Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення із [PERSON] боргу за договором позики, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 09.01.2014 року надала відповідачу в борг кошти в сумі 25000 грн., які остання зобов'язалась повернути до 09.02.2014 року, що підтверджується особисто складеною розпискою відповідача. Оскільки у визначений в розписці строк відповідач не повернула кошти, тому просить стягнути з останньої борг в сумі 25000 грн. та понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач пояснила, що надала відповідачу в борг кошти в сумі 25000 грн. під проценти, про що остання написала розписку від 09.01.2014 року, за якою отримала в борг кошти в сумі 25000 грн. Строк повернення позики в розписці відповідач не зазначила, а тому вона власноручно написала в розписці дату повернення позики, а саме речення «Борг повернути 9.02.2014», на власний розсуд не узгоджуючи з відповідачем. З вимогою про повернення суми позики до відповідача не зверталась, лише зверталась з вимогою про повернення щомісячних процентів. Підтвердила, що узгоджений з відповідачем строк повернення позики припадає на 09.04.2014 року. Відповідач позов фактично не визнала, однак не заперечує той факт, що 09.01.2014 року отримала у позивача в борг кошти в сумі 25000 грн., про що написала розписку від 09.01.2014 року. Позику отримала у позивача під проценти, що складають 24 %. Конкретного строку повернення коштів в розписці не зазначила. Речення в розписці «Борг повернути 9.02.2014» було дописано позивачем, інший текст розписки писала власноручно. Наполягає на тому, що кінцевий строк повернення позики сторонами узгоджено 09.04.2014 року, який ще не настав. Суд, заслухавши сторони, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи із наступних підстав. За правилами ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 09.01.2014 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала в борг у позивача позику в сумі 25000 грн. Укладання вищезазначеного договору позики між сторонами підтверджується розпискою відповідача від 09.01.2014 року, згідно якої [PERSON] взяла в борг у [PERSON] гроші в сумі 25000 грн. Зі змісту останнього речення розписки вбачається, що борг підлягає поверненню 09.02.2014 року (а.с.6). Однак судом також встановлено, що сторонами в судовому засіданні визнається та обставина, що останнє речення розписки «Борг повернути 9.02.2014», в якому зазначено дату повернення позики, виконано власноручно позивачем не узгоджуючи з відповідачем. Сторонами також визнається, що сума позики в розмірі 25000 грн. за розпискою від 09.01.2014 року підлягає поверненню відповідачем 09.04.2014 року та спору між сторонами щодо цих обставин не існує. З вимогою про повернення суми позики позивач до відповідача не зверталась. Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України дані обставини, що визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а тому судом не досліджується. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст.ст.526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі якщо в договорі не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що станом на час розгляду справи не настав строк виконання зобов'язання по поверненню суми позики, що припадає на 09.04.2014 року, а вимога про повернення суми позики позикодавцем позичальнику не пред'являлась, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, а тому на час розгляду справи судом підстави для стягнення з відповідача суми позики в розмірі 25000 грн. за розпискою від 09.01.2014 року відсутні, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, відмова суду у задоволенні позову не позбавляє [PERSON] можливості повторного звернення до суду з позовом з інших підстав.

Outcome: dismissed