Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати нікчемним заповіт, складений від імені [PERSON], посвідчений 30.12.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2217. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.07.2014 року помер її двоюрідний брат [PERSON] Вона проживала зі сімєю в м.Одеса. Звернувшись в листопаді 2014 року до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті брата, дізналася, що він у 2008 році склав заповіт, згідно якого заповів свою квартиру на вул.Головатого, 4а/41 у м.Львові [PERSON], хоча останній не є ні членом сімї, ні родичем [PERSON] Вони з братом були близькими, часто спілкувались, але він ні разу не розповідав про відносини з відповідачем, його навіть не згадував. За життя брат запевняв, що квартира залишиться після його смерті їй і її дітям. Вважає, що оскаржуваний заповіт [PERSON] не підписував, підпис і почерк у заповіті [PERSON] не належить. За таких обставин переконана, що оскаржуваний заповіт не відповідає вимогам щодо дійсності правочинів, а тому є незаконним і має бути визнаний недійсним. Заочним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 02.08.2016 року (а.с.194-195) позов було задоволено, визнано нікчемним заповіт, складений від імені [PERSON], посвідчений 30.12.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2217. В подальшому ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 12.09.2016 року заяву відповідача про перегляд вказаного заочного рішення задоволено, заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.207). У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, та доповнили, що висновком криміналістичної експертизи з дослідження почерку і підписів від 20.11.2015 року підтверджено доводи позивача, що рукописні записи і підписи в двох примірниках заповіту від 13.13.2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою. Просять позов задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на його безпідставність. Зазначив, що з [PERSON] він часто спілкувався, надавав йому матеріальну допомогу, сплачував його борги. [PERSON] був хворою людиною, інвалідом ІІ групи, пересувався на візку і милицях. Йому відомо, що [PERSON] переніс інсульт, в нього були деформовані руки, тому почерк і підпис могли змінюватись. Крім цього, він зловживав алкоголем, в нього були тривалі запої. Цього не було враховано у висновку експертизи від 20.11.2015 року, а при дослідженні використані застарілі документи, тому він з таким висновком не згідний. Просить в позові відмовити. Третя особа Сьома Львівська державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, при цьому подавали заяви про проведення судових засідань за їхньої відсутності. Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були двоюрідними сестрою та братом, що стверджується рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.03.2015 року (а.с.49-52). Згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно даних свідоцтва про смерть серії І-СГ №364957 від 10.07.2014 року [PERSON] помер 10.07.2014 року (а.с.91). До дня смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO], що стверджується довідкою ЖБК «Прибор-2» №10 від 01.12.2014 року (а.с.94). Із заповіту [PERSON], посвідченого 30.12.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за №2217, вбачається, що він заповів належну йому на праві приватної власності квартиру №41 в будинку №4а на вул.Головатого у м.Львові [PERSON] (а.с.92). Позивач звернулася з даним позовом, посилаючись на те, що вказаний заповіт укладено з порушенням вимог закону, оскільки [PERSON] не підписував оспорюваний заповіт. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Підстави, умови, правові наслідки недійсності правочинів визначаються нормами гл.16 ЦК України. Частиною 2 ст.1247 ЦК України передбачено, що заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Згідно з ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно із ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.17 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Разом з тим, у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 судам роз'яснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі, у резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину, або про відмову в ньому. Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Допитана як свідок позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що покійний був її двоюрідним братом, з яким вони росли разом, вона навчалася в м.Львові, проживала в [PERSON], однак з часом сімя [PERSON] переїхала жити в Луганськ, а вона - в м.Одесу, де й залишилася проживати. Однак вони продовжили спілкуватися та підтримувати родинні стосунки, після переїзду [PERSON] до м.Львова, вона часто до нього в гості, допомогла перевести його російську пенсію для виплати в Україні, привозила речі, продукти харчування, допомагала матеріально. При цьому пояснила, що не знала про те, коли помер [PERSON], про це її ніхто не повідомив, на похороні не була, про що дуже шкодує. Оспорюваний заповіт побачила в нотаріуса, оригінал цього документу на її вимогу приніс [PERSON] Ознайомившись з заповітом, вона одразу ж побачила, що почерк і підпис в заповіті не належить [PERSON], почерк якого дуже добре знала. Пояснила, що [PERSON] був здоровий, сам ходив, не мав проблем з руками, тільки скаржився на біль в нозі, сам себе обслуговував. При цьому [PERSON] пояснила, що жодного разу не бачила та не чула від [PERSON] про [PERSON], хоча в них з братом було дуже тісне спілкування і довірливі відносини. З показань свідка [PERSON] встановлено, що вони з [PERSON] протягом шести останніх років до дня його смерті проживали разом в спірній квартирі, мали