Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у юридичному шлюбі з 29.08.2008 року, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 31.03.2014 року шлюб між ними було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], 2009 р.н. Позивачка вказує, що після розірвання шлюбу неповнолітній син залишився проживати разом із нею та знаходиться на її утриманні. Вказує також, що фактично на утримання неповнолітньої дитини батько матеріальної допомоги не надає, інколи сплачує незначні суми, а дитина періодично хворіє простудними захворюваннями, і тому вона не має змоги працювати. В добровільному порядку відповідач не бажає надавати грошову допомогу на утримання сина, хоча періодично працює за своєю спеціальністю газозварювальника і має можливість надавати таку допомогу. За вказаних обставин позивачка звернулась до суду та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1100 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1100 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що згідний сплачувати аліменти, але не в такому розмірі, оскільки він на даний час не працює, згідний сплачувати аліменти в розмірі від 200 до 300 гривень. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги до [PERSON] визнав частково та пояснив, що відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина у 2014-2015 роках, оскільки купував йому одяг, шкільні приналежності та іграшки, що стверджується наданими накладними, просить зменшити розмір стягуваних аліментів, врахувавши, що протягом останніх 2-х років відповідач здійснював догляд за своєю бабусею, яка є лежачою, а на даний час доглядає важкохворого батька. Суд вислухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як убачається з рішення Ковельського міськрайонного суду від 31.03.2014 року по справі №159/251/14-ц (провадження №2/159/243/14) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 31.03.2014 року. Згідно свідоцтва про народження дитини у сторін від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] від 18.03.2009 року). Як установлено в судовому засіданні, відповідач у 2014-2015 роках надавав матеріальну допомогу на утримання сина, однак з пояснень позивачки вбачається, що дана сума є незначною та недостатньою для утримання сина, оскільки рівень його матеріального забезпечення постійно зростає. Також, у судовому засіданні відповідач пояснив, що його матеріальне становище на даний час надто скрутне, він ніде не працює та не може працевлаштуватися, оскільки протягом останніх двох років, доглядав за пристарілою особою - бабусею [PERSON], а на даний час його кошти ідуть на лікування батька, якого він теж доглядає. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до представленої довідки №972 від 16.03.2015 року виданої Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Ковельської міськради [PERSON] перебував на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення і був отримувачем компенсації в розмірі 4,80 гривень по догляду за престарілою особою старше 80 років [PERSON] з 30.05.2012 року по 31.10.2014 року. Крім цього, згідно наданих суду накладних та товарних чеків [PERSON] було придбано для неповнолітнього сина [PERSON] одяг, шкільні приналежності та іграшки. Наведені письмові докази підтверджують пояснення відповідача щодо здійснення ним догляду за пристарілою бабусею, що унеможливлювало його працевлаштування, та щодо надання добровільно допомоги на утримання сина у 2014 році та в березні 2015 року, однак, дані обставини не звільняють відповідача [PERSON] від обов'язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття та від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина. Таким чином, суд вважає підставною вимогу позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, однак із врахуванням того, що відповідач на даний час не працює і немає стабільного заробітку, також із урахуванням середньостатичних доходів громадян по Волинській області та Україні, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, і з відповідача слід стягувати на користь позивачки аліменти в розмірі 450 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати у справі згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial