Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Оратівської райдержадміністрації Вінницької області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, згідно із яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 17 вересня 2006 р. по 28 жовтня 2009 р. За час спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO]. Дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Позивач матеріально утримує сина та належним чином піклується про його здоров'я, фізичний, духовний, освітній та моральний розвиток. Після розлучення відповідач матеріальної та будь - якої іншої допомоги на утримання дитини не надає. Аліменти від нього позивач не отримує, хоча за рішенням Оратівського районного суду , виконавчий лист № 2-347 від 22.01.2010 року відповідачу присуджено виплачувати аліменти на утримання дитини, у розмірі ? від всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 09.11.2009 року до досягнення дитиною повноліття. Аліменти від відповідача після вказаного рішення суду і по теперішній час позивач жодного разу не отримувала і не отримує. Наразі син - [PERSON] має значні успіхи у навчанні та спорті, є чемпіоном України. Часто виїздить на змагання в різні міста України з декількох видів спорту. З квітня 2017 року, згідно плану спортивної Федерації України та Вінницької ДЮСШ № 6 він повинен представляти Україну на чемпіонаті Європи та Світу в Чехії, Польші, Болгарії ,Білорусії та ін. Згідно плану ДЮСШ «Темп», де він також займається, в 2017 році буде здійснена поїздка до Данії для участі в міжнародному футбольному турнірі. Такі виїзди будуть здійснюватися щорічно. З огляду на ці обставини, [PERSON] необхідно часто виїздити за кордон на міжнародні змагання, в супроводі позивач, або відповідальних осіб (тренерів, супроводжуючих спортивні команди). Так як він є малолітнім, а відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В даний час батько дитини [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Позивачу достеменно не відоме місце його перебування, вона неодноразово письмово з особистими листами зверталася до нього та до його батьків за місцем його реєстрації з проханням надати згоду для тимчасового виїзду сина за кордон. Але жодного разу їй відповідь так і не надійшла. Позивач [PERSON] наголошує на тому, що метою поїздок є участь дитини у чемпіонатах та міжнародних змаганнях, які будуть відбуватися за кордоном в різних країнах без мети постійного проживання за межами України. Таким чином, жодні права батька, встановлені чинним законодавством України, в тому числі на побачення з дитиною, порушуватися не будуть. Враховуючи те, що міжнародні спортивні змагання будуть проводитися на постійній основі, а з батьком дитини ніякого зв'язку не має, сам він ні на який контакт з позивачем та дитиною не йде, місце перебування його не відоме і таким чином надання ним дозволу на виїзд дитини за кордон не можливе, тому [PERSON] просить суд дозволити виїзд за кордон малолітній дитині [PERSON] [INFO]. з метою участі в чемпіонатах, міжнародних змаганнях, оздоровлення та відпочинку без згоди батька в супроводі матері [PERSON], або в супроводі осіб, уповноважених нею, в наступні країни: Англія, Чехія, Польща, Німеччина, Франція, Болгарія, Данія, Туреччина,Єгипет, Греція, Португалія, Іспанія, Італія, Монголія, Китай, ОАЄ, Австрія, Угорщина, Румунія, Молдова, Сербія, Хорватія, Чорногорія, Голландія, Швейцарія, Бразилія, Білорусь, Росія, Грузія, згідно з календарем (регламентом) чемпіонатів та міжнародних змагань, туристичних путівок, а також інших документів ,що підтверджують необхідність тимчасового виїзду за кордон на термін вказаний в зазначених документах без обмеження кількості поїздок в календарний рік на чотири роки до 2020 року включно, та надати дозвіл [PERSON], на виготовлення проїзних документів на виїзд неповнолітнього сина [PERSON] за межі України з «20» квітня 2017 року по «31» грудня 2020 року без згоди батька [PERSON]. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. Представник органу опіки та піклування Оратівської районної державної адміністрації, спеціаліст І категорії Войчук В.О., будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Заперечень проти позовних вимог не має, позов підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] 28.10.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено запис № 1167. Після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище «[PERSON]». Згідно листа від 17.03.2017 року, [PERSON] просить [PERSON] надати дозвіл для тимчасового виїзду за кордон синові [PERSON] в Чеську Республіку для участі у міжнародному шашковому турнірі з 12.06.2017 р. по 18.06.2017 р. Даний лист 17.03.2017 року відправлено адресату [PERSON], що підтверджується фіскальним чеком Вінницької дирекції ПАТ «УКРПОШТА». Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 16864647 від 26.01.2010 року, було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-347 виданого Оратівським районним судом 22.01.