намір зареєструвати шлюб, [PERSON] хотів зареєструвати її в квартирі та стверджував, що залишить після смерті квартиру їй. [PERSON] бачила в [PERSON] один-два рази на рік, натомість з позивачем [PERSON] [PERSON] спілкувався дуже часто, вона приїжджала декілька разів на рік. Пояснила, що [PERSON] позичав в [PERSON] гроші, по 200-400 грн., з часом повертав їх, однак за два роки до смерті [PERSON] перестав позичати у відповідача гроші. Ключі від квартири були в трьох осіб [PERSON], [PERSON] і друга [PERSON] - «Льоні». Коли [PERSON] стало погано зі здоровям, вона викликала швидку допомогу, проте [PERSON] за чотири дні помер у лікарні. З [PERSON] в лікарню поїхав [PERSON], переконавши її, що їхати не потрібно. Дружив [PERSON] тільки з «Льоньою», який приходив декілька разів на тиждень та «Славіком». Зазначила, що після смерті [PERSON] 2-3 місяці проживала в квартирі, але не пройшло 9 днів після смерті останнього, як [PERSON] почав шукати квартирантів, які й проживають на даний час в спірній квартирі. Додатково зазначила, що [PERSON] не мав проблем з руками чи інших вад, які б перешкоджали йому самостійно писати, без сторонньої допомоги пересувався, обслуговував себе, скаржився хіба що на біль в нозі. Наведеними показаннями спростовуються показання свідка [PERSON], що [PERSON] не міг себе обслуговувати, що в нього були деформовані руки. Обєктивного підтвердження того, що у [PERSON] були наявні на час укладення оскаржуваного заповіту психофізіологічні фактори, які би призвели до зміни в його почерку, що може бути доведено медичними документами, в судовому засіданні не встановлено. Згідно даних висновку криміналістичної експертизи з дослідження почерку і підписів № 2905 від 20.11.2015 року рукописні записи та підписи від імені [PERSON] розташовані в графах «Підпис» перед записом «[PERSON]С.» в двох примірниках заповіту від 30.12.2008 року, посвідченому приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2217, виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.142-144). При проведенні експертизи були встановлені розбіжності ознак почерку, які є суттєвими, стійкими, утворюють сукупність ознак достатню для висновку про те, що підписи від імені [PERSON] в двох примірниках заповіту від 30.12.2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою. До висновку про підписання заповіту іншою особою експерт прийшов внаслідок того, що вважав достовірними вільними зразками підпису [PERSON], такі, що містяться у відомостях про одержання пенсії за 2012-2014 роки, екзаменаційному листі №153 та письмовій роботі від 25.12.1981 року, заяві від 21.12.1981 року про прийняття про прийняття на заочну форму навчання до Морехідного училища рибної промисловості; електрофотокопії договору №2333365 про надання населенню послуг з газопостачання від 18.02.2014 року; двох фотознімках із написами [PERSON] Експертом не ставилось питання і не заявлялося суду клопотання про недостатність чи неналежність представлених зразків підпису і почерку [PERSON] чи неможливість провести експертизу і дати відповіді на поставлені запитання за наданими в його розпорядження матеріалами. Суд приймає до уваги висновок експерта, який відповідає вимогам ст.147 ЦПК України, є обґрунтованим, повним, узгоджується з матеріалами справи. Суд не вбачав підстав і відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі повторної почеркознавчої експертизи (а.с.168), оскільки відповідачем не було наведено достатніх доводів і доказів на їх підтвердження, додаткових документів зі зразками підпису [PERSON], які б давали підстави суду вважати, що висновок експерта від 20.11.2015 року є необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, що згідно ч.2 ст.150 ЦПК України є підставами для призначення повторної експертизи. Твердження відповідача, що експертом досліджувалися документи із зразками почерку і підпису [PERSON], виконаними задовго до складання 30.12.2008 року заповіту і не відображали зміни почерку у звязку з вадами здоровя, є безпідставними, оскільки в розпорядження експерта були надані за його клопотанням і досліджені вільні зразки підписів і почерку [PERSON] до і після виконання досліджуваного документу. Будь-яких медичних документів чи обєктивних даних, які б вказували на перебування на обліку, звернення до лікаря чи лікування [PERSON] у звязку з фізичним чи психічним станом здоровя або хоча б породжували сумніви щодо його незадовільного фізичного чи психічного стану, який би впливав на здатність писати чи зміну почерку чи підпису до, на час і після складання оспорюваного заповіту суду представлено не було. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги вимоги процесуального законодавства, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір , та що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 2-4 ст.60 ЦПК України), суд вважає, що за наведених обставин, [PERSON] доведено належними доказами підставність своїх позовних вимог, та те, що заповіт складено та підписано не [PERSON] Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені судом обставини і оцінивши досліджені докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання нікчемним заповіту, складеного від імені [PERSON], посвідченого 30.12.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2217, є підставними, ґрунтуються на законі, а відтак підлягають задоволенню. Згідно п.4 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Відповідно до ч.1 ст.86 ЦПК України витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 3699,60 грн. судових витрат, понесених позивачем, а саме: 243,60 грн. судового збору та 3456 грн. витрат на проведення експертизи (а.с.1, 141).

Outcome: approved