Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ФОП [PERSON] про визнання договору № 87 від 08.12.2016 року про надання послуг власнику обєкта нерухомості таким, що не вчинений, мотивуючи свої вимоги тим, що начебто між позивачкою та агентством нерухомості «Домовой» в особі ФОП [PERSON] 08.12.2016 року було укладено договір № 87 про надання послуг власнику обєкта нерухомості та начебто [PERSON] в момент підписання цього договору № 87 було отримано аванс в розмірі 20 000 грн. Згідно договору купівлі продажу від 07.06.2007 року квартира [ADDRESS] на праві власності належить позивачці [PERSON] Згідно карточки реєстрації форми № 16, 17.08.2007 року позивачку було зареєстровано у зазначеній квартирі. Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 12017020010000002 встановлено, що станом на 30.01.2016 року з квартири позивачки викрадено паспорт, ідентифікаційний код, а також документи на квартиру та інші матеріальні цінності. По поверненню позивачки із за кордону вона почала діяти, щоб поновити викрадені документи, отримала дублікат договору купівлі продажу квартири, який був зареєстрований лише в 2017 році. 11.07.2017 року позивачка отримала довідку № 665 у адміністратора «Прозорий офіс» Центру адміністративних послуг ВМР, з довідки вбачається, що позивачку знято з реєстрації місця проживання 01.12.2016 року, в той час коли вона не перебувала на території України, оскільки прилетіла до України лише 10.01.2017 року. Незаконний володілець викраденого паспорту позивачки, зняв її з реєстрації та підписав з ФОП [PERSON] договір № 87. З приводу відновлення відомостей про реєстрацію, позивачка звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом, по вказаній справі з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради витребувано копію заяви та копію викраденого паспорту позивачки, а також фото особи, що вчиняла дії у Департаменті. Наведені факти свідчать про те, що договір № 87позивачка не підписувала з ФОП [PERSON] і не мала наміру підписувати, так як відсутня потреба продажу квартири. Просила суд визнати договір №87 від 08.12.2017 року про надання послуг власнику обєкта нерухомості таким, що не вчинений між ФОП [PERSON]В, та [PERSON] Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та агентством нерухомості «Домовой» в особі ФОП [PERSON] 08.12.2016 року було укладено договір № 87 про надання послуг власнику обєкта нерухомості (а.с.3). В момент підписання договору [PERSON] , відповідно до п. 4.2. отримала від ФОП [PERSON] 20000 грн., як вид забезпечення належного виконання зобовязання за договором (а.с.3). Згідно договору купівлі продажу від 07.06.2007 року квартира [ADDRESS] на праві власності належить позивачці [PERSON] (а.с.44-45). Згідно карточки реєстрації форми №16, 17.08.2007 року [PERSON] було зареєстровано у [INFO] (а.с.47а). Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 12017020010000002 встановлено, що станом на 30.01.2016 року з квартири [PERSON] викрадено паспорт, ідентифікаційний код, а також документи на квартиру та інші матеріальні цінності (а.с.47). 11.07.2017 року позивачка отримала довідку № 665 у адміністратора «Прозорий офіс» Центру адміністративних послуг ВМР, з довідки вбачається, що позивачку знято з реєстрації місця проживання 01.12.2016 року, в той час коли вона не перебувала на території України, оскільки прилетіла до України лише 10.01.2017 року (а.с.49-56, 67-98). Відповідно до висновку експерта від 21.07.2017 року № 256-П за результатами судової почеркознавчої експертизи, підпис у графі «Реквізити сторін/Замовник» у договорі № 87 від 08.12.2016 року на надання послуг власнику обєкта нерухомості, виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.114-122). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У пункті 8 Постанови Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. На підставі викладеного,

Outcome: approved