Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з Володимирецького обєднаного управління ПФУ коштів в сумі 22124,46 грн., які входять до складу спадщини після смерті чоловіка позивача. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що на виконання постанови Володимирецького районного суду [PERSON] було донараховано пенсію, з якої 22124,46 грн. залишились невиплаченими на час смерті чоловіка, і у відповідності до ст.1227 ЦК України увійшли до складу спадщини. Про це позивачу видано свідоцтво про право на спадщину. Оскільки в добровільному порядку відповідач коштів не виплачує, для захисту своїх прав позивач звертається до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надала пояснення в межах позову. Представник відповідача заперечила проти позовних вимог [PERSON] та пояснила, що пенсія, нарахована [PERSON] на підставі постанови Володимирецького районного суду, повністю виплачена пенсіонеру за його життя, на картковий рахунок у [PERSON], що підтверджується виплатними відомостями та іншими доказами. В той же час, при оформленні спадщини після смерті [PERSON] М, працівником управління було помилково надано довідку державному нотаріусу про наявність невиплачених сум пенсії. У звязку з цим нотаріусом було помилково та безпідставно видано свідоцтво про право на спадщину на кошти в сумі 22124,46 грн. Враховуючи викладене, заперечуючи первісний позов [PERSON], управління звернулось до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане [PERSON] на невиплачені суми пенсії в сумі 22124,46 грн., у спадковій справі №241-2012, № в реєстрі 81. Представник позивача [PERSON] заперечила проти зустрічного позову та пояснила, що чоловік позивача [PERSON] [PERSON] можливо дійсно отримував за життя кошти, нараховані на підставі постанови суду, однак всіх коштів він не отримав, на день смерті [PERSON] за управлінням ПФУ рахувалась заборгованість, що підтверджується довідкою №7246/03 від 06.12.2012 року. Тому просила відмовити у задоволенні зустрічного позову. Крім того, представник позивача [PERSON] зробила заяву про застосування до зустрічних позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, в той же час зустрічний позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що постановою Володимирецького районного суду від 22.02.2011 року задоволено позовну заяву [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області про перерахунок пенсії та зобов'язано відповідача нараховувати та виплачувати йому пенсію виходячи із розрахунку 8 (восьми) розмірів мінімальної пенсії за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% (сімдесят п'ять відсотків) встановленого законодавством розміру мінімальної пенсії за віком, починаючи з 03 серпня 2010 року, з урахуванням фактично виплачених сум та зміни розміру прожиткового мінімуму. Вказане рішення було звернуто до негайного виконання, виконувалось у примусовому порядку, і на його виконання органами Пенсійного фонду України нараховано та виплачено [PERSON] 22124,46 грн., після чого виконавче провадження закінчено органами державної виконавчої служби. 17.12.2011 року [PERSON] помер, і спадщину після його смерті прийняла його дружина позивач [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються постановою Володимирецького районного суду від 22.02.2011 року, постановою про відкриття виконавчого провадження від 20.04.2011 року (ВП №26163405), постановою про закінчення виконавчого провадження №26163405 від 28.11.2012 року у звязку із фактичним виконанням постанови суду, пенсійною справою [PERSON], спадковою справою №241/2012, а також іншими письмовими доказами. Зокрема, вивченням матеріалів пенсійної справи [PERSON], дослідженої із участю спеціаліста з питань нарахування та виплати пенсій [PERSON], встановлено, що у відповідності до протоколу від 14.07.2011 року управлінням ПФУ у Володимирецькому районі проведено перерахунок пенсії [PERSON] у відповідності до постанови Володимирецького районного суду від 22.02.2011 року, визначено розмір пенсії, виходячи із 8-ми кратного розміру мінімальної пенсії за віком, і за період з 03.08.2010 року по 22.02.2011 року (по день винесення судом постанови) нараховано 22124,46 грн. Розрахунки належних до виплати сум пенсії, проведені самостійно позивачем та її представником, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ні позивач, ні її представник спеціалістами з питань нарахування пенсії не являються. Вказані кошти в сумі 22124,46 грн., перераховані управлінням ПФУ до ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та зараховані на особовий рахунок пенсіонера [PERSON] 25.08.2011 року, що підтверджується протоколом про зарахування пенсії. Таким чином, судом на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що [PERSON] за його життя було нараховано та переведено до банківської установи кошти на виконання рішення суду в сумі 22124,46 грн. Вивченням матеріалів спадкової справи встановлено, що на банківському рахунку [PERSON] в ПАТ «[PERSON] [PERSON]» на час його смерті вказані кошти