Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки й піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хотицькому району, про позбавлення батьківських прав. Посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2002 року, який рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 29 жовтня 2013 року розірвано. Від шлюбу мають двох дітей - неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач свідомо з часу розірвання шлюбу - 2013 року та часу фактичного розірвання між ними відносин, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків та долі дитини змусило її звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з тиж же підстав та просила їх задовольнити.Зазначила про те, що відповідач байдуже ставиться до долі дітей, а тому батьківські обов`язки його пригнічують, при цьому жодних перешкод їх спілкуванню не чинила, навпаки - вона бажала, щоби батько виконував батьківські обов`язки, проте цього не робив. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розмішеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. В судове засідання представник Органу опіки й піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хотицькому району, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, надав висновок органу опіки та піклування № 2432/01-22/01 від 17 січня 2019 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 58-59, 60-63). В судове засідання прокурор не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи; звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю згідно затвердженої процедури про організацію діяльності органів прокуратури щодо захисту прав і свобод дітей, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 16гн від 06 грудня 2014 року. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Дана справа передана в провадженння Дарницького районного суду м. Києва відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2018 року (а.с.21). Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням висновку органу опіки й пікдлування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про їх народження є дочками сторін (а.с. 5, 6). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2002 року, який рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 29 жовтня 2013 року розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей - неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач свідомо з часу розірвання шлюбу - 2013 року та часу фактичного розірвання між ними відносин, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків та долі дитини змусило позивачку звернутися до суду з даним позовом. Діти зареєстрована за місцем проживання/реєстрації позивачки, мають позитивний стан здоров`я, їх вихованням займається позивачка як матір дітей, батько жодної участі не примає з 2013 року - з часу розірвання шлюбу та часу фактичного розірвання між ними відносин. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час тягар утримання дітей покладений на позивачку як їх матір. Відповідач є працезданою особою, проте матеріальної допомоги на утримання дітей не надає з 2013 року, втратив з ними зв`язок, не підтримує жодних відносин. Відповідач з дітьми не спілкується з 2013 року, матеріально не допомагає, станом здоров`я не цікавиться, не доглядає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо. Діти повністю знаходяться на утриманні матері, відповідач байдуже ставиться до їх долі внаслідок свідомого самоусунення. Позивачка жодних перешкод спілкуванню батька з дітьми не чинить. Орган опіки й піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хотицькому району, надав до суду висновок за№ 2432/01-22/01 від 17 січня 2019 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 58-59, 60-63). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дітей, складений вказаним органом, діти проживають з позивачкою, їх батько - окремо від дітей та їх матері, вихованням дітей займається їх матір, батько участі не приймає. Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Та, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов`язків щодо своїх дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Й, приймаючи до уваги те, що він з 2013 року свідомо ухиляється з підстав його винної поведінки від виконання батьківських обов`язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з ними, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов`язків не виконує з 2013 року, й нині не виконує, хоча діти за своїм віком потребують цього. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищенаведеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved