Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просила розірвати шлюб, укладений 29 серпня 2010 року між нею та відповідачем в Адамівські сільські раді Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис № 1. Позов мотивовано тим, що сторони прожили у шлюбі три роки, після чого на ґрунті ревнощів, сварок, образ, відсутності поваги та взаєморозуміння з боку чоловіка шлюбні стосунки між ними припинились, і два останніх роки [PERSON] та [PERSON] спільно не проживають. Неповнолітніх дітей у шлюбі немає, спільне господарство не ведеться, також відсутнє спільно нажите майно подружжя, а тому позивачка просила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просила шлюб розірвати. Пояснила, що фактично з відповідачем вона прожила у шлюбі шість років. Спочатку між ними були нормальні відносини, але згодом почали виникати різні непорозуміння. Зокрема, вона страждає вадами зору та є інвалідом з дитинства першої групи, у зв'язку з чим в неї виникали проблеми із здоров'ям, а відповідач цього не розумів. Крім того, він безпідставно ревнував її, влаштовував сварки, займався рукоприкладством, що врешті призвело до того, що у червні 2013 року вони почали проживати порізно, і з того часу не спілкуються. Підстав для відновлення шлюбних стосунків позивачка не вбачає, тому у суді настоювала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у суд не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за його відсутності до суду не надходило, у зв'язку з чим суд вважає причини неявки відповідача безповажними, що у відповідності до положень ст. 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи за його відсутності. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 29 серпня 2010 року в Адамівські сільські раді Віньковецького району, однак з червня 2013 року спільно не проживають. Починаючи з червня 2013 року сторони подружніх стосунків не підтримують, проживають як різні люди, а їхній шлюб існує формально. Позивачка примирення та відновлення спільного подружнього життя не бажає, будь-яких шансів для збереження сім`ї не вбачає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона доводиться рідною матір'ю позивачки, та підтвердила, що дійсно між її дочкою та відповідачем неодноразово виникали сварки на ґрунті ревнощів, очевидцем яких вона була. Крім того, зі слів дочки їй відомо, що відносно неї [PERSON] вчиняв фізичне насильство. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Проаналізувавши досліджені докази, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу [PERSON] та [PERSON] суперечило б інтересам позивачки, оскільки їхня сім`я розпалась остаточно, а тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674- VІ із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved