Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем 17 червня 2016 року Жовтневим районним у міста Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зареєстрований шлюб, актовий запис № 269. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. На протязі останнього року, між сторонами постійно виникали сварки із-за різних поглядів на життя. Все це призвело до втрати взаємоповаги, почуття кохання один до одного та унеможливили збереження родини. На теперішній час сумісного господарства не ведуть, збереження сім`ї неможливе. Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 25 жовтня 2019 року. Позивач надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, свої вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Відповідач проти розірвання шлюбу на заперечував, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Згідно ст.158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно із положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. Згідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 червня 2016 року Жовтневим районним у міста Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 269, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження, сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Суд встановив, що шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть, стали один одному сторонніми людьми. Відновлювати сімейно -шлюбні відносини наміру не мають. Стаття 24 Сімейного кодексу України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно зі ст. ст. 110,112 Сімейного кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї не можливо, він постановляє рішення про розірвання шлюбу. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач по справі проти розірвання шлюбу не заперечує, сторони в подальшому поновлювати шлюбні відносини наміру не мають, спільного господарства не ведуть й шлюб між ними носить формальний характер, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивачки у справі підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачка при реєстрації шлюбу не змінювала прізвище, суд вважає можливим залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved