Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою і просила оголосити її сина [PERSON], [INFO], померлим. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у 1996 році заявник отримала лист від адміністрації ВАТ «Автобаза № 1» м. Москва про те, що її син не вийшов на роботу і з того часу матері про долю сина нічого не відомо. У зв'язку з тим, що матір не має відомостей про місце перебування сина більше 18 років, посилаючись на приписи ст. 46 ЦК України, заявник просить оголосити [PERSON] померлим. Вказує, що подала документи до адміністрації Президента України з клопотанням присвоїти їй почесне звання «Мати-героїня», а без участі її сина зібрати необхідні документи не має можливості. Виходом із ситуації вважає оголошення [PERSON] померлим з наступним оформленням свідоцтва про смерть для подачі документів до компетентних установ для присвоєння потрібного їй почесного звання. Під час розгляду справи в судовому засіданні представник заявника - її дочка [PERSON] вимоги заяви підтримала. Суду пояснила, що [PERSON] проживав в с. Дроздовиця до 1974 року. Після служби в армії у 1974 році він виїхав до м. Москва. Влаштувався на роботу ВАТ «Автобаза № 1». Кілька років проживав у службовому гуртожитку, що належить вказаному підприємству. Спочатку працював водієм, потім слюсарем. У 1985 році [PERSON] відвідувала [PERSON] у м. Москва. У інші роки [PERSON] навідував матір, сестру і братів у с. Дроздовиця. Листів [PERSON] рідним не писав. Лише в 1976 році матір отримала від нього листівку до свята 8 Березня. За характером [PERSON] був скритний, тихий, нічого про себе не розповідав. Дружини та дітей він не мав. Матір листувалась з комендантом службового гуртожитку, яка до 1996 року писала заявниці про її сина. У 1996 році в с. Дроздовиця надійшов лист про те, що [PERSON], не вийшов на роботу. З 1996 року припинилось листування з комендантом і [PERSON] жодного разу не з'явився у с. Дроздовиця. Службове житло, яке належало до відання ВАТ «Автобаза № 1» являло собою трикімнатну квартиру, де проживали інші чоловіки. У розмові з ними рідним [PERSON] стало відомо, що, крім тимчасового місця проживання у вказаному своєрідному гуртожитку, [PERSON] знімав іншу квартиру, інколи там ночував, не повертаючись до гуртожитку. У 1997 році у зв'язку із смертю інших членів сім'ї розшуком [PERSON] ніхто не займався. У той час не цікавились місцем його перебування. До органів внутрішніх справ із заявою про його розшук звернулись в кінці 2013 року. Заслухавши пояснення представника заявника; встановивши обставини, якими обґрунтовуються заявлені у справі вимоги; допитавши свідків; оцінивши їх показання; дослідивши письмові докази, додані до заяви; з'ясувавши характер та взаємовідносини між заявником і особою, яку вона просить оголосити померлою; визначившись із встановленими у справі фактами; встановивши правову норму, яка підлягає застосуванню, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. Так, підставою для оголошення фізичної особи померлою є презумпція її смерті. За змістом ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Заява про оголошення фізичної особи померлою у відповідності до ст. 246 ЦПК України розглядається судом за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Обставин, які б загрожували смертю або давали б підставу припускати загибель [PERSON] від певного нещасного випадку чи надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру заявником не наведено. Підставою для оголошення [PERSON] померлим заявник називає те, що матір не має відомостей про місце перебування сина більше 18 років. Однак, за довідкою виконкому Дроздовицької сільської ради № 342 від 16.12.2014 року [PERSON] лише народився в с. Дроздовиця, а місце його перебування (проживання) на території вказаної сільської ради не зареєстровано (а.с.9). За свідченнями сільського голови [PERSON] у судовому засіданні встановлено, що з 1989 року (часу коли свідок проживає в селі) остання [PERSON] у с. Дроздовиця не бачила. Оскільки заявник і свідок разом працювали в сільській раді, свідок повідомила, що, дійсно у 1996 році [PERSON] розповідала на роботі, що отримала листа з м. Москва від адміністрації ВАТ «Автобаза № 1» про те, що [PERSON] не вийшов на роботу. Такі ж показання дала у судовому засіданні свідок [PERSON] (односельчанка заявника, однокласниця її сина). Як встановлено судом (а.с.7) [PERSON], 04 жовтня 1955 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Припинення трудових відносин з підприємством ВАТ «Автобаза № 1» природньо зумовило втрату службового житла. Крім того, з пояснень представника заявника встановлено, що [PERSON] винаймав інше помешкання, де залишався ночувати, про нову адресу нікому не повідомляв (аудіо файл судового засідання). Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні відомості не про [PERSON] в місті його перебування, а його рідні через відсутність близьких, тісних сімейних взаємовідносин не мають відомостей про дійсне місце перебування [PERSON]. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України), суд визнає відсутність близьких, тісних сімейних взаємовідносин між матір'ю і сином причиною теперішньої відсутності відомостей у заявника про місце перебування сина. Так, свідок [PERSON] (невістка заявника) суду повідомила, що після одруження з братом [PERSON] за період із 1982 року по 1996 рік бачила [PERSON] в с. Дроздовиця лише 2 рази. У м. Москва вдвох з чоловіком вони [PERSON] не відвідували, його адреса невідома. Одночасно підтвердила, що у 1996 році [PERSON] розповідала, що отримала листа з м. Москва від адміністрації ВАТ «Автобаза № 1» про те, що [PERSON] не вийшов на роботу. Будь-яких інших доказів, тобто фактичних даних, які б свідчили про відсутність відомостей про [PERSON] в місті його перебування більше ніж три роки суду не надано. За дослідженою постановою від 13.02.2014 року (а.с.7) старшого оперуповноваженого відділу МВС Росії по району Вихіно м. Москва встановлено, що заява [PERSON] про розшук [PERSON] надійшла 05.02.2014 року. Інформації, що представляє оперативний інтерес не встановлено. Крім того, у Городнянському РВ УМВС України розшукова справа заведена 26.11.2014 року (а.с.8) і саме з цієї дати [PERSON] оголошено в державний розшук. Таким чином, не сплинув загальний трирічний строк, вказаний у статті 46 ЦК України. Оцінюючи заявлені у справі докази у відповідності до положень ст.ст. 57-66 ЦПК України, виходячи з предмету доказування, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог.

Outcome: dismissed