Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивований тим, що [PERSON] 21.09.2011 року надала в позику [PERSON] грошові кошти в сумі 560\~000 грн., про що було складено відповідний договір та написана розписка про отримання цих коштів, які, зі слів позичальника, бралися для особистих потреб. Згідно з укладеним договором від 21.09.2011 року отримані кошти відповідач зобов`язувався повернути до 20.06.2020 року, проте до цього часу кошти не повернуто. На звернення [PERSON] відповідач не реагує, зустрічей уникає, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення боргу. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позов визнав. Суду пояснив, що заборгованість з повернення позики на користь [PERSON] він визнає, але на даний час коштів для сплати позичених грошей не має. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] 21.09.2011 року надала в позику [PERSON] грошові кошти в сумі 560\~000 грн., про що було складено відповідний договір від 21.09.2011 р., додатковий договір від 14.06.2019 р. та розписка про отримання коштів, які, зі слів позичальника, бралися для особистих потреб. Згідно з укладеним договором від 21.09.2011 року отримані кошти відповідач зобов`язувався повернути до 20.06.2020 року, проте до цього часу кошти не повернуто. Отже, відповідно до укладеного договору, позикодавець під час підписання договору позики передав, а позичальник прийняв у власність кошти в розмірі 560\~000 грн. Положеннями частин 1, 2 ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання та вказано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження в справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та враховуючи визнання позову відповідачем суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивач наполягала на стягненні судових витрат з відповідача. Оскільки [PERSON] визнав позов, то 50 % сплаченого позивачем судового збору повертаються їй з державного бюджету, а решта 50 % стягуються з відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved