Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що після смерті тітки [PERSON], яка померла 03.02.2003 року, відкрилась спадщина, що складається з двох земельних ділянок загальною площею 2,1210 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території [PERSON] сільської ради Буського району Львівської області. Позивач, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, фактично прийняла спадщину після смерті тітки. Однак не може юридично оформити прийняття такої, оскільки відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. У відділі Держгеокадастру у Буському районі у видачі дублікату такого відмовлено, мотивуючи що згідно чинного законодавства, не передбачено видачі дублікату державного акту на право приватної власності на землю. [PERSON]Р, до початку судового засідання, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Буського району Львівської області, представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Буському районі в судове засідання не зявилися, подали листи з проханням справу слухати у їх відсутності, заперечень проти позову не мають. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представника третьої особи, суд, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до наступного висновку. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свідоцтвом серії І-СГ № 286387, виданим [PERSON] сільською радою Буського району Львівської області 04.02.2003 року, підтверджується факт смерті [PERSON], про що зроблено актовий запис № 3. Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ - ЛВ № 052777 від 28.02.2000 року, виданий на підставі розпорядження голови Буської райдержадміністрації від 14.02.2000 року № 72, реєстровий № 531, на земельні ділянки № 1 площею 1,1544 га., № 2 площею 0,9666 га., загальною площею 2,1210 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території [PERSON] сільської ради Буського району Львівської області, виданий на імя [PERSON]. Як вбачається з довідки [PERSON] сільської ради № 125 від 09.03.2017 року, [PERSON] та [PERSON], [INFO] є одна і та ж особа, інша така на території сільської ради не проживала та не зареєстрована. Згідно заповіту від 06.02.1996 року, посвідченого Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Буського району Львівської області, реєстровий № 8, який, згідно відмітки секретаря сільської ради від 01.03.2017 року, не змінювався та не відмінявся, спадкодавець все своє майно заповіла позивачу. До спадкового майна належать вище зазначені земельні ділянки, розташовані на території [PERSON] сільської ради Буського району Львівської області. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Кодексом УРСР. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач фактично вступила у володіння і розпорядження спадковим майном, несе витрати по його утриманню. Згідно ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Оскільки земельні ділянки належали тітці позивачки, після її смерті переходять до позивачки, спадкоємця померлої, яка фактично прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які могли б претендувати на зазначене вище майно немає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач набула права власності на земельні ділянки після смерті тітки на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved