати в колгоспі на іншій дільниці. Знає, що [PERSON] отримав травму після дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому працював у водоканалі в м. Золочеві. Пояснити розбіжність в довідках щодо часу фактичного проживання [PERSON] в спірному будинку свідок не зміг, повторно ствердив, що останній фактично вибув із села з часу одруження, матері по господарству не допомагав. В 1995 році [PERSON] вибула із села Жуличі та повернулась назад у 2004 році. Окрім цього, свідок не зміг пояснити, яким чином виконавчим комітетом Почапівської сільської ради Золочівського району Львівської області було видано довідку [PERSON] № 382 від 07.09.2015 року, якою засвідчено факт, що остання поховала [PERSON] за власні кошти, проживала з ним без реєстрації до дня смерті та вела з ним спільне господарство, хоча усі сторони спору, в тому числі позивач, вказали, що на день смерті [PERSON] в с. Жуличі не проживав. З даного приводу свідок [PERSON] вказав, що сільська рада видає багато довідок, з метою, щоб люди отримали компенсацію на поховання, зміст багатьох довідок фактично не перевіряється. Будучи допитаними в якості свідків [PERSON] та [PERSON] вказали, що проживають в [INFO] впродовж тривалого часу та знають сімю [PERSON]. [PERSON] проживав у селі до 1985 року, в подальшому одружився, мав двох дітей, фактично проживав із сімєю у м. Золочеві. [PERSON] він практично не провідував, спільного господарства з нею не вів. В дорожньо-транспортну пригоду він потрапив вже після одруження, проживаючи в [INFO]. Спірне будинковолодіння перебуває в занедбаному стані, по господарству [PERSON] ніхто не допомагав. Внуки [PERSON] не навідували, в селі ніколи не проживали. Показання свідків підтвердила і сама позивач, яка зазначила у своїх поясненнях, що зареєстрована у м. Золочеві з часу свого народження, тобто з 1986 року. Не пригадує, щоб вона проживала в с. Жуличі, її батько теж постійно проживав у м. Золочеві. 06.01.2016 року [PERSON] зареєструвала право власності на спірний будинок, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 51477014, видане державним реєстратором Золочівського районного управління юстиції [PERSON] Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На момент відкриття спадщини, право власності [PERSON] на частку в спірному будинковолодінні зареєстрованим не було. За доводами позивача, її батько [PERSON] працював в колгоспі «[PERSON] і молот», був членом колгоспного двору, станом на 15.04.1991 року був зареєстрованим та проживав в будинку, що розташований за адресою: Львівська область, Золочівський район, с. Жуличі, вул. Шевченка, 56, права на частку в майні колгоспного двору не втратив, а тому йому належить ? частина спірного майна. При цьому, позивач покликається на норми ст. 120, 123 ЦК УРСР, відповідно до яких майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Окрім цього, позивач вказує, що згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Позивач зазначає, що [PERSON] права на частку в майні двору не втрачав, внаслідок отриманої травми був інвалідом, а тому його право на частку в майні не могло бути припиненим. Водночас, з вказаного приводу свою позицію неодноразово висловлено Верховним судом України. Так, згідно правових висновків, що викладені у постановах №6-192цс14 від 24.12.2014 року та № 6-350цс15 від 18.11.2015 року, що прийняті Верховним судом України за наслідками перегляду судових рішень в звязку з неоднаковим застосовуванням одних і тих же норм матеріального та процесуального права, порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 , а згодом Вказівками № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. При вирішенні судами спору про право власності на майно колишнього колгоспного двору застосування норм статей 120, 123 Цивільного кодексу Української РСР без належного зясування питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір, яка визначалася відповідно до Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69, є помилковим. Відступати від вказаних правових висновків суд підстав не вбачає. Сам по собі факт реєстрації [PERSON] у спірному будинковолодінні та його членство і праця в колгоспі «[PERSON] і молот» на посаді тракториста, не є свідченням того, що спірне майно відносилось до колгоспного двору. [PERSON], а відповідно і її діти, були вселені у спірне будинковолодіння на правах піднаймача (квартиранта), свідченням чого є відповідні записи у погосподарських книгах. Інформація про придбання спірного майна до 15 квітня 1991 року, як це передбачено п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності відсутня. В матеріалах справи не має будь-яких відомостей того, що [PERSON] та [PERSON] отримували основні доходи від суспільного господарства колгоспу та спільно вели особисте підсобне господарство на надій їм присадибній земельній ділянці, що є обовязковою ознакою віднесення господарства до колгоспного двору. За відсутності таких відомостей та інформації, зарахування будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір не є можливим. Окрім цього, в ході розгляду справи, зокрема з показів свідків та пояснень позивача, встановлено, що [PERSON] ще до отримання травми та встановлення йому інвалідності, фактично вибув із спірного будинковолодіння, оскільки в 1985 році одружився та разом із своєю сімєю проживав у м. Золочеві. Зважаючи на вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що заявлений позов є безпідставним, а тому в задоволенні такого слід відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed