Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визначення часток в спільній сумісній власності. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, дав пояснення, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.09.1982 року по 07.05.2003 року. В період шлюбу 31.03.1995 року [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS]. 01.06.1996 року [PERSON] обміняв зазначену квартиру на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.04.2013 року квартиру [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. На даний час позивачка не має можливості реалізувати своє право власності на квартиру, оскільки на це потрібна згода співвласника. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України частки в спільній сумісній власності подружжя є рівними. Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Прохає суд визначити розмір часток [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS], кожному по ?. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснивши суду, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.04.2013 року дійсно визнано квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 10.10.2011 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину житлової квартири, як спільного майна подружжя, відмовлено. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, прохають суд розглянути справу без участі представника реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивачки, представника відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.09.1982 року по 07.05.2003 року. В період шлюбу 31.03.1995 року [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS]. 01.06.1996 року [PERSON] квартиру [ADDRESS] обміняв на квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором міни квартири від 01.06.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], р.№ 5074. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.04.2013 року квартиру [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналізуючи зібрані докази по справі суд вважає, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], їх частки у праві спільної сумісної власності є рівними, тому необхідно визнати, що в спільній сумісній власності в квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], кожному, належить по ? частці.

Outcome: approved