Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 1999 року. Від даного шлюбу у них народилася двоє дітей: син [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім, та донька Уляна, [INFO]. Спільне подружнє життя з Відповідачем не склалося через різні погляди на життя та характери. Відповідач перебуває закордоном, зберегти сімю не бажає. Подальше спільне життя та збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим. З огляду на вказане, просить розірвати шлюб, терміну на примирення не надавати, прізвище на дошлюбне змінювати не бажає. В судове засідання сторони, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, не зявилися, подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності. Позивач позов пітримала, просила задовольнити. Відповідач позов визнав. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позов з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про одруження серії І-ИД №018434, виданим 24 квітня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського району Тернопільської області, 24 квітня 1999 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Гетьман». Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія І-ИД №013480, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області), та донька Уляна, [INFO], яка на час ухвалення рішення є неповнолітньою (свідоцтво про народження серія 1-ИД №214729, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач і Відповідач, враховуючи його заяву, не мають бажання зберегти сімю та подальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Гетьман», та у своїй заяві зазначила про бажання його залишити. Таким чином суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved