Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди батька. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 10.06.2011 р. по 25.02.2014 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка після розірванню шлюбу між сторонами проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. З метою відпочинку, оздоровлення, навчання доньки позивач має намір виїхати разом з нею за кордон, однак відповідач без будь-якої аргументованої причини відмовляється надати дозвіл дитині для виїзду за кордон, з незрозумілих причин ухиляється від дачі цього дозволу. Позивач вважає, що ухилення від надання згоди на виїзд дитини за кордон суперечить інтересам дитини. А тому ставляться вимоги: про визнання безпідставною відмови [PERSON] у наданні дозволу малолітній [PERSON], [INFO], на виїзд за межі України; про надання дозволу малолітній [PERSON], [INFO] року на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення нею 18 років у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька до країн : Китай, Грузія, Туреччина, Чорногорія, Шрі-Ланка, Італія, Іспанія, Греція, Хорватія, Болгарія, Єгипет, Австралія, Германія, Чехія, Словаччина, Польща, Росія, Аглія, США, Канада, Тайланд, Франція, Білорусія, Данія, Латвія. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги та пояснила, що в вересні 2014 року з дозволу відповідача було виготовлено проїзний документ для виїзду малолітньої доньки за кордон, однак в грудні 2014 року відповідач не надав згоди на її виїзд . Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення необґрунтованих позовних вимог позивача та пояснив, що не перешкоджає тимчасовому виїзду малолітньої доньки за кордон, що підтверджується виготовленням за його згодою проїзного документу для малолітньої доньки для її виїзду за кордон , на даний час також не заперечує щодо виїзду дитини, згоден давати дозвіл на її тимчасовий виїзд за межі України, однак він має право та повинен знати до якої країни кожного разу і на який час має намір тимчасово виїхати його малолітня дитина у супроводі матері, оскільки позивачка після розлучення неодноразово погрожували йому , що він більше не побачить доньку, яку вона бажає вивезти за межі України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Жовтневого району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в суд не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Як установлено у судовому засіданні та визнано сторонами по справі , відповідач надав в 2014 році з метою тимчасового виїзду доньки за кордон для відпочинку дозвіл на виготовлення проїзного документу для доньки [PERSON] . Позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження позовних вимог щодо визнання безпідставною відмови [PERSON] у наданні дозволу малолітній [PERSON], [INFO], на виїзд за межі України, тобто позивачем всупереч вимог закону, передбачених ст. 60 ЦПК України , не доведено обставини заперечення відповідача щодо виїзду дитини за кордон, що дало б змогу суду прийняти рішення про надання дозволу для виїзду за кордон малолітньої дитини у супроводі матері без згоди батька. Крім цього, позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини, якій виповнилось лише три роки, за кордон, мети такого виїзду . Зазначені у позовній заяві твердження позивачки про те, що вона безуспішно неодноразово намагалася вирішити питання отримання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон, у судовому засіданні не підтверджені. Відповідно до статей 141, 157 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Із аналізу вищенаведених норм випливає, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або за рішенням суду при відсутності згоди одного з батьків. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею вісімнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Окрім того, суд вважає безпідставними вимоги позивачки щодо надання дозволу малолітній [PERSON], [INFO] року на багаторазові тимчасові виїзди за межі України у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька до досягнення нею саме 18 років, оскільки відповідно до діючого законодавства України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Outcome: dismissed