Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про про встановлення факту постійного проживання на території України з 1962 року і по теперішній час, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона народилась [INFO] року у м. Ачинськ Красноярського краю Росія, дівоче прізвище - [PERSON]. Будучи дитиною, разом з батьками виїхала до с. Кумарі Первомайського району Миколаївської області, де проживала до 17-річного віку. Із 1979 року по 1982 рік навчалась в Миколаївському суднобудівному технікумі. У 1982 році уклала шлюб і змінила прізвище на [PERSON] та проживала у м. Первомайську в районі цукрового заводу. 1983 року народила доньку Юлію, яка також проживала із нею на території України, вчилась у ЗОШ № 9. В період з 1984 року по 1996 рік заявниця працювала на Первомайському МКК, а потім у приватних підприємців. Стверджує, що фактично все своє життя проживала на території України за паспортом громадянина колишнього СРСР, що був виданий Центральним РВВС в м. Миколаєві 25.10.1982 року. Паспорт та усі інші документи вона втратила. З приводу отримання нового паспорту звернулась до Первомайського відділу УДМС Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, проте у видачі паспорта їй було відмовлено. Рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявниці для отримання паспорту громадянина України . Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства заявниця прость встановити факт її постійного проживання на території України з 1962 року і по теперішній час. Представник заінтересованної особи- Первомайського відділу УДМС Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, однак на адресу суду направив заяву в якій просив розглядати справу у відсутність їх представника. Проти задоволення вимог не заперечують. Вислухавши пояснення заявниці, показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявниці підлягають частковому задоволенню. Поскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в період з 31.07.1984 року по 08.08.1996 року постійно проживала на території України, в м. Первомайську Миколаївської області, що об'єктивно підтверджується поясненнями заявниці, довідкою Первомайського МКК від 19.10.2017 року № 52 (а.с.3)., показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство» дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР і є особою без громадянства, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставахпроживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 256 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Тому, на підставі викладеного, в силу ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у суда є підстави для встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України з 31.07.1984 року по 08.08.1996 року, а в задоволенні решти вимог слід відмовити, оскільки в силу ст. 60 ЦПК України заявниця зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Outcome: partial