Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 18 жовтня 2008 року позивач [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON]. Шлюб зареєстровано Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, актовий запис в книзі реєстрації шлюбів від 18 жовтня 2008 року за №55, свідоцтво про шлюб серії 1-ВЛ №106426. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Через це в провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В період шлюбу за спільні кошти сторін були придбані: -Житловий будинок з надвірними будівлями №12, розташований по вул. Фурманова в с. Дворічний Кут Дергачівського району Харківської області (договір купівлі-продажу житлового будинку від 27.12.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного центрального округу Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2718); -Автомобіль марки Geely FE-2 (комерційна назва Geely Emgrand EC-7-RV, кузов №6Т7642S6СN012651, двигун № [NUMBER], рік випуску 2012, реєстраційний номер [NUMBER] (договір купівлі-продажу з ІП «АІС-Харків» за №368-12 від 25.05.2012 року). Зазначене спільне майно подружжя (житловий будинок з надвірними будівлями та автомобіль) були оформлені на ім'я відповідача [PERSON] Отже, вищезазначений житловий будинок та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. У добровільному порядку відповідач [PERSON] відмовляється поділити спільно набуте за час шлюбу майно. Крім того, [PERSON] таємно від позивача, без згоди позивача продав спільний автомобіль. Відчуження автомобіля за договором купівлі-продажу та подальша його перереєстрація 20.02.2016 року на нового власника підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру МВС України у Харківській області вих. № 31/20-2539 від 20.05.2016 року. Виручені від продажу автомобіля кошти залишилися в розпорядженні відповідача і використані ним не в інтересах сімї, так як між сторонами припинені подружні відносини. Враховуючи, що спірне майно житловий будинок з надвірними будівлями №12, розташований по вул. Фурманова в с. Дворічний Кут Дергачівського району Харківської області був набутий сторонами за час шлюбу, позивач вважає, що він підлягає розподілу між подружжям у рівних частках по 1\\2 частині за кожним. Оскільки поділ автомобіля марки Geely FE-2 (комерційна назва Geely Emgrand EC-7-RV, кузов №6Т7642S6СN012651, двигун № [NUMBER], рік випуску 2012, реєстраційний номер [NUMBER] неможливий через його відчуження відповідачем, позивач вважає за можливе отримання грошової компенсації вартості його частки, що прямо передбачено законом та підтверджено Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Відповідно до п.п. 1.3 п. 1 договору купівлі-продажу автомобіля №368-12 від 25.05.2012 року сплачена сторонами загальна вартість автомобіля становила 118\~900 грн. Цей факт підтверджується також видатковою накладною продавця ІП «АІС-Харків» №891 від 25.05.2012 року. Оскільки частки дружини та чоловіка у спільному майні подружжя є рівними, то 1\\2 частина вартості спільного автомобіля становить 59\~450 грн. Через те, що добровільно розділити спільне майно відповідач [PERSON] відмовляється, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що всі гроші за продаж автомобіля пішли на ремонт будинку, подвіря, купівлю дружині мобільного телефону, влаштовування для доньки свята, а також не погоджується з вартістю автомобіля, т.я. ціна автомобіля вказана позивачем без урахування проценту його зносу. Сімейні стосунки сторони підтримували до травня 2016 року, а потім позивач пішла до своїх батьків. Представник відповідач [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав та провив в задоволенні позова відмовити. Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 2008 року. Шлюб між сторонами було укладено в Пересічанській селищній раді Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 55. (а.с. 6). 20.03.2013 року у сторін народилась донька [PERSON]. (а.с. 8). Згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 01 серпня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало чинності. (а.с. 33-34). Судом було достовірно встановлено, що сторони за період шлюбу придбали: житловий будинок з надвірними будівлями №12, розташований по вул. Фурманова в с. Дворічний Кут Дергачівського району Харківської області на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного центрального округу Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2718. (а.с. 17, 18); автомобіль марки Geely FE-2 (комерційна назва Geely Emgrand EC-7-RV, кузов №6Т7642S6СN012651, двигун № [NUMBER], рік випуску 2012, реєстраційний номер [NUMBER] - договір купівлі-продажу з ІП «АІС-Харків» за №368-12 від 25.05.2012 року. (а.с. 20-22). Зазначене спільне майно подружжя (житловий будинок з надвірними будівлями та автомобіль) були оформлені на відповідача [PERSON] Суд приходить до вимновку про те, що житловий будинок та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Відчуження автомобіля за договором купівлі-продажу та подальша його перереєстрація 20.02.2016 року на нового власника підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру МВС України у Харківській області вих. № 31/20-2539 від 20.05.2016 року (а.с. 24). Суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: с. Дворічний Кут вул. Соснова (колишня вул. Фурманова) № 12 Дергачівського району Харківської області в порядку спільного майна подружжя. Щодо автомобіля марки Geely FE-2 (комерційна назва Geely Emgrand EC-7-RV, кузов №6Т7642S6СN012651, двигун № [NUMBER], рік випуску 2012, реєстраційний номер [NUMBER], то позивачем не було надано суду жодного належного та допустимого доказу стосовно оцінки автомобіля на момент розгляду справи в суді з урахуванням проценту його зносу. Вартість автомобіля вказана на момент його придбання у 2012 році. З зазначеною оцінкою автомобіля не погоджується відповідач та його представник [PERSON], однак сторони не клопотали в суді про проведення судової товарознавчої експертизи. За таких обставин суд не може вирішити питання про стягнення з відповідача 1\\2 частини вартості спільного автомобіля в сумі 59450 грн. Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Крім того, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст. 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Доказів про наявність домовленості або шлюбного договору сторони суду не надали. Відповідно до п. 22 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. У відповідності до п. 23 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір у розмірі 2\~579 грн. Суд вважає, що понесені судові витрати позивачем підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 1984 грн. 50 коп. з тих підстав, що у відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорціонально до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial