Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, в якому просить суд визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS], яке в цілому складається з загальної площі 59,8 кв.м., житлової площі - 31,0 кв.м., припинивши право спільної часткової власності [PERSON] на дану частку майна а також визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0521 га., що розташована за адресою: [ADDRESS], припинивши право спільної сумісної власності [PERSON] на дану частку майна. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 18 липня 1997 року між сторонами було укладено шлюб, під час шлюбу вони придбали майно у вигляді будинку [ADDRESS], а саме позивачка є власницею 2/3 частин даного домоволодіння, а відповідач є власником 1/3 частини даного домоволодіння, також 06.10.2015 року сторонам було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить по 1/1 частки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Позивачка зазначила, що право власності на земельну ділянку сторонами було отримано в той час, коли фактично шлюбні відносини між ними були припинені. Однак, після припинення шлюбних стосунків дійти згоди щодо поділу вказаного майна сторони не змогли, що і стало приводом для звернення до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає, майнових претензій не має, у зв'язку із виплатою позивачкою грошової компенсації, а також просить розглянути справу за його відсутності. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1997 року. Від шлюбу у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2015 року, шлюб, зареєстрований 18 липня 1997 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за № 695, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З договору купівлі-продажу посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 3999 від 18 грудня 2008 року, вбачається, що [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON], [PERSON] купили: [PERSON] - 2/3 частини, [PERSON] - 1/3 частину житлового будинку під номером [ADDRESS]. Право приватної спільної часткової власності 19.01.2009 року було зареєстровано за [PERSON] на 1/3 частину за [PERSON] на 2/3 частини у КП «ОМБТІ та РОН» реєстраційний номер: 9378619, номер запису: 15382 в книзі: 152-78. Рішенням Одеської міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу гр. гр. [PERSON], [PERSON] у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,0521 га, за адресою: [ADDRESS], для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» №7107-VI від 10.09.2015 року, Вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]), площею 0,0521 га, за адресою: [ADDRESS]. Присвоєно земельній ділянці, площею 0,0521 га (кадастровий номер [NUMBER]), нову адресу: [ADDRESS]. Передано гр. гр. [PERSON], [PERSON] безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку (кадастровий номер - [NUMBER]), площею 0,0521 га, за адресою: [ADDRESS] (землі житлової та громадської забудови міста), для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). З свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 45167873 виданого Одеським міським управлінням юстиції 06.10.2015 року вбачається, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер: [NUMBER], з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею: 0,0521 га на праві приватної спільної сумісної власності, розмір частки: 1/1 належить [PERSON] та [PERSON]. Дане свідоцтво зареєстровано Управлінням Держземагенства у м. Одесі за реєстраційним номером: 742417851101. Приймаючи до уваги документи, які свідчать про час набуття вказаного в позові майна, суд, вважає, що дійсно, майно зазначене позивачкою відноситься до майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділене між сторонами. Загальна ідея поділу майна полягає у припинені режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна. Кожен із подружжя після поділу майна стає власником тієї чи іншої речі або сукупності речей і не пов'язує свої дії щодо володіння, користування та розпорядження майном з іншим із подружжя. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.3 статті 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не вставлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.11 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне розподілити розділити спільне майно подружжя, набуте ними під час шлюбу, таким чином як визначили самі [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved