Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] , посилаючись на те, що вони з відповідачем мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Оскільки, відповідач у добровільному порядку не виконує зобов`язання по утриманню дитини, позивач просила суд стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дочки в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 24.12.2019 року відкрито провадження в справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Від спільного проживання у шлюбі сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 25.02.2010 року, в якому батьками зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь у матеріальному утриманні дитини, що прямо передбачено чинним законодавством. У відповідності до ст.181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Зі змісту положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів у частці, яка буде стягуватися на дитину, суд бере до уваги те, що дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, оскільки ця обставина не заперечується сторонами, а також матеріальний стан батька. Враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає разом з матір`ю, позивача, відповідача, а також той факт, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved