Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Будо-Вороб`ївської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, Новгород-Сіверської районної державної адміністрації про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, та визнання права на земельну частку (пай). Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати її чоловіка - [PERSON] . [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, яку позивачка прийняла належним чином, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом. До спадкової маси окрім майна належного чоловікові, входило майно яке належало її свекрусі. Але коли позивачка надала державний акт на право приватної власності на землю від 25.09.2003 року серії ІІ-ЧН № 027048 нотаріус надала роз`яснення, що [PERSON] не набула права власності на земельні ділянки, оскільки на день реєстрації державного акту померла. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Будо-Вороб`ївської сільської ради у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов визнає повністю на користь позивача. Представник відповідача - Новгород-Сіверської РДА Чернігівської області Кулібова О.І. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та про визнання позовних вимог в повному обсязі. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачами та, відповідно, для його задоволення, у зв`язку з цим, суд враховує наступне. [INFO] в с. Буда-Вороб`ївська Новгород-Сіверського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12.10.1999 р. серії [NUMBER] (а.с.6). Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08.10.2019 року, яке набрало законної сили 09.11.2019 року, встановлено факт родинних відносин між померлим [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №03, від 27.07.2016 р.), та померлою [PERSON] , (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 08 від 12.10.1999 року) син-мати (а.с.9). Ще за життя [PERSON] на її ім`я було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0155108, відповідно до запису №108 від 15.10.1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСГП «Промінь», підтверджується довідкою відділу у Новгород-Сіверському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівської області. Даним сертифікатом було посвідчено право [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 8,07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Будо-Вороб`ївської сільської ради (а.с.14). Згідно копії довідки виконкому Будо-Вороб`ївської сільської ради № 161 від 30.03.2016 року, [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з сином - [PERSON] , [INFO] та невісткою - [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно копії повідомлення Державного нотаріального архіву Чернігівської області №2519/01-17 від 29.05.2020 року, спадкова справа до майна [PERSON] Новгород-Сіверською районною державною нотаріальною конторою не заводилась (а.с.27). Отже, в силу положень статей 529, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР спадщина [PERSON] перейшла до її сина - [PERSON] , при цьому інші спадкоємці відсутні. Вже після смерті [PERSON] на її ім`я на підставі розпорядження №130 від 29.04.2002 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН №027048 від 25.09.2003 року площею 11,70 га на території Буда-Вороб`ївської сільської ради (а.с.14,15). [INFO] в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 27.07.2016 року (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 03.11.1958 року, [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною (а.с.8). Позивачка [PERSON] належним чином прийняла спадщину свого чоловіка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 14.09.2017 року, виданого приватним нотаріусом Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Чернігівської області Шик А.Л. на ім`я [PERSON] щодо спадщини [PERSON] , яка складається з права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ЧН №0155109, розміром 8,07 га. в умовних кадастрових гектарах (а.с.10). Отже, в силу положень статтей 529, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР до позивачки перейшла спадщина її чоловіка [PERSON] , зокрема й право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] і було успадковане [PERSON] . Проте, як вбачається з повідомлення Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області №662/01-16 від 12.07.2016 року, видати свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] неможливо, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю ділянку серії ІІ-ЧН № 027048 від 25.09.2003 року виданий на ім`я спадкодавця після його смерті. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР (в редакції на день виникнення спірних правовідносин) правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. Згідно зі статтею 10 ЦК УРСР, в якій розкрито зміст правоздатності громадян, громадяни, серед іншого, можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно. Частиною першою статті 125 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною першою статті 126 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Враховуючи наведені вище законодавчі положення, суд приходить до висновку, що видача Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області на ім`я [PERSON] після її смерті, державного акту на право приватної власності на землю була здійснена в порушення норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельні ділянки. За таких обставин, суд вважає за необхідне захистити права позивача, визнавши недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім`я [PERSON] після її смерті. Як вбачається, вказаний вище державний акт був виданий на ім`я [PERSON] як особи, що мала право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 17 розділу Х Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, у зв`язку з видачею на ім`я [PERSON] після її смерті державного акту на право приватної власності на землю, сертифікат на право на земельну частку (пай), що посвідчував право вимоги останньої на відведення у приватну власність земельної ділянки, яке входило до складу спадщини [PERSON] , став недійсним. Це в свою чергу призвело до порушення прав позивачки щодо набуття у власність в порядку спадкування права на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-ІV, право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно частини другої статті 2 вказаного Закону одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Оскільки позивачка набула у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 8,07 в умовних кадастрових гектарах, однак у зв`язку з недійсністю документу, який посвідчував дане право вона не може оформити вказану спадщину у позасудовому порядку, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачкою [PERSON] відповідного права. Отже, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню в цій частині також. На підставі викладеного,

Outcome: approved