Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом і за сукупністю позовних вимог просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], з яких: на 1/4 частину цього будинку, як частку у праві спільної сумісної власності подружжя та на 1/4 його частину в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані висновками, викладеними в рішенні Переяслав-Хмельницького суду Київської області від 02.04.2012, про доведеність факту придбання 1/2 частини спірного будинку за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача пояснив, що спірний будинок був придбаний її чоловіком [PERSON] у кінці 1988 року з метою переїхати з Сахаліну, де вони працювали, на проживання до України. Покупку саме цього житлового будинку, [PERSON] довірив своїй сестрі [PERSON] та 28 жовтня 1988 року надав їй відповідну довіреність, якою уповноважив повірену здійснити купівлю будинку [ADDRESS] на умовах та за ціну на її розсуд та сплатити гроші. Однак, секретар Циблівської сільської ради [PERSON] помилково оформила 07 грудня 1988 року договір купівлі-продажу 1/2 частини цього будинку на [PERSON], хоч в погосподарській книзі секретар змінила запис з попереднього власника [PERSON] на [PERSON] В послідуючому всі документи оформлялись на [PERSON], як власника будинку. [INFO] [PERSON] помер і позивач прийняла спадщину після свого чоловіка, який до того ж склав заповіт, яким усе своє майно заповів їй. Оскільки [PERSON] померла [INFO] відповідачем по даній справі позивач зазначає спадкоємця - [PERSON], який прийняв спадщину після її смерті. Допитана в суді, як свідок позивач [PERSON] суду показала, що після того, як чоловік повернувся з України він повідомив її, що підшукав будинок в селі та заплатив за нього гроші 15000 карбованців, але оформленням документів буде займатись його сестра [PERSON] Подробиць покупки вона не розпитувала і ніяких підтверджень його слів не вимагала. Через якийсь час вона приїхала до м. Києва, де її зустріла [PERSON], та на наступний день вони вдвох поїхали в [ADDRESS]. Будинок був на два входи, вона поселилась в одній з його половині, згодом приїхав і чоловік. В послідуючому чоловік займався документами на добудову та газовим облаштування будинку. Вона знає, що по цим та іншим питанням [PERSON] часто звертався в сільську раду. Всі документи на будинок чоловік зберігав в папці. Саме з цією папкою вона і пішла до нотаріуса у 2011 році після його смерті. Нотаріус, оглянувши документи та перевіривши дані щодо спадкових прав, повідомив про неможливість оформити спадщину на будинок, та вказав їй на договір купівлі-продажу, де покупцем значиться [PERSON] В папці також була і довіреність [PERSON] на [PERSON] Вони з чоловіком вклали чималі кошти в переобладнання та ремонт будинку, а тому просить задовольнити позовні вимоги. Поведінку відповідача вважає недобросовісною. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що згідно ощадної книжки, за два дні до купівлі 1/2 частини будинку [ADDRESS] [PERSON] зняла з рахунку Ощадбанку 9200 карбованців, що узгоджується з ціною, за яку він був нею куплений та яка зазначена в договорі купівлі-продажу. Які саме у неї з цього приводу були та чи були взагалі домовленості з рідним братом [PERSON] він не знає, як і не знає того чому вона дозволила користуватись цим будинком без будь-яких умов чи застережень своєму брату та його дружині - позивачці в справі та віддала йому усі документи. Вважає, що позов не підлягає задоволенню з тих підстав, що для визнання права власності на спірний будинок минули строки позовної давності, до того ж [PERSON] померла у 2002 році і на момент розгляду цієї справи будинок вже перейшов у власність від неї до сина - [PERSON] в порядку спадкування за законом. З показань сторін, та письмових доказів по справі встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON]. Спадкоємцем його майна є дружина [PERSON] - позивачка в справі. [INFO] померла [PERSON]. Спадкоємцем її майна є син [PERSON] - відповідач у справі. Вказані обставини встановлені рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2012 року по справі № 1019/551/12 та не оспорюються сторонами, а тому за правилами ч.1, ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. З копії довіреності, посвідченої 28.10.1988 державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори слідує, що [PERSON] уповноважив [PERSON] купити житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS], на умовах і за ціну на її розсуд, для чого надає їй право від його імені підписати договір купівлі-продажу та сплатити гроші. Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.12.1988, посвідченого секретарем Циблівської сільської ради [PERSON], [PERSON] продав, а [PERSON] купила у нього 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] та сплатила продавцю 9000 карбованців. Відповідно до показань свідка [PERSON] обставини укладання цього договору вона не пам'ятає, але припускає, що [PERSON] мала довіреність від [PERSON] на вчинення договору купівлі будинку по [ADDRESS], оскільки він незадовго до цього приходив в сільську раду та цікавився як можна оформити договір у його відсутність і вона йому порадила оформити довіреність. Коли і чому вона внесла зміни про власника цього будинку, в погосподарську книгу сільської ради та в свідоцтво на забудову індивідуальної садиби, зазначивши прізвище [PERSON], а не [PERSON], як вказано в договорі купівлі-продажу, свідок не пам'ятає. Припускає, що вона через відсутність досвіду могла припустись помилки, як при складанні тексту договору так і при внесенні змін на підставі цього договору до інших документів. Оскільки згодом після купівлі-продажу будинку до нього вселився [PERSON] з дружиною та проживав там до дня смерті, свідок вважала саме його законним власником спірного будинку. Відповідно до показань свідка [PERSON] вона у 1988 році працювала діловодом в Циблівській сільській раді Переяслав-Хмельницького району, а секретарем тоді була [PERSON] В її обов'язки входило набір друкованого тексту договорів та інших документів, який їй диктувала секретар сільської ради. Обставини, за яких здійснювався продаж 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] вона не знає та не пам'ятає осіб, які приходили з цього приводу в сільську раду. Свідок надала суду для огляду погосподарські книги сільської ради за минулий період та показала записи на спірний погосподарський об'єкт, які робила секретар [PERSON] Згідно витягу погосподарської книги Циблівської сільської ради за 1986-1990 роки, перевіреному судом на відповідність до оригіналу в частині, що стосується 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS], в графі: «особовий рахунок» ім'я «[PERSON]», спочатку змінено на «[PERSON]», а потім на «[PERSON]». При цьому у графі «додаткові відомості» зазначені підстави змін: спочатку «Свідоцтво про право на спадщину», зареєстроване за № 15, а потім «купля продаж № 97 на [PERSON]». Суд звертає увагу, що перший запис завірений підписом секретаря та печаткою сільської ради, а другий запис такого посвідчення не має, але з показань свідків встановлено, що обидва ці записи та зміни вносила діючий на той час секретар сільської ради [PERSON] У «Свідоцтві на забудову індивідуальної садиби» по [ADDRESS], виданого 09 березня 1973 року виконавчим комітетом Переяслав-Хмельницької районної ради, забудовником значиться [PERSON]. Разом з цим у розділі «Реєстрація фактично виконаного на присадибній ділянці будівництва» міститься запис секретаря виконкому [PERSON] про зміну прізвища на [PERSON] згідно купівлі-продажу від 07.12.1988. Проаналізувавши всі ці документи, суд вбачає, що записи секретаря сільської ради [PERSON] в погосподарській книзі сільської ради за 1986-1990 роки про зміну власника особового рахунку по спірному будинку на [PERSON] та аналогічний запис про зміну забудовника у «Свідоцтві на забудову індивідуальної садиби», хоч і мають посилання на договір купівлі-продажу, однак не відповідають його змісту в частині покупця - набувача прав на це майно. Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 07 грудня 1988 року покупцем значиться [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 224, діючого на той час Цивільного кодексу УРСР та відповідно до норм чинного цивільного законодавства юридичною природою договору купівлі-продажу є перехід майна за плату від продавця у власність до покупця. Отже записи у вищевказаних документах про зміну власника 1/2 частини будинку [ADDRESS] на [PERSON] не відповідають змісту договору та не ґрунтується на вимогах закону. Вважати ці записи належними та допустимими доказами про власника спірного житлового будинку у суду підстав немає, оскільки договір купівлі-продажу від 07.12.1988 року не змінений сторонами, не розірваний та не оспорений ними чи іншими особами, законні інтереси яких порушені цим договором. Наявність Технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], який виготовлено 18.11.1991 Переяслав-Хмельницьким БТІ на [PERSON] та відсутність у ньому відомостей про інвентарний та реєстраційний номер 1/2 частини цього будинку свідчить про те, що на той час у нього існували перешкоди для реєстрації у встановленому законом порядку права власності на спірний будинок. Представник відповідача визнав, що у спірному будинку з 1989 році були зареєстровані та проживали [PERSON] та його дружина [PERSON] Цей факт також підтверджується записами в погосподарських книгах сільської ради, наявністю договорів про отримання комунальних послуг з водо- газо- та електропостачання, укладених між комунальним підприємством та [PERSON], проектом, виготовленим на його ім'я на встановлення газового лічильника, заміну котла, тощо. Разом з цим, на переконання суду, всі ці докази, як кожен окремо так і в їх сукупності, не підтверджують набуття права власності особи на нерухоме майно, яким є житловий будинок, а тому є недостатніми доказами для визнання цього права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема їз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає їз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Незаконність набуття права власності на спірний будинок громадянкою [PERSON] за договором купівлі - продажу позивачка суду не довела. Позивачем також не зазначено та не надано доказів, які б вказували на пряму відмову [PERSON] від права власності на це майно. