Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати укладений між ними шлюб, що зареєстрований 24.10.2009 року виконкомом Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 13, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 3 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, які стягувати до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та відповідачем 24.10.2009 року було зареєстровано шлюб, від якого них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, одруження з відповідачем виявилося невдалим, оскільки у них виявилися різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв`язку з цим шлюбні стосунки фактично були припинені влітку 2019 року і з того часу вони проживають окремо. Неодноразові намагання вирішити сімейні проблеми результату не принесли, тому було прийнято рішення про розлучення. На даний час вони проживають окремо, неповнолітні діти перебувають на повному її утриманні. Відповідач належним чином не виконує свій батьківський обов`язок по утриманню синів, добровільно коштів на не надає, хоч є працездатним і, наскільки їй відомо, їздить на роботу в Республіку Польща. Вважає, що їхня сім`я остаточно розпалася і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, а також вони не можуть досягнути згоди з приводу способу виконання останнім обов`язку по утриманню неповнолітніх дітей, що й стало підставою для звернення в суд з даним позовом. Представник позивачки згідно ордеру серії КВ № 419479 на надання правової допомоги від 09.04.2020 року адвокат Вовченко С.М. в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач відзиву на позов не подавав, в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був належно повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення йому рекомендованого поштового відправлення. За таких обставин суд 01.06.2020 року постановив ухвалу про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України.. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.ст. 110, 112 вищевказаного кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 даного кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі 24 жовтня 2009 року зареєстрували шлюб у виконкомі Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківській області, про що в складено відповідний актовий запис за № 13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.10.2009 року (а.с. 33). Про те, що від цього шлюбу в них народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , свідчать їх свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.07.2010 року та серії [NUMBER] від 03.04.2012 року, видані виконкомом Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області (а.с. 20,21). Як зазначила в позовній заяві позивачка, між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, оскільки в них виявилися різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, в зв`язку з чим шлюбні стосунки припинені з літа 2019 року. Позивачка наполягає на розлученні, вказуючи, що вони з відповідачем сімейних відносин не підтримують, вже майже рік проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тобто їхні сімейні відносин припинилися, а сім`я фактично розпалася. За таких обставин суд вважає за необхідне заявлений позов в цій частині задоволити та укладений між [PERSON] й [PERSON] шлюб розірвати. Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання 2 їхніх з відповідачем неповнолітніх дітей, то вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що з літа 2019 року сторони проживають окремо. При цьому неповнолітні діти проживають з позивачкою та перебувають на повному її утриманні. Як зазначає позивачка в заяві, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не надає матеріальної допомоги на їх утримання, хоч має таку можливість, оскільки, за її інформацією, їздить на заробітки в Республіку Польща. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання їх неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд враховує те, що останній є здоровим, інших утриманців не має, їздить на заробітки в Республіку Польща, а також враховує розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, який становить 2 218,00 грн. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, є обґрунтованим та справедливим, оскільки враховує майнове становище сторін по справі та відповідає вимогам закону й інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за 1 місяць слід допустити до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 24,105,110,112-114, 180-184,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved