Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 19 грудня 2015 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським МВ ДРАЦС ГТУЮ в Закарпатській області, про що складено актовий запис № 684 та повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 16 серпня 2016 року. До реєстрації шлюбу вони з відповідачем проживали разом та мають двоє спільних дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала також, що спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди, в сім`ї стали виникати сварки, в результаті яких вони з чоловіком втратили повагу один до одного, припинили вести спільне господарство та стали проживати окремо. Діти проживають з мамою та знаходиться на її утриманні, батько коштів на утримання синів не надає. У позовній заяві позивачка також зазначила, що подальше проживання у шлюбі із відповідачем є неможливим та таким, що суперечить інтересам позивачки та дітей. На підставі викладеного, позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Другого березня 2021 року позивачка подала суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача аліменти на утримання спільних дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по три тисячі гривень на кожну дитину. Крім того, позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом надіслання судових повісток та розміщення оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечила, а тому відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, суд прийшов до наступних висновків. Згідно свідоцтва про шлюб (повторно) серії [NUMBER] , виданого 16 серпня 2016 року, Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний реєстраційний запис за № 684 від 19.12.2015. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження від 14 серпня 2014 року серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] . Батько: [PERSON] , мати: [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження (повторно) від 22 травня 2017 року серії [NUMBER] , [INFO] , під час перебування сторін у шлюбі, народився [PERSON] . Батько: [PERSON] , мати: [PERSON] . Як встановлено в ході розгляду справи, подружнє життя між сторонами не склалося, стали виникати конфлікти та сварки. Шлюбних стосунків сторони між собою не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Діти - [PERSON] та [PERSON] проживають із матір`ю та перебувають на її утриманні. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося. Згідно зі ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин, і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим, на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Одночасно, частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму на 2021 року для дітей віком від 6 до 18 років, який становить із 1 січня 2021 року - 2395 грн; із 1 липня 2021 року - 2510 грн; із 1 грудня 2021 року - 2618 грн. Цим же законом визначено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2021 року у сумі 6 000,00 грн. Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів, виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років складає 960,50 грн, їх мінімальний рекомендований розмір складає 1921 грн., а також для дитини від 6 до 18 років складає 1197,50 грн, їх мінімальний рекомендований розмір складає 2 395 гривень. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Нормами ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене, виходячи зі встановленого законодавством обов`язку обох батьків утримувати їх неповнолітніх дітей, суд прийшов до висновку про обгрунтованість вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів у розмірі три тисячі гривень на кожну дитину, однак, лише на утримання спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , народженого за час перебування в зареєстрованому шлюбі, батьком якого, згідно із свідоцтвом про народження зазначено відповідача. У частині стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] , суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні, оскільки згідно свідоцтва про народження від 14 серпня 2014 року серії [NUMBER] , [PERSON] народився четвертого серпня 2014 року, тобто не за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, а до його реєстрації, батьком вказана особа, відмінна від відповідача, а саме - [PERSON] . а доказів батьківства відповідача відносно вказаної дитини матеріали справи не містять та в процесі розгляду справи не здобуто, у зв`язку з чим у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги висновок про задоволення вимоги про розірвання шлюбу та часткове задоволення вимоги про стягнення аліментів, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 840,80 грн та в дохід держави 420,40 грн судового збору за розгляд судом вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: partial