Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Вінницягаз ЗБУТ» про скасування присвоєного коду та стягнення моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що з позивач неодноразово зверталась до ТОВ «Вінниця газ ЗБУТ» з відмовою від персонального коду, котрий відповідач надіслав їй 01.04.2016 року у формі Заяви приєднання до умов договору-розподілу природного газу (для побутового споживача) та присвоїв без згоди позивача та її відома. На звернення позивача відповідач будь яких передбачених законом дій не прийняв. Крім того, позивач вважає, що такими діями відповідача їй завдано моральну шкоду яку вона просить суд зобовязати відповідача відшкодувати їй в розмірі 200\~000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в ньому та просила суд позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, надав суду письмові заперечення проти позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Позивач є споживачем природного газу, у звязку з чим на її адресу відповідачем надіслана заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача). На дану заяву [PERSON] надіслала ТОВ «Вінницягаз ЗБУТ» листпро відмову від умов договору та відмову від ЕІС коду, повторно таку заяву [PERSON] від 30.03.2016 року надіслала відповідачу. На дані заяви позивача [PERSON] відповідач ТОВ «Вінницягаз ЗБУТ» повідомив, що оператор ГРМ присвоює ЕІС-коди всім споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності). При цьому ЕІС код не включає відомості про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а отже твердження про те, що ЕІС код є цифровим імям чи особистим номером людини є помилковим і жодним чином не порушує права особи, що має власні релігійні переконання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що побутовим споживачем є фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, до числа яких відносить і газопостачання згідно зі ст. 13 цього закону. Згідно з п.п. 1.1-1.3 цього Типового договору зазначений договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496, та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Отже, умови договору постачання природного газу побутовим споживачам не можуть суперечити чинному законодавству, зокрема, Типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, який є нормативно-правовим актом, тому відповідач як суб'єкт господарювання, що здійснює діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам, не може відступати від змісту типового договору, зокрема, вносити до нього будь-які зміни. Останнє можливе лише шляхом попереднього внесення відповідних змін до Типового договору.\~\~ Згідно з п. 4 надання населенню послуг з газопостачання, які затверджені Постановою КМУ від 09.12.1999р. № 2246 (у чинній редакції) послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним і газорозподільним підприємствами відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. [PERSON] є прихожанкою Хрестовоздвиженського Храму в м.Вінниці і в силу своїх релігійних переконань відмовляється від умов заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) та відмовляється від присвоєння їй ЕІС коду, зазначаючи при цьому згоду на облік і ведення всієї необхідної документацію стосовно неї як побутового споживача за прізвищем, імям, по батькові, та місцем фактичного проживання. Відповідно до ст.. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Ніхто не може встановлювати обов'язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії. Виходячи з положень статті 2 Закону України «Про захист персональних даних», згода суб'єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб'єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Згідно приписів ч.6 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних», не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Позивач категорично заперечує проти обробки її даних та присвоєння їй будь-яких числових ідентифікаторів, а тому вимоги позивача про скасування незаконно присвоєних їй персонального ЕІС-код; ведення обліку і всієї необхідної документації стосовно неї як побутового споживача за прізвищем, імям, по батькові, та місцем фактичного проживання, підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих завязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінила в розмірі 200\~000 гривень вважає що відповідач повинен відшкодувати позивачу понесену нею моральну шкоду в розмірі 3000 гривень Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, як інвалід ІІ групи в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір стягується з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved