Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що 09 березня 1999 року Старобільським районним судом Луганської області було ухвалене рішення № АЕ-20 від 09 березня 1999 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON], [INFO]. Виконавчий лист позивачем [PERSON] було передано до відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції для примусового виконання, так як відповідач [PERSON] в добровільному порядку рішення суду не виконував. [INFO] доньці - [PERSON] виповнилось 18 років, і відповідно до рішення суду нарахування аліментів на утримання доньки припинилось, але заборгованість по аліментам залишилась несплаченою. Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції, заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.01.2006 року по [INFO] за виконавчим листом № АЕ-20 Старобільського районного суду від 09 березня 1999 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON], [INFO], складає 15 727 грн. 81 коп. Частиною 1 статті 196 Сімейного Кодексу України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів. «При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення». Таким чином, неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення становить 111 502 грн. 06 коп. сума заборгованості по аліментам разом з неустойкою (пенею) складає 127 229 грн. 87 коп. (15727,81грн. + 111502,06грн.) Пунктом 22 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, в інших випадках, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Позивач вказує також на те, що відповідач [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, а саме надає послуги з перевезення пасажирів через фірму таксі «Астра». Тобто він постійно мав можливість виконувати рішення суду та сплачувати аліменти, маючи постійний доход від підприємницької діяльності, та має таку можливість і на теперішній час. На даний час Старобільським РВ УМВС України в Луганській області відкрито кримінальне провадження у відношенні [PERSON] по факту злісного ухилення від сплати аліментів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала у повному обсязі свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам нарахованим, але несплаченим, по виконанню рішення Старобільського районного суду Луганської області № АЕ-20 від 09 березня 1999 року в розмірі 15727 грн. 81 коп.; неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки, по виконанню рішення Старобільського районного суду № АЕ-20 від 09 березня1999 року в розмірі 111 502 грн. 06 коп.; витрати на отримання правової допомоги адвоката в розмірі 3000 грн. та судовий збір в розмірі 1272 грн. 30 коп. Також пояснив, що вони з відповідачем хотіли укласти мирову угоду, однак останній відмовився. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив, що заборгованість по аліментам в розмірі 15 727,81 грн. він визнає, однак не погоджується з розміром пені, оскільки вважає, що його потрібно було повідомити що є заборгованість по сплаті аліментів та буде накладено пеню. Аліменти він платив по можливості, оскільки в нього було тяжке матеріальне становище. Про рішення суду про стягнення аліментів він знав, оскільки декілька разів він сплачував аліменти та квитанції надавав в ВДВС. Однак в нього був договір з позивачем, за яким він іноді давав їй гроші особисто в руки. Суму пені не визнає взагалі та просить суд її зменшити на половину. Розглянувши позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає позові вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти. Позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментам в сумі 15727 грн. 81 коп. були предметом судового розгляду (справа № 2/431/474/2013). За результатами розгляду в цій частині рішенням Старобільського районного суду від 01.08.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки було відмовлено, вищезазначене рішення суду набрало законної сили. У відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментами. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Під час розгляду справи суд повинен встановити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів з прострочення їх сплати або зменшення розміру неустойки. Відповідач надав суду докази про наявність у нього тривалий час тяжкого матеріального стану. Згідно довідки Старобільської ЦРП, мати відповідача [PERSON] знаходилася на обліку у лікаря-онколога поліклініки Старобільської РТМО з 05.02.2006 року по [INFO] з діагнозом злоякісне новоутворення правої молочної залози з метастазами у хребет та печінку. Хвора потребувала постійного догляду та постійного симптоматичного лікування. Згідно із свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO]. Крім цього, 11 березня 2005 року відповідач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження відділу РАГС Старобільського районного управління юстиції зроблений запис за № 25. Від шлюбу з [PERSON], відповідач має неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 червня 2008 року. Згідно витягу з історії хвороби, період вагітності [PERSON], перебігав з ускладненнями, що підтверджується діагнозом: друга вагітність, обтяжений соматичний анамнез (гемофілія), обтяжене протікання вагітності (загроза передчасних родів). Діагноз при виписці: пологі перші термінові, ускладнені. Вранішній вилив навколоплідних вод, обтяжене протікання вагітності, обтяжений соматичний анамнез. Згідно із довідки ЦРП КУ «Старобільське РТМО», батько відповідача [PERSON] 1950 року народження, був взятий на облік лікарем кардіологом 09.07.2008 року після перенесеного гострого інфаркту міокарда (16.06.2008 року). Діагноз: ішемічна хвороба серця, післяінфарктний стан (16.06.2008 рік), атеросклеротичний кардіосклероз, СН І, ФК ІІ. [INFO] [PERSON] помер. Згідно виписного епікризу Старобільській РТМО, 11 лютого 2011 року син відповідача [PERSON], 2008 року народження отримав травму, після чого він був госпіталізований у Старобільську РТМО у край тяжкому стані з діагнозом: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма тяжкого ступеня. Гостра епидуральна гематома базальних відділів лівої вісочної області. Забій головного мозку ІІІ ступеня. Перелом основи черепа з переходом на чешую вісочних кісток з обох боків. Епидуральний крововилив в правої вісочної області. Риноотогемоликворея. Правосторонній гемипарез. Йому була зроблена операція видалення гострої епидуральної гематоми базальних відділів лівої вісочної області. Згідно з довідкою Старобільської МДПІ від 10.01.2013 року, [PERSON] за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року доходу не мав. Згідно із довідкою Старобільської МДПІ від 09.04.2014 року, [PERSON] за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року отримав дохід у сумі 0 грн. Згідно з довідкою про доходи № 10 від 08.04.2014 року, [PERSON] за період з вересня 2013 року по лютий 2014 року отримав загальний дохід в сумі 5294,00 грн. З наданих суду письмових доказів, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] знаходиться тривалий час в тяжкому матеріальному становищі, а тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне частково стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial