Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є співвласником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в якому вона по сьогоднішній день проживає та зареєстрована. Разом з нею у вказаному будинку зареєстровані її тітка [PERSON] та менша донька [PERSON] . Зазначає, що після окупації АР Крим її тітка переїхала з Криму до неї та прописалась у належному позивачу домоволодінні. Але у 2016 році вона вирішила поїхати до сестри, яка проживає у Російській Федерації, і звідти вже не повернулась, у телефонному режимі повідомила, що залишається там на постійне проживання, повертатись до України не має наміру. Вже понад як три рови відповідачка забрала свої речі, по телефону та за допомогою інтернету вони не спілкуються. Вказує, що реєстрація відповідача в у будинку, змушує її сплачувати за комунальні послуги у більшому розмірі, в той час коли вона не користується та не проживає в будинку вже понад три роки. У зв`язку із цим, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням домоволодінням [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] була відсутня, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явилась, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Третя особа [PERSON] ,належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] (згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21 березня 2006 року, до укладення шлюбу [PERSON] ) є співвласником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 01 вересня 2003 року (бланк ВАМ № [NUMBER] ) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1894212 від 04 листопад 2003 року. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб від 11 листопад 2019 року, виданої виконавчим комітетом Новогригорівської сільської ради, до складу сім`ї [PERSON] входять та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] : дочка [PERSON] та тітка [PERSON] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 11 листопада 2019 року, разом з [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрована: дочка [PERSON] , 2006 року народження та з 23 червня 2014 року [PERSON] , [INFO] , яка вибула без зняття з обліку з 14 грудня 2016 року. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач не проживає в будинку, співвласником якого є позивач, без поважних причин більше одного року, а саме з грудня 2016 року, не цікавляться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні, її реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом та призводить до необхідності сплати додаткових коштів за комунальні послуги, позовна вимога щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщення є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved