Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Крім позивача в спірній квартирі також зареєстрований відповідач, який є членом родини попереднього власника квартири, який та був зареєстрований у спірній квартирі на час її придбання. З урахуванням того, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за його відсутності. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М., за реєстровим № 5509, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 234284756 від 26.11.2020 (а.с. 9-14). Як вбачається із відповіді, наданої на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 4170_01-71 від 26.01.2021, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 22.07.2008 по теперішній час (а.с. 21). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), зокрема, від вирішення такої вимоги, як про позбавлення права користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є ані власником, ані співвласником спірної квартири, договір найму житла з ним не укладався і він не є членом сім`ї позивача. Таким чином, оскільки позивач є власником вказаної квартири, але її право щодо володіння своїм майном порушується відповідачем, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved