Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, у якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона постійно проживає та є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним посвідченням серії [NUMBER] виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експортної оцінки, записаним у реєстрову книгу № 61 за реєстровим № 10388 від 31.07.2002 року. Згідно довідки про склад сім`ї виданої Житлово-будівельним кооперативом № 51 від 23.06.2021 року № 152 у належній їй квартирі [ADDRESS] , зареєстрований брат, [PERSON] , проте фактично за вказаною адресою не проживає з 2017 року. Факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом складеним головою кооперативу ЖБК-51 від 23.06.2021 року. У вказаному акті, голова ЖБК-51 та сусіди [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що відповідач за вказаною адресою не проживає з 2017 року. У зв`язку з тим, що у житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної власності зареєстрований відповідач, у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: сплата додаткових коштів на утримання квартири за відповідача та неможливість отримання субсидій, тощо. Відповідач не бере участі в утриманні житла, його особистих речей у квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Окрім цього, зазначає, що між нею та відповідачем було укладено договір житлового найму від 28.04.2016 року, згідно умов даного договору позивач надала відповідачу у безоплатне тимчасове користування жиле приміщення строком на три місяці, тобто строком до 28.07.2021 року. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.08.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 22). У судове засідання 19.10.2021 року позивач не з`явилася, хоча про дату, час і місце проведення такого [PERSON] було повідомлено належним чином. При цьому остання разом із позовною заявою подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с. 7), окрім цього 19.10.2021 року від позивача надійшла письмова заява у якій вона просить розглянути справу за її відсутності , заявлені вимоги підтримала. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи наявна його письмова заява від 17.08.2021 року у якій [PERSON] просить розглянути справу за його відсутності, щодо позову не заперечує, просить задовольнити його (а.с. 24). За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів за відсутності позивача та відповідача, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, згідно Реєстраційного посвідчення серії КММ № 007019 виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експортної оцінки, записаним у реєстрову книгу № 61 за реєстровим № 10388 від 31.07.2002 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до Договору житлового найму від 28.04.2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , згідно умов даного договору [PERSON] надала [PERSON] у безоплатне тимчасове (а.с. 12). Згідно Довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку виданої Житлово-будівельним кооперативом № 51 від 23.06.2021 року № 152 стверджується, що у квартирі [ADDRESS] , зареєстрований у тому числі [PERSON] (а.с. 10). Актом голови кооперативу ЖБК-51 від 23.06.2021 року (23VI-2021) стверджується, що [PERSON] дійсно зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , однак голова ЖБК-51 та сусіди [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2017 року (а.с. 11). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З роз`яснень, які містяться у п. 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що на ствердження вибуття особи суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації за адресою: квартира [ADDRESS] і не проживає у цьому житлі понад шість місяців, у судовому засіданні не встановлено поважності причини його відсутності чи наявності домовленості між ним і позивачем щодо порядку користування квартирою, тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житлом - за адресою: квартира [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачем позов визнано (а.с. 24) до початку розгляду справи по суті, при поданні позову позивачем сплачено 908 грн. судового збору (а.с. 1), а тому [PERSON] слід повернути з державного бюджету 454 грн. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 454 грн. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved