Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 1/2 кв. [ADDRESS] , співвласником якої є в частці 1/2 її син, [PERSON] . За вказаною адресою також зареєстровані [PERSON] та її діти, [PERSON] , 2010 р. н., та [PERSON] , 2004 р. н. Натомість ані [PERSON] , ані [PERSON] не сплачують за комунальні платежі на вказану квартиру, внаслідок чого позивачка самотужки несе усі витрати по утриманню спірного житла. Так нею за період з березня 2018 по серпень 2019 року сплачено 3956,41 грн. за квартплату на користь ЖКП «Азовжитлокомплекс», 5335,68 грн. за централізоване опалення на користь ККП «Маріупольтепломережа», а також 2278,27 грн. за надання послуги з газопостачання на користь ТОВ «Азовгаз», а загалом вона сплатила за такі послуги 11570,36 грн. Тому вважала, що з відповідачів підлягає стягненню понесені нею витрати за житлово-комунальні послуги. На підставі наведеного просила суд стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування витрат по сплаті житлово-комунальні послуги 4646,05 грн. та з [PERSON] - 1708,70 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені нею позовні вимоги повністю підтримала, додавши, що просить суд стягнути з [PERSON] витрати з опалення та квартплати в розмірі 1/2 частки таких витрат, що дорівнює 4646,05 грн. оскільки частка власності [PERSON] у кв. [ADDRESS] становить саме 1/2. В свою чергу просила суд стягнути з [PERSON] 3/4 частки витрат з послуг по газопостачанню, оскільки нарахування на такі послуги здійснюються, виходячи з кількості зареєстрованих у квартир осіб, а оскільки в кв. [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та двоє її неповнолітніх дітей, тому остання повинна сплатити їй 1708,70 грн. При цьому позивачка не заперечувала, що більше року ані її син [PERSON] , ані [PERSON] в кв [ADDRESS] не мешкають. В той же час [PERSON] та її діти не бажають добровільно знятись з реєстрації з вказаної адреси. Представник [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, [PERSON] , підтримавши заявлені позовні вимоги, просила суд задовольнити позов. Відповідач, [PERSON] , не визнаючи заявлені позовні вимоги, вказував, що він дійсно не мешкає разом із [PERSON] та її дітьми у кв. [ADDRESS] через неприязні стосунки із [PERSON] . Саме через не проживання у спірному житлі він перестав сплачувати за комунальні послуги за такою адресою. Просив відмовити у позові. Відповідач [PERSON] вказувала, що вона дійсно зареєстрована по [ADDRESS] , однак з травня 2018 року ані вона, ані її діти не мешкають у такій квартирі через неприязні стосунків із [PERSON] . Тому через не проживання за місцем своєї реєстрації вона не сплачує за комунальні послуги. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову [PERSON] , виходячи з наступного вмотивування. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по 1/2 частки кожний кв. [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 13 липня 2010 року, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 серпня 2010 року (а. с. 6, 7). Також суд встановив, що за інформацією департаменту адміністративних послуг від 15 липня 2019 року по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1979 р. н., [PERSON] , 2010 р. н., [PERSON] , 2004 р. н., та [PERSON] , 1952 р. н. (а. с. 8). З наданих суду копій квитанцій з оплати послуг з централізованого опалення на користь ККП «Маріупольтепломережа» встановлено, що за період з березня 2018 року по серпень 2019 року споживачем [PERSON] було сплачено 5335,68 грн. (а. с. 13-16). Таким чином половина витрат з оплати послуг з централізованого опалення становить 2667,84 грн. З наданих суду копій квитанцій з квартплати на користь ЖКП «Азовжитлокомплекс» встановлено, що за період з березня 2018 року по серпень 2019 року споживачем [PERSON] було сплачено 3956,41 грн. (а. с. 22-30). Таким чином половина витрат з квартплати становить 1978,21 грн. З наданих суду копій квитанцій з оплати послуг з газопостачання на користь ТОВ «Азовгаз» встановлено, що за період з березня 2018 року по березень 2019 року споживачем [PERSON] було сплачено 2278,27 грн. (а. с. 17-21). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції до 1 травня 2019 року) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно із ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції до 1 травня 2019 року) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. За п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції до 1 травня 2019 року) споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На підставі ч. 3 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції до 1 травня 2019 року) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. В свою чергу за п. 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що набув чинності та введений в дію з 1 травня 2019 року, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Також за п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що набув чинності та введений в дію з 1 травня 2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що набув чинності та введений в дію з 1 травня 2019 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. З аналізу наведених норм права слідує, що стягнення витрат по сплаті комунальних послуг можливе лише з власників житла, якщо таке житло перебуває у приватній власної фізичних осіб, саме з якими, чи від імені яких укладаються договори з надання житлово-комунальних послуг їх надавачами, за відсутності згоди власника на укладення такого договору із іншою особою замість такого власника. Суд при цьому зауважує, що відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. За ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому за ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). На підставі ч. 1 ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Аналізуючи перелічені норми, суд звертає увагу на те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, не зважаючи на своє місце проживання, а також на те, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками виключно за їх згодою. При цьому за ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на утримання спільного майна відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Тобто [PERSON] , як співвласник нерухомості, зобов`язаний нести витрати по оплаті 1/2 вартості житлово-комунальних послуг по [ADDRESS] . На підставі п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. За ч. 1 ст. 524 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином суд встановив, що до [PERSON] , яка фактично сплатила 1/2 частку боргу [PERSON] з витрат на опалення та квартирної плати, перейшло право вимагати у [PERSON] повернення їй таких витрат з опалення в сумі 2667,84 грн. та витрат з квартплати в сумі 1978,21 грн., що загалом дорівнює 4646,05 грн. На підставі викладеного заявлені вимоги [PERSON] до [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. В той же час вимоги [PERSON] до [PERSON] щодо стягнення з останньої на користь позивачки 1708,70 грн. не підлягають задоволенню, через те, що згоди іншого співвласника кв. [ADDRESS] , [PERSON] , на це не має, договір на послуги з газопостачання, укладений із [PERSON] за цією адресою не був, та й доказів того, що відповідачка користувалася послугами у спірний період суду також не було надано. Суд зауважує, що само по собі нарахування з оплати газопостачання за кількістю зареєстрованих осіб за певною адресою, не свідчить про обов`язок таких осіб нести витрати по сплаті таких послуг, в разі їх не проживання в такому житловому приміщенні та за домовленістю із власником такого житла. Враховуючи, що [PERSON] , як співвласник кв. [ADDRESS] , заперечував проти стягнення витрат з газопостачання із зареєстрованої по такій адресі [PERSON] , то на підставі ст. 358, 360 ЦК України такі витрати повинні нести безпосередньо співвласники такого житла відповідно їх часток у праві спільної часткової власності. На підставі ст. 141 ЦПК з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн., що дорівнює половині від задоволених судом та адресованих [PERSON] та [PERSON] вимог [PERSON] , звільненої від сплати такого збору судом при поданні такої позовної заяви.

Outcome: partial