Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування будинком та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого по вул. Гагаріна, 18, в с. Пушкове Голованівського району Кіровоградської області, в якому проживає впродовж 14 років. 15.04.2010 року за її згодою в цьому будинку був зареєстрований [PERSON], а з листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON], однак відповідачі за цією адресою ніколи не проживали, жодних витрат на утримання будинку не здійснювали. Позивач вказує, що вона зверталась до відповідачів з вимогою знятись з реєстрації, на що ті не заперечували, однак жодних дій на зняття з реєстрації не здійснюють, у звязку з чим, порушується її право на вільне розпорядження своїм майном. У звязку з наведеним, позивач просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком, який розташований по вул. Гагаріна, 18, в с. Пушкове Голованівського району Кіровоградської області та зняти їх з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України. Подала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання двічі не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 ЦПК України,\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення (частина 2 статті 16 ЦК України). Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], належить житловий будинок, розташований по вул. Гагаріна, 18, в с. Пушкове Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 5). Відповідно довідок Голованівського районного сектору УДМС України в Кіровоградській області від 23.02.2017 року, відповідачі зареєстровані в будинку позивача по вул. Гагаріна, 18, в с. Пушкове Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 9-11). Факт реєстрації відповідачів у будинку позивача по вул. Гагаріна, 18, в с. Пушкове Голованівського району Кіровоградської області, також підтверджується довідками Пушківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 02.03.2017 року, в яких крім того зазначено, що місце проживання відповідачів невідоме (а.с. 13-15). Як вбачається з довідки за №97, виданої 07.02.2017 року Пушківською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, відповідачі за адресою по вул. Гагаріна, 18, в с. Пушкове Голованівського району Кіровоградської області не проживають (а.с. 8). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За нормами ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з частиною 1 і 2 ст. 71, ст. 72 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснив, що у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, судом встановлено, що відповідачі по справі у житловому будинку позивача по вул. Гагаріна, 18, в с. Пушкове Голованівського району Кіровоградської області, більше шести місяців (з дня реєстрації) не проживають, про причини відсутності за місцем реєстрації понад шість місяців суду не повідомили, а тому суд приходить до висновку про відсутність таких причин. В силу ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд приходить до висновку про передчасність заявлених вимог позивачем про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки позивач може звернутись до відповідного органу з судовим рішенням, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, і таке право позивача не порушено. На підтвердження порушеного права позивача щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку не надано жодних доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення позовної вимоги до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування будинком, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені судові витрати з відповідачів в розмірі 640 грн., по 213 грн. 13 коп. з кожного, інші судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial