Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення із житлового будинку. Позовні вимоги мотивував тим, що він являється власником житлового будинку з господарськими будівлями № 30 по вул. Володі Мазура в с. Василівка Іллінецького району Вінницької області, який він прийняв в дар від свого діда [PERSON] згідно договору дарування від 15 жовтня 1993 року, посвідченого секретарем Василівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області. 1998 році його батько-Кирилюк А. без його згоди як власника будинку розпорядився ним, дозволивши відповідачам по справі [PERSON] тимчасово проживати в ньому без укладення письмового договору та на умовах, про які йому як власнику нічого не було відомо. В звязку з цим він неодноразово вимагав від [PERSON] виселитись з будинку. Проте вони протягом тривалого часу обіцяли що цей будинок викуплять, поставившись до них з розумінням, він повірив їм, надіючись, що вони виконають обіцянку. Але з часом зрозумів, що вони не мають наміру укладати з ним договір купівлі-продажу будинку. 7 липня 2015 року він направив їм рекомендованим листом письмову вимогу про те, щоб вони виселились з належного йому на праві власності житлового будинку та забрали всі свої речі до 15 липня 2015 року, на що йому відповідачі знову ж таки категорично відмовили, продовжують проживати у належному йому на праві власності будинку. Тому він звернувся до суду позовом, в якому просить виселити відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку № 30 по вул. Володі Мазура в селі Василівка Іллінецького району Вінницької області без надання їм іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені ним позовні вимоги підтримав. Відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON]М та їх представник [PERSON] позовні вимоги заперечили, посилаючись на те, що до спірного будинку вони заселились з дозволу батька позивача, домовившись про те, що вони цей будинок викуплять. Протягом декількох років вони виплатили позивачу 1600 доларів США, не вимагаючи від нього жодних розписок. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо захисту права власності та ЖК України щодо користування будинком, який знаходиться у приватній власності. З витягу № 48304000 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, виданого адміністратором відділу надання адміністративних послуг Іллінецької РДА [PERSON] від 24.11.2015 року, вбачається, що право власності на будинок, що знаходиться за адресою: с. Василівка, вулиця Володі Мазура, будинок №30 , Іллінецького району, Вінницької області зареєстровано за [PERSON], яке він набув на підставі договору від 15.10 1993 року (а.с. 5). Глава 23 Конституції України встановлює, що громадянин, який став власником житла має право розпоряджатись ним на свій розсуд. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Права і обовязки наймачів житла регулюються ст.ст. 158-170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Право власності [PERSON] на спірний будинок є незаперечно доведеним, тому його вимога про виселення відповідачів є цілком обґрунтованою. В той же час їхні доводи про фактичне укладення між ними договору купівлі-продажу цього будинку є необґрунтованими. Жодних доказів які б вказували про наявність сплати ними вартості будинку ними не надано. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є членами сім'ї власника будинку позивача [PERSON], згоди на вселення до спірного житлового будинку відповідачів, позивач не надавав, у спірному житловому будинку відповідачі не зареєстровані у встановленому законом порядку, договірних відносин між сторонами щодо користування житловим будинком не виникло, тому відповідачі є такими, що не набули права користування житловим будинком. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що проживання у житловому будинку, що знаходиться за адресою: с. Василівка, вулиця Мазура Володі, будинок 30 , Іллінецького району, Вінницької області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] перешкоджають позивачу, який є власником даного житлового будинку сьогодні, в повній мірі реалізовувати своє право власності, зокрема, щодо володіння та розпорядження ним, та вважає за можливе задовольнити позов та усунути перешкоди, шляхом їх виселення з житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Василівка, вулиця Мазура Володі, будинок 30, Іллінецького району, Вінницької області, належного йому на праві власності. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved