Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м. Кропивницького про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування вимог посилається на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 червня 2015 року шлюб між нею та відповідачем розірваний. Діти проживають разом із нею за адресою [ADDRESS] . [PERSON] неналежним чином здійснює свої батьківські обов`язки, не цікавиться розвитком дітей, не забезпечує дітей належним харчуванням та одягом, на телефонні дзвінки позивача часто не відповідає, спілкуватися зі своєю сім`єю не бажає. Згідно висновку психолога від 13.08.2019, син [PERSON] під час розповіді про батька починає хвилюватися, зазначає, що той, на його думку, агресивно поводиться щодо молодшого брