Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 31.10.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом № 3373. Від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося у зв'язку з несумісними характерами, різними поглядами на життя, різними життєвими принципами та цілями. Позивач вказує, що на протязі чотирьох місяців вони із відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, також не мають спільного бюджету, внаслідок чого шлюб фактично розпався. Позивач вважає, що їх шлюб із відповідачем існує лише формально, в зв'язку із чим просить його розірвати. Крім того, просить стягнути із відповідача на її користь судові витрати, понесені нею при сплаті судового збору та витрати за надання професійної правничої допомоги при оформленні позовної заяви. В судовому засіданні позивач [PERSON], заявлені вимоги підтримала в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та просила їх задоволити. Додатково пояснила, що судом надавався сторонам строк на примирення, однак жодних спроб для примирення відповідачем не було зроблено, в зв'язку із чим вона настоює на розірванні шлюбу. Спору щодо спільно нажитого майна та місця проживання малолітньої доньки між сторонами немає. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.10.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а.с.5). Причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди на сімейне життя, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягали на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати які складаються з 640,00 грн. судового збору, підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Суд вважає за можливе вимоги позивача про відшкодування витрат на кваліфіковану правничу допомогу задоволити в розмірі 400 гривень, при цьому суд керується ст. 137 ЦПК України, а також приймає до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги в цій частині та не заперечив проти їх задоволення.

Outcome: approved