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] , у розмірі ? від всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 09.11.2009 року до досягнення дитиною повноліття. Довідкою № 541 від 16.03.2017 року, виданої Оратівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області підтверджено, що [PERSON] дійсно не отримує аліменти від [PERSON], починаючи з 09.11.2009 року по 15.03.2017 рік. Згідно довідки № 35 від 20.03.2017 року, виданої комунальним закладом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 33 Вінницької міської ради», [PERSON], [INFO] дійсно навчається в комунальному закладі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 33 Вінницької міської ради» в 4-Б класі. Батьківські збори завжди відвідувала мати [PERSON] [PERSON], батько дитини, участі у виховання сина не бере, на батьківські збори не приходить, шкільним життям сина не цікавиться. Відповідно до довідки № 01-11-31 від 20.03.2017 року, виданої міською дитячо-юнацькою спортивною школою № 6, [PERSON], [INFO], дійсно навчається в міській дитячо-юнацькій спортивній школі №6 на відділенні шашки, наказ № 02-06-05 від 02.09.2013 р. [PERSON] являється чемпіоном України серед юних надій до 10 років, призером відкритого турніру з шашок -100 в м. Ніджиці (Польща). В 2017 році плануються виїзди на змагання міжнародного рівня з обов'язковою участю [PERSON], а саме: чемпіонат Європи з шашок-64 серед юних надій до 10 років в Росії травень 2017 р.; відкритий міжнародний шашковий турнір серед юних надій до 10 років в Польщі липень 2017 р.; чемпіонат Європи з шашок-100 серед юних надій до 10 років в Білорусії серпень 2017 р.; чемпіонат світу з шашок-64 серед юних надій до 10 років в Болгарії вересень 2017 р.; чемпіонат світу з шашок-100 серед юних надій до 10 років в Польщі листопада 2017 р.; відкритий міжнародний шашковий турнір «Open Zlata Praga» в Чехії червень 2017 р. Як вбачається з довідки № 01-11-30 від 20.03.2017 року, виданої міською дитячо-юнацькою спортивною школою № 6, [PERSON] дійсно навчається в міській дитячо-юнацькій спортивній школі №6 на відділенні шашок та має І дорослий спортивний розряд з шашок, являється чемпіоном області, чемпіоном України, призером та міжнародних змагань з шашок серед юних надій. На змаганнях всіх рівній його завжди супроводжує мати - [PERSON]. [PERSON] - батько [PERSON], не приймає участі у його вихованні, не з'являється на жодному тренуванні та змаганнях. Згідно довідки № 16 від 21.03.2017 року, виданої Дитячо-юнацькою спортивною школою ВОО Фізкультурно-спортивного товариства «Україна», [PERSON] дійсно навчається в «Дитячо-юнацькій спортивній школі «Темп» м. Вінниця, відділення - футбол, з 01.09.2014 p. Є переможцем та призером змагань різного рівня. Неодноразово визнавався кращим гравцем змагань. З 21 липня по 31 липня 2017 року планується участь ДЮСШ «Темп» в футбольному турнірі DANA CUP 2017 м. Йоррінг Данія. В цих змаганнях участь приймають команди з усіх куточків світу, більше 1100 команд. [PERSON] - мати [PERSON], постійно приймає участь в вихованні сина. Цікавиться успіхами сина, постійно відвідує тренування, змагання та батьківські збори. [PERSON] - батько [PERSON], не приймає участі в вихованні сина. Не з'являвся на жодному тренуванні, змаганнях та батьківських зборах. Відповідно до довідки МКП «ЖЕК № 6», [PERSON] проживає разом з позивачем, матір'ю [PERSON]. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 7, ч. 8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до пп.2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що батько дитини [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, матеріально дитину не підтримує, аліменти не сплачує, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться його успіхами у навчанні та спортивними досягненнями, а також жодним чином не приймає участі у вихованні дитини. Отримання дозволу на виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання, або довгостроковим перебуванням за межами України і тому права батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежуються. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Дії кожного із батьків не повинні обмежувати права один одного та їх спільної неповнолітньої дитини щодо можливості сумісного тимчасового виїзду за межі України для організації туристичної подорожі, оздоровлення дитини та відпочинку, а також для участі у спортивних змаганнях. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на тимчасове вивезення дитини за кордон для участі в чемпіонатах, міжнародних змаганнях, оздоровлення та відпочинку, узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Будь-яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини сторін судом не встановлено. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач просить судові витрати залишити без відшкодування.

Outcome: approved