були відсутні, що, на думку суду, свідчить про отримання нарахованої пенсії пенсіонером. В той же час, відповідно до розпорядження Володимирецького управління ПФУ №132286 від 22.06.2011 року, починаючи з 23.02.2011 року розмір пенсії [PERSON] встановлено в сумі від 3084,56 грн., тобто відновлено нарахування та виплату пенсії без врахування постанови Володимирецького районного суду від 22.02.2011 року. Доводи представника позивача про те, що подібні дії управління ПФУ є незаконними, оскільки порушують принцип обовязковості судового рішення, не можуть бути прийняті судом до уваги при розгляді даної справи з огляду на таке. Як вбачається зі ст.124 Конституції України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), ст.14 КАС України, рішення суду, що набрали законної сили, є обовязковими для виконання на всій території України. В той же час, пенсіонер [PERSON] за життя не оскаржував дій управління ПФУ, працівники якого з 23.02.2011 року припинили нарахування та виплату пенсії [PERSON] у відповідності до постанови Володимирецького районного суду у справі №2-а-568/11, , а його спадкоємцям таке право не належить. Такий висновок суду ґрунтується на положеннях ст..1227 ЦК України, з якої вбачається, що до складу спадщини входять лише ті суми соціальних виплат, які належали, тобто були нараховані спадкодавцю, однак не отримані ним за життя. В той же час право на отримання пенсії це право, яке нерозривно повязане з конкретною фізичною особою, і припиняється з часу її смерті. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що відповідачем у справі управлінням ПФУ у Володимирецькому районі, правонаступником якого є Володимирецьке обєднане управління ПФУ нараховано та виплачено [PERSON] на виконання рішення суду 22124,46 грн., які отримані пенсіонером до часу його смерті. Подальше нарахування за постановою суду не проводилось, і ці дії відповідача уповноваженою особою в судовому або будь-якому іншому порядку не оскаржувались. Посилання представника позивача на ту обставину, що після смерті [PERSON] розмір його пенсії становив понад 6 тис. грн.., що підтверджується пенсійною справою та постановою Володимирецького районного суду від 16.05.2013 року, не спростовують висновків суду, оскільки, як це вбачається з пенсійної справи [PERSON] та пояснень спеціаліста [PERSON] при її дослідженні, після смерті [PERSON] при визначенні пенсії для виплат по втраті годувальника його неповнолітнім дітям, було враховано не вимоги судового рішення, а розмір трудового стажу та інші складові для перерахунку пенсії. В той же час, починаючи з 23.02.2011 року розмір пенсії [PERSON] становив від 3000 грн. Оскільки кошти отримані спадкодавцем за життя, вони не можуть входити до складу спадщини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що на час смерті [PERSON] заборгованість управління ПФУ перед ним була відсутньою, довідка про розмір заборгованості видана державному нотаріусу помилково, і права на спадкування коштів в сумі 22124,46 грн. позивач [PERSON] не набула У відповідності до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, сукупність вказаних обставин є підставою для задоволення зустрічного позову та для відмови у задоволенні первісного позову [PERSON] З приводу пропуску управлінням ПФУ строку позовної давності при предявленні зустрічного позову, судом встановлено наступне. Як вбачається зі ст.ст.256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2012 року управлінням ПФУ у Володимирецькому районі державному нотаріусу надано довідку №7246/03, з якої вбачається, що на особовому рахунку [PERSON] рахується невиплачена сума коштів 22124,46 грн., нарахована за рішенням суду, і на підставі вказаної довідки державним нотаріусом 06.12.2012 року було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі №241-2012, зареєстроване в реєстрі за №81. Разом з тим, факт видачі вказаної довідки не свідчить про порушення прав держави в особі управління ПФУ, оскільки з вимогою про виплату коштів в сумі 22124,46 грн. [PERSON] звернулась до відповідача лише 20.08.2015 року, надавши копію свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, про наявність свідоцтва про право на спадщину відповідачу стало відомо в серпні 2015 року, і саме з цього часу, на думку суду розпочався перебіг строку позовної давності. З урахуванням викладеного, зустрічний позов Володимирецького обєднаного управління ПФУ в Рівненській області предявлено в межах строку позовної давності. З приводу судових витрат судом встановлено, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] є особою, що постраждала від аварії на ЧАЕС 1-ої категорії, що підтверджується посвідченням №518910 С, і у відповідності до п. 10) ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. У звязку із викладеним, враховуючи, що судових витрат Володимирецьке обєднане управління ПФУ не понесло, судові витрати підлягають віднесенню за рахунок держави, як це вбачається зі змісту ст..88 ЦПК України. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved