Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей посилаючись на те, що відповідач є батьком її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вони з колишнім цивільним чоловіком не підтримують сімейні відносини, відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в судовому порядку на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги змінила, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., а саме на сина [PERSON] - 1100 грн., на доньку [PERSON] - 900 грн., починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав, не заперечує сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1100 грн. на сина [PERSON] та 900 грн. на доньку [PERSON] щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Суд, вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з нормами ч.ч. 8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не працює, інших доходів не має, стан здоров`я позивачки та дітей нормальний, інших утриманців у позивачки не має. Відповідач працює не офіційно, стан його здоров`я нормальний, утриманців не має. Як слідує з матеріалів справи та пояснень позивачки, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, оскільки неповнолітні діти потребують матеріальної допомоги, а їх батько спроможний та зобов`язаний надавати їм матеріальну допомогу, за таких обставин, та враховуючи факт неспроможності позивачки самостійно забезпечити дітей всіма необхідними матеріальними благами, необхідними для їх належного фізичного та духовного розвитку, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. на сина [PERSON] та 900 грн. на доньку [PERSON] щомісячно до досягнення ними повноліття в судовому порядку. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки вимоги позивача задоволені повністю.

Outcome: approved