Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до «Вердикт Капітал», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Т.І., третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги наступним. В жовтні 2020 року за місцем роботи позивачки надійшла постанова приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадження № 63349365 від 22 жовтня 2020 року. Згодом позивачка отримала від третьої особи постанову про відкриття виконавчого провадження від 20 жовтня 2020 року про примусове виконання виконавчого напису № 1467, вчиненого 30 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» боргу в розмірі 16 914,69 грн. До жовтня 2020 року позивачка не знала про наявність у неї зобов`язання перед ТОВ «Вердикт Капітал», не отримувала з цього приводу будь-яких повідомлень та вимог про сплату боргу. Вважає, що виконавчий напис від 30 вересня 2020 року № 1467 є протиправним, таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, та не підлягає виконанню. Зі змісту виконавчого напису [PERSON] стало відомо, що вона є боржником за кредитним договором СК-106-000343/11-2007 від 29 листопада 2007 року, укладеним з ПАТ «Родовід банк», правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги № 23 від 04 липня 2019 року є ТОВ «Вердикт Капітал», нею допущено прострочення платежів, сума заборгованості складає 16 414,69 грн., яка складається з 6 991,60 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4 654,28 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 930,65 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 644,18 грн. - строкова заборгованість за комісією; 3 139,98 грн. - строкова заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом. З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус при його вчиненні керувався, в тому числі, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, однак вказана норма скасована в судовому порядку. Позивачка зазначила, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус керувався тільки реквізитами кредитних договорів та договорів про відступлення прав вимоги на користь ТОВ «Вердикт Капітал», що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до [PERSON] , строку виникнення та наявних складових. Вважає, що перехід права вимоги недоведений, оскільки новий кредитор не повідомив позивачку про відступлення права вимоги, що звільняє боржника від обов`язку виконання зобов`язання, сплати процентів та неустойки за період прострочення; заборгованість не є безспірною, оскільки має місце прострочення кредитора; строк на вчинення виконавчого напису сплинув. Зі змісту виконавчого напису не вбачається повного переліку документів, наданих стягувачем приватному нотаріусу для вчинення нотаріальної дії. Враховуючи вищенаведене, просила визнати виконавчий напис № 1467, вчинений 30 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В судове засідання позивачка не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивачки надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю та за відсутністю позивачки, просила позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, з якого вбачається наступне. ТОВ «Вердикт Капітал» при зверненні до нотаріуса були виконані всі умови, передбачені Законом України «Про нотаріат», постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, позивачка в позові не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Заява про вчинення виконавчого напису нотаріусом була оформлена у відповідності до діючого законодавства України і містила всі обов`язкові відомості про боржника та стягувача, а також щодо розміру заборгованості і строків, за які проводиться стягнення. Нотаріусом було перевірено належне повідомлення боржника про наявну заборгованість та відповідність документів, поданих на обґрунтування стягнення, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Крім зазначеного, вважає, що позивачкою не подано належних і допустимих доказів, які б підтверджували укладення договору на правову допомогу, оплату правничої допомоги, перерахунок коштів адвокату. В зв`язку з наведеним просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Т.І., повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила. Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Приписами ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3 право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 29 листопада 2007 року [PERSON] звернулась до ВАТ «Родовід Банк» та підписала заяву-анкету клієнта та договір № Ск-016-000343/11-2007 від 29 листопада 2007 року, відповідно до яких позивачці було надано кредит в сумі 7 636,30 грн. терміном на 24 місяці зі строком дії до 28 листопада 2009 року та сплатою 7 відсотків річних. Крім зазначеного, [PERSON] було підписано детальний розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, детальний розпис сукупної вартості максимального розміру кредиту наданого у формі КЛ за КР. Відомостей про направлення позивачці будь-яких повідомлень про порушення зобов`язання за вказаним кредитним договором суду не надано. 30 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. було вчинено виконавчий напис № 1467 про стягнення з позивачки на користь ТОВ «Вердикт Капітал», який є правонаступником ПАТ «Родовід Банк», заборгованості в розмірі 16 914,69 грн. за кредитним договором № Ск-016-000343/11-2007 від 29 листопада 2007 року, укладеним [PERSON] з ПАТ «Родовід Банк», яка складається з 6 991,60 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4 654,28 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 930,65 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 644,18 грн. - строкова заборгованість за комісією; 3 139,98 грн. - строкова заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом, Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. від 20 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63349365 по виконанню вказаного виконавчого напису. Згідно з постановою приватного виконавця від 22 жовтня 2020 року ВП № 63349365 було звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів вказаної статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п.2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п/п 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку). Крім того, п/п 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, але сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до п. 1 постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, п/п. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однією з ознак безспірності вимоги, є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Відповідачем не було надано доказів про надання нотаріусу для вчинення нотаріальної дії оригіналу кредитного договору, виписки по рахунку боржника чи розрахунку заборгованості. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» наданий банком розрахунок суми заборгованості не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. На виконання ухвали від 28 травня 2021 року про витребування доказів приватним нотаріусом Секістовою Т.І. суду копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис № 1467, не надані. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити на яку дату виникла заборгованість, за який період вона виникла, чи було належне повідомлення позивачці про відступлення права вимоги, наявність боргу перед відповідачем, розмір та розрахунок цього боргу. Зазначене не дає можливості суду перевірити правильність розрахунку суми боргу, а також зробити висновок про його безспірність, неможливо встановити дійсний розмір заборгованості по кредитам. Враховуючи зазначене, оскільки з наданих суду доказів неможливо зробити висновок, що документи, надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису свідчать про безспірність заборгованості, а перелік вказаних документів є достатнім, суд приходить до висновку, що у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису по даному кредитному договору, а тому вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. У відповідності з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 3 вказаної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами, відповідно до якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою стороною. [PERSON] при подачі позову до суду був сплачений судовий збір в розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № 1 від 26 квітня 2021 року. Крім зазначеного, позивачкою були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн., що підтверджено, договором про надання правової допомоги від 23 березня 2021, актом прийому-передачі наданих послуг від 26 квітня 2021 року, квитанцією № 0.0.2086962472.1 від 14 квітня 2021 року. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати в розмірі 2 908 грн., що складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. та сплаченого судового збору в розмірі 908 грн.

Outcome: approved