Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Погорільська, 7 в с. Вербівці Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 24.04.1987 року житловий будинок, розташований по вул. Погорільська,7 (колишня вул. Хмельницького,33) в с. Вербівці Городенківського району Івано-Франківської області належав колгоспному двору, головою якого був чоловік позивачки [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,25 га, що доводиться довідкою Вербівцівської сільської ради № 369 від 03.10.2017р. Будівництво даного житлового будинку було здійснено у 1950 році, господарські будівлі були зведені протягом 1970-1985 років. У відповідності до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку загальною площею 89,4 кв. м, житловою площею 44,9 кв.м, літньої кухні, стодоли, двох сараїв, стайні, гаража, вбиральні, колодязя, воріт та огорожі. 23 лютого 2014 року [PERSON] помер. Заповітного розпорядження на випадок своєї смерті він не залишив. З метою реалізації спадкових прав позивачка звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 198 від 14.07.2014 року. 24 вересня 2014 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельний пай. Однак, в.о. державного нотаріуса відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з реєстрацією спадкового житлового господарства, як колгоспного двору та видала їй 24.10.2017 року Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З довідки Вербівцівської сільської ради № 370 від 03.10.2017 року вбачається, що станом на 15.04.1991р. (дата введення в дію Закону України «Про власність») у житловому господарстві по вул. Погорільська, 7 в с. Вербівці проживали: позивачка, її чоловік [PERSON] та їх сини: [PERSON] та [PERSON]. Ніхто з вищеперелічених осіб не зверталися з заявами про прийняття спадщини чи про виділ частки у колгоспному дворі. На час смерті чоловіка позивачка проживала разом з ним, вони разом вели спільне господарство. Житлове господарство було побудоване ними за час шлюбу. Після смерті чоловіка позивачка фактично вступила в управління спадковим майном, оформила в нотаріальній конторі спадщину на земельний пай, продовжує проживати у житловому будинку, утримує його в належному стані, виготовила технічну документацію за власні кошти, обробляє земельну ділянку, тобто своїми діями вона фактично прийняла спадщину. Однак, оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору. Згідно висновку субєкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] житловий будинок по вул. Погорільська,7 в с. Вербівці перебуває у задовільному стані, його вартість становить 128 605 грн. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з наведених в ньому підстав та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що позивачка є його мамою, вони проживають спільно за однією адресою, брат проживає в м. Івано-Франківськ. Він не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на весь житловий будинок. Ствердив, що не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька чи виділу частки з майна колишнього колгоспного двору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Одночасно зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, на частку у спадковому майні не претендує та не звертався до нотаріальної контори з приводу її виділення та з приводу виділення частки в колишньому колгоспному дворі теж не звертався і звертатися не буде. Не заперечує щодо визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому за мамою [PERSON] Суд, вислухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до розяснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 24.04.1987 р., виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 44 від 11 березня 1987 р., посвідчено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Вербівці по вул. Б.Хмельницького, (31) 33 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно рішення № 340 від 03.01.2013 року двадцятої сесії Вербівцівської сільської ради шостого демократичного скликання «Про впорядкування назв вулиць, номерів будинків у селі Вербівці Вербівцівської сільської ради» вулицю Хмельницького,33 змінено на Погорільську, 7. Довідкою № 370, виданою виконкомом Вербівцівської сільської ради 03.10.2017 року доводиться, що згідно погосподарської книги № 2 за 1991-1995 роки особовий рахунок № 52 станом на 15.04.1991 року в житловому будинку по вул. Погорільська,7 (колишня Хмельницького,33) в с. Вербівці Городенківського району Івано-Франківської області проживали: голова сімї [PERSON], [INFO]; дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] [PERSON] помер 23 лютого 2014 р. у віці 64 років, актовий запис № 3 від 26.02.2014 р., про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії І-НМ № 186755, виданого 26 лютого 2014 року Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Копією Свідоцтва про одруження серії І-НМ № 272245, виданого 04.09.1976р. доводиться, що [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], одружилися 4 вересня 1976 року, актовий запис № 35; після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з «Гуровська» на «Грицюк». Копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 428247, виданого 24 вересня 1977 року Торговицькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області стверджується, що батьками відповідача [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Копією свідоцтва про народження серії ІІ-НМ № 303087, виданого 7 червня 1980 року сіль ЗАГС с. Вербівці Городенківського району Івано-Франківської області стверджується, що батьками відповідача [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Отже, спадкоємцями першої черги за законом [PERSON] є його дружина [PERSON] та сини [PERSON] і [PERSON]. На день смерті (23.02.2014р.) [PERSON] був зареєстрований в [INFO], разом із ним були зареєстровані і проживали: дружина [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що стверджено копією довідки № 371, виданої 03.10.2017 року виконкомом Вербівцівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Копією свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1250, спадкова справа №198 від 14.07.2014р., виданого державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори [PERSON], стверджується, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], яка складається із: одної земельної ділянки площею 1,0029 га, кадастровий номер 2621680100:02:001:0065, що розміщена на території Вербівцівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД-№ 879142. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташовані вул. Погорільська, 7 в с. Вербівці. З технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок збудований в 1950;1990 р., інші господарські будівлі збудовані в 1970, 1980, 1985 роках. Як вбачається з Звіту про оцінку житлового будинку (загальною площею 89,4 кв.м.), вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою с. Вербівці по вул. Погорільська,7 Городенківського району, станом на 13.10.2017 р. - становить 128605 грн. Довідкою № 369, виданою 03.10.2017р. виконкомом Вербівцівської сільської ради на підставі погосподарської книги № 1 особовий рахунок № 0048/1 за 2011-2015рр. стверджується, що померлий [PERSON] користувався земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500 га. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2004 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1963/02-31 від 24.10.2017 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 23.02.2014 року, на житловий будинок по вул. Погорільська,7 в с. Вербівці Городенківського району Івано-Франківської області у звязку з тим, що вищезгадане господарство головою якого був [PERSON] відносилось до колгоспного двору, а отже кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15.04.1991 року, належить відповідна частка житлового будинку. Проте, частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за законом першої черги спадкодавця [PERSON], права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами не встановлено, відповідачі не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.ст. 316,317, 328, 1216, 1222, 1223, 1258, 1261, 1265, 1268-1270, 1296,1297 ЦК України,

Outcome: approved