Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,котрий проживає разом з нею по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням суду від 23.05.2016 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач не цікавиться сином, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Враховуючи, що [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками, просила позбавити останнього батьківських прав. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнав, заперечив щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , оскільки він бажає виховувати сина, проте позивачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . На даний час дитина проживає разом з позивачкою. Згідно рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 23.05.2016, котре набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 06.09.2018, котре набрало законної сили, з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ј частини з усіх видів доходу останнього, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] . Відповідно до довідки Городоцького районного відділу ДВС від 01.02.2021 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 60776,14 грн. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. В силу п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків із виховання дитини повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини, внаслідок чого фізичний, психічний і моральний розвиток дитини піддаються небезпеці. Доказів саме такої поведінки відповідача, свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками, а також доказів в підтвердження того, що [PERSON] попереджався про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків, позивачкою, в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, не надано. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дали аналогічні покази про те, що їм відомо про спілкування [PERSON] з дитиною близько двох років тому, при цьому завжди при спілкуванні перебував у стані алкогольного сп`яніння. Покази вказаних свідків не є повними і об`єктивними, оскільки вони проживають в іншій місцевості, спілкуються з дитиною кілька разів на рік. При вирішенні спору суд враховує, що [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову про позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини. На підставі наведеного, враховуючи, що позивачкою не наведено виключних обставин, які б викликали крайню необхідність втрати зв`язку між батьком та дитиною, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст.166 СК України), а також ту обставину, що до відповідача раніше не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина; з метою захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування суд вважає, що в задоволенні вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини слід відмовити. При цьому суд, з врахуванням того, що відповідач не спілкується з сином, чого він сам не заперечив в судовому засіданні, вважає за необхідне попередити його про необхідність змінити ставлення до виконання обов`язку по вихованню сина, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, на підставі ч. 9 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені останньою судові витрати - сплачений судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: approved