Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася 11 березня 2014 року до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю та витребування майна з чужого незаконного володіння, третя особа - садівниче товариство «Геолог». В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є членом садівничого товариства «Геолог», з 2002 року та має в даному товаристві земельну ділянку в розмірі 0,12 га. Дана земельна ділянка належить мені на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №442714, виданого на підставі розпорядження голови Антрацитівської районної державної адміністрації від 27 грудня 2010 року №515, та яка розташована за адресою Луганська область, Антрацитвський район, Бобриковська сільська рада садівниче товариство «Геолог». На даній земельній ділянці знаходяться будівельні матеріали, а саме: цегла будівельна, дошки, металоконструкції. Біля цей земельної ділянки знаходилась залізобетонна електроопора довжиною 9 метрів, яка була призначена для енергопостачання електроенергії до земельної ділянки, її орієнтовна вартість 1200 грн. У жовтні 2013 року відповідач за допомогою свого автомобіля забрав вищевказану електроопору, та доставив її до своєї земельної ділянки, яка розташована поблизу земельної ділянки [PERSON], де в подальшому застосував її в якості бордюри, для облаштування своєї земельної ділянки. 25 жовтня 2013 року даний факт був зафіксований актом обстеження території, прилеглої до земельної ділянки в кооперативі «Геолог», з участю свідків, у якому вказане, що саме відповідач незаконно заволодів залізобетонною електроопорою, та перевіз її до своєї земельної ділянки. [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача, однак останній не бажає повернути її залізобетонну електроопору, чим позбавляє її можливості в подальшому забезпечити енергопостачання до земельної ділянки. У зв'язку з тим, що вирішити даний конфлікт відповідач добровільно відмовлявся, то чоловік позивачці - [PERSON] звернувся до правоохоронних органів. 23 січня 2014 року надійшов лист від начальника Антрацитівського РВ УМВС про те, що по факту крадіжки електроопори відповідачем була проведена перевірка, та у даному факту відсутні ознаки складу злочину, та даний матеріал не вносився до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Не погоджуючи з прийнятим рішенням позивачка звернулася до прокуратури Антрацитівського району. Листом від 11 лютого 2014 року №377 її повідомили, що у ході проведеної перевірки було встановлено, що понад 20 років тому на території кооперативу «Геолог» ДП «Спецтампонажгеологія» проводились роботи по встановленню стовпів електроопори, одну з яких встановлено не було, та вказана опора весь цей час за цільовим призначенням фактично не використалася. Тому у зв'язку з тим, що на цей час ДП «Спецтампонажгеологію» ліквідовано, вказана електроопора на балансі будь - якого підприємства не враховується, а факт придбання нами вищевказаної опори не підтверджується, тому підстав для внесення вказаних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вбачається. [PERSON] не погоджуюсь з висновками правоохоронних органів, тому, що оскільки залізобетонна опора призначалася саме для енергопостачання її земельної ділянки, вона її зберігала та охороняла, а той факт що у зв'язку відсутністю грошових коштів вона доволі тривалий час не була встановлена, то це не позбавляє її права власності на вищевказану електроопору та витребування її з чужого незаконного володіння. Згідно ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України, згідно до якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Оскільки позивачка доволі тривалий час більше п'яти років добросовісно заволоділа залізобетонною електроопорою і продовжувала (до жовтня 2013 року) відкрито, безперервно володіти, то вона вважає, що набула права власності на залізобетонну електроопору довжиною 9 метрів, яка була розміщена (до жовтня 2013 року) біля її земельної ділянки, яка належить її на праві власності у садівничому товаристві «Геолог». Тому [PERSON] просить - зизнати за нею - [PERSON] право власності за набувальною давністю на залізобетонну електроопору довжиною 9 метрів, яка знаходилась у садівничому товаристві «Гєолог», за адресою: Луганська область, Антрацитівський район, с. Вишневе біля земельної ділянки, яка належить її на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №442714, виданого на підставі розпорядження голови Антрацитівської районної державної адміністрації від 27 грудня 2010 року № 515, та яка розташована за адресою: Луганська область, Антрацитвський район, Бобриковська сільська рада садівниче товариство «Геолог». - витребувати із чужого незаконного володіння у [PERSON] залізобетонну електроопору довжиною 9 метрів, яка знаходиться на його земельній ділянки у садівничому товаристві «Геолог», за адресою: Луганська область, Антрацитівський район, с. Вишневе та передати її [PERSON]. - стягнути з відповідача витрати пов'язані зі сплатою судового збору та сплачені кошти адвокату за підготовку та складання позовної заяви, згідно довідки адвоката. У судовому засіданні - представник відповідачці - [PERSON] позов підтримує, надав суду пояснення, які повністю співпадають с позовною заявою, не зміг підтвердити факт придбання вищевказаної опори, а також підтвердити, що [PERSON] є членом садівничого товариства «Геолог» з 2002 року; - відповідачка [PERSON] позов не визнала, оскільки позивачка не була власником цей опори, тому просить у задоволенні позову відмовити; - голова садівничого товариства «Геолог» Батурина О.А. пояснила, що понад 20 років тому на території кооперативу «Геолог» ДП «Спецтампонажгеологія» проводились роботи по встановленню стовпів електроопори, одну з яких встановлено не було, та вказана опора весь цей час за цільовим призначенням фактично не використалася. Тому у зв'язку з тим, що на цей час ДП «Спецтампонажгеологію» ліквідовано, вказана електроопора на балансі будь - якого підприємства не враховується. Залізобетонна опора для енергопостачання ї земельної ділянки [PERSON] є, тому вона не як не позбавлена можливості в подальшому забезпечити енергопостачання до земельної ділянки. Крім того, [PERSON] є членом садівничого товариства «Геолог» з січня 2011 року, тобто усього чотири року. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву [PERSON] такою, що ні підлягає задоволенню, оскільки сукупність добутих у суді доказів вірогідно ні підтверджує її законність і обґрунтованість. При цьому суд виходить із диспозитивності прав сторін та того, що згідно зі ст. 10 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом загальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При досліджені і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. За ст.16 ЦК України одним із способів захисту своїх прав є визнання права. Частиною 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У зв'язку з цим, позивач повинен довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном. В свою чергу, і сам позивач повинен підтвердити своє право власності на спірне майно - надати правовстановлюючі документи або інші докази, що підтверджують дійсну належність спірного майна позивачу, та довести факт незаконності вибуття з його власності спірного майна. Відповідно, права особи, яка вважає себе власником майна, можуть бути захищені шляхом пред'явлення позову в порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, але [PERSON] не надала суду доказів, що вона є власником спірної електроопори. Найбільш чітко значення елемента володіння проявляються при виникненні права власності за давністю володіння. В останньому випадку при наявності певних обставин, передбачених ст. 344 ЦК України незаконний сумлінний власник речі, захищений від порушення третіми особами володіння нею, набуває права власності на річ, над якою він фактично панував протягом певного часу, залежно від того чи має ця річ статус рухомої, чи нерухомої. Але згідно ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України, згідно до якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Однак у судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є членом садівничого товариства «Геолог» з січня 2011 року (а.с. 31), тобто усього чотири року, тому дії ст.344 ЦК України на цей спір не поширюється. Тому суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. Зважаючи на складність у викладені повного тексту рішення у судовому засіданні 20 травня 2014 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Outcome: dismissed