Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області та [PERSON] та просила суд визнати дійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1200 га, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Коротич, вулиця Кірова, 20, укладеного 27.11.1995 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON], [INFO] право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0.1200 га розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Коротич, вул. Кірова, 20 після смерті [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що 27 листопада 1995 року між її чоловіком - [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, за яким земельна ділянка площею 0,1200 га., що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Коротич, вул. Кірова, 20, перейшла у власність до її чоловіка - [PERSON]. Вказаний договір дарування було укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчений, але не було зареєстровано у встановленому законом порядку. У 2008 році, її чоловік [PERSON] почав процес оформлення документації на своє імя для отримання Державного акту на право приватної власності на землю. Але Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON], у звязку із смертю, отримати не встиг. Посилаючись на те, що після смерті її чоловіка - [PERSON], відкрилась спадщина та воно є спадкоємцем за законом, але через відсутність Державного акту на право приватної власності на землю, я не змогла отримати спадщину на вищевказану земельну ділянку, позивач просить суд задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, згідно якої, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області тв. відповідач [PERSON] в судове засідання не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, суд знаходить за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази, прикладені до позовної заяви в підтвердження позову, суд приходить до наступного. 27 листопада 1995 року між чоловіком позивача - [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, за яким земельна ділянка площею 0,1200 га. Яка знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Коротич, вул. Кірова, 20. Вказаний договір дарування було укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчений, але не було зареєстровано у встановленому законом порядку(а.с. 13-14).. У 2008 році, [PERSON] почав процес оформлення документації на своє імя для отримання Державного акту на право приватної власності на землю. Але, Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON], у звязку із смертю, отримати не встиг (а.с. 10). Після смерті чоловіка позивача - [PERSON], відкрилась спадщина. Позивач, яка є спадкоємцем за законом (а.с. 7, 9), звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON], з заявою про прийняття спадщини, але через відсутність Державного акту на право приватної власності на землю, не змогла отримати спадщину на вищевказану земельну ділянку. Позивач постійно проживала із спадкодавцем до його смерті, юридично спадщину на вищесказану земельну ділянку не оформила, однак прийняла її фактично. Оскільки відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа мас право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із вимогами п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним; Згідно із ч.2 ст. 220 ЦК України передбачає, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідальності до ст. ст. 1216-1223, 1225 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом та відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи зазначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщенні. ' Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вій не заявив про відмову від неї. На підставі вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні браги та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право па спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. У пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved