Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що 04 вересня 2008 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON]В, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 479. Вказує, що від цього шлюбу у них народився син- Неймет [PERSON], [INFO]. Пояснює, що останні три роки вони з відповідачем не проживають сімєю та не виконують сімейних обовязків. Чоловік переїхав до міста Київ з метою працевлаштування у 2013 році. З початку 2015 року він жодного разу не виявив бажання побачитися з нею та спільною дитиною. Пізніше вона дізналася, що він проживає та веде спільне господарство з іншою жінкою. Вказує, що сімейні стосунки з відповідачем фактично припинилися, через зраду неможливе їх відновлення, відповідач не бере участі та не бажає брати участі у вихованні дитини, веденні спільного господарства. З підстав, наведених вище, вважає, що збереження їхньої сімї є неможливим, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітньої дитини. Зазначає, що підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст.110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення спільною дитиною одного року - відсутні. Також вказує, що їхня спільна дитина, що була народжена за час шлюбу, наразі проживає з нею та забезпечена житлом, а також в подальшому проживатиме з нею, оскільки відповідач не тільки не забезпечений житлом і постійно змінює наймане житло, але й не цікавиться вихованням та не бажає бути присутнім у житті дитини. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обовязком батьків, зокрема, ст.180 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Між нею та відповідачем на момент предявлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, відповідач ухиляється від будь-яких розмов щодо матеріального утримання дитини до досягнення нею повноліття. Також зазначає, що відповідач отримує дохід з неофіційних джерел. Їй достеменно не відомо про розмір його доходів, але судячи із розмірів його витрат, він може надавати допомогу в утриманні дитини на належному рівні. З початку 2016 року вона може оцінювати його матеріальне становище та рівень доходів тільки за інформацією, яку він розповсюджує через соціальні мережі від спільних знайомих. З початку 2016 року і по сьогоднішній день утримання їхнього неповнолітнього сина повністю здійснюється за її рахунок. Однак, самостійно забезпечити покриття всіх витрат, повязаних із утриманням дитини, вона не в змозі. За таких умов, просить визначити розмір аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. на місяць з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення їхнім сином повноліття. У звязку з вище наведеними обставинами, просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та сплачений нею судовий збір. В судове засідання позивач [PERSON]М не зявилася, однак, подала через канцелярію суду заяву від 26.07.2016 року, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в пресі - газета «Урядовий курєр» № 124 від 06.07.2016 року, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд,

Outcome: partial