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що [PERSON] купив у [PERSON], або в інший законний спосіб придбав у власність спірний житловий будинок позивач та її представник суду не надали. Цей факт не може підтвердити і попередній власник - [PERSON], оскільки, як зазначили сторони - він помер. Обґрунтування представником позивача факту продажу [PERSON] спірного будинку саме [PERSON] та отримання від нього коштів в сумі 15000 гривень з посиланням на свідчення сина продавця - [PERSON], дані в судовому засіданні при розгляді у 2012 році Переяслав-Хмельницьким судом Київської області справи 1019/551/12, суд не приймає, виходячи з наступного. За правилами ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п.2 ст. 44 діючого на той час Цивільного кодексу УРСР угоди фізичних осіб між собою на суму, що перевищує сто карбованців належить вчиняти у письмовій формі. В розумінні ч.1 ст. 227 того ж Кодексу для договорів купівлі-продажу житлового будинку вимагається письмова форма та нотаріальне посвідчення. Згідно ст. 46 ЦК УРСР недодержання простої письмової форми, що вимагається законом, позбавляє сторони права в разі спору посилатись для підтвердження угоди на показання свідків. Статтею 218 чинного Цивільного кодексу України передбачено, що у випадку недодержання вимоги щодо письмової форми правочину рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Покази свідка - колишнього секретаря сільської ради [PERSON] про те, що вона могла допустити помилку при складанні тексту договору є її припущенням. Рішення суду не може ґрунтуватись на цих свідченнях. Крім цього суд відноситься критично до таких пояснень, оскільки така «помилка» стосується покупця-сторони договору і вона не може бути виправлена особою, яка її припустилась без скасування цього договору. Отже складання договору купівлі-продажу з зазначенням покупцем іншу, а не ту особу, яка бажає купити майно та купує його з посвідченням такого договору не може вважатись простою помилкою з причин важливості юридично правових наслідків його для покупця. Посилання позивача та її представника на наявність довіреності, виданої [PERSON], якою він уповноважив [PERSON] купити будинок по [ADDRESS], як на доказ факту набуття ним прав власності на цей будинок, спростовується тим, що повірена не виконала своїх функцій (не скористалась довіреністю) і цю довіреність секретар сільської ради при посвідченні договору не врахував. Відмова [PERSON] від виконання дій вказаних в довіреності на користь особи, що її видала, підтверджується тим, що цю довіреність вона повернула [PERSON], проти чого позивач не заперечує, зазначаючи, що ця довіреність була у них вдома в папці для документів. За правилами ст. 64 та ст. 69 діючого на той час Цивільного кодексу УРСР довіреністю є уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Чинність довіреності припиняється, зокрема відмовою особи, якій видана довіреність. Отже сама по собі довіреність не породжує для повіреного обов'язків вчинити певні юридичні дії, оскільки не є двостороннім правочином на відміну від договору доручення в розумінні ст. 386 ЦК УРСР. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин набуття в законний спосіб у спільну сумісну власність подружжя спірного житлового будинку, а тому у суду немає підстав для визнання права власності на спірний будинок за позивачем, як в порядку спадкування так і за правилами, що регулюють спільну сумісну власність подружжя. Вищевказаний факт не був встановлений і рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02.04.2012, на яке посилається представник позивача. В цьому рішенні суд лише висловив свою думку щодо доведеності факту придбання будинку за спільні кошти подружжя [PERSON]. Ця думка не є обов'язковою для суду в розумінні ч.3 ст. 61 ЦПК України. Крім того, судом встановлено, що на час порушення позивачем питання визнання права власності на спірний житловий будинок з підстав неналежного оформлення цих прав за спадкодавцем [PERSON], це майно вже перейшло у власність до відповідача [PERSON], який успадкував його після смерті [PERSON], що не оспорюється позивачем. Ця обставина встановлена рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2012 року у справі № 1019/551/12-ц, відома позивачу та додатково підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.2012. Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, враховуючи відсутність доказів належності спірного майна спадкодавцю [PERSON] та його дружині [PERSON] на момент відкриття спадщини, а також факт переходу спірного житлового будинку з прибудовою та господарськими будівлями на час розгляду даної справи у власність до інших осіб - відповідача у справі, суд вважає, що слід відмовити позивачці [PERSON] в задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed