Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Командитного товариства «Кастор 17» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати , вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в подальшому уточнила, збільшив позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що 15 листопада 2017 року вона звільнилась з роботи за власним бажанням, (ч.3 ст. 38 КЗпП України), через порушення роботодавцем законодавства про працю. При звільнення і до теперішнього часу відповідач належного розрахунку не провів, розрахувати розмір вихідної допомоги відмовився. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь: заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 16947,05 грн., вихідну допомогу в розмірі 11855,34 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.11.2017 по 18.01.2018 року в розмірі 8091,74 грн. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності в заочному порядку, позовні вимоги підтримала, відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань від нього не надходило. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 лютого 1988 року Позивача було прийнято на посаду інженера-конструктора до Запорізького заводу високовольтної апаратури, в подальшому перетвореного на ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури». Внаслідок перетворення з 10 квітня 2011 року його майно, права та обовязки перейшли до командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і компанія». В грудні 2017 року підприємство було перейменоване з Командитного товариства «Запорізький завод високовольної апаратури Вакатов» і компанія» на Командитне товариство «Кастор 17» ( а.с. 9-11). 15 листопада 2017 року Позивача було звільнено за її власним бажанням через порушення роботодавцем законодавства про працю (частина 3 ст. 38 КЗпП України). Факт та підстави розірвання трудового договору підтверджуються записами в трудовій книжці (а.с. 18). Відповідно до частини 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно частини 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні підприємство має виплатити працівнику всі належні йому суми, а про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні і до теперішнього часу Відповідач належного розрахунку не провів, жодних сум не виплатив і розрахувати розмір вихідної допомоги відмовився. Станом на день подачі позову заборгованість Відповідача з заробітної плати складає 43415 грн. 83 коп. (а.с.20). Раніше Позивач вже звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про стягнення заборгованості з заробітної плати в сумі 26468 грн. 78 коп. Станом на теперішній час виконавче провадження триває. Таким чином, оскільки частина заборгованості з заробітної плати підлягає стягненню на підставі рішення суду, то в даному позові Позивач просить стягнути на її користь 16947,05 грн. залишку заборгованості з заробітної плати. Відповідно до частини 3 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно пункту 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. У вищевказаній постанові також зазначено, що відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на те, що Відповідач не провів з Позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку. Відповідно до довідки (а.с.22), середньоденний дохід позивача складав 188 грн. 18 коп. За період з 16.11.2017 по 18.01.2018 року відповідач затримав розрахунок на 43 робочих днів і має сплатити позивачу 8091,74 грн. середнього заробітку. Стаття 44 КЗпП України зазначає, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, (колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 г. №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. На підприємстві Відповідача встановлено п'ятиденний робочий тиждень. Сумарно у вересні та жовтні 2017 року кількість робочих днів згідно з графіком роботи підприємства склала 42 дні, а середньомісячне число робочих днів складає 21 (42 дні / 2). З огляду на це, вихідна допомога розраховується наступним чином: 188,18 грн. (середньоденний заробіток)* 21 (середньомісячне число робочих днів) * 3 місяці = 11 855 грн. 34 коп. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день увільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст..117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку і при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо работодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. На день пред'явлення до суду уточненого позову від 18.01.2018року , сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку складає 8091,05 грн. Зазначена сума розрахована наступним шляхом: Відповідно до довідки № 1244 від 29.11.2017 р., виданої Командитним товариством «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія» (а.с.22), вбачається, що середньоденна заробітна плата складає 188 грн. 18 коп., середньомісячна кількість робочих днів 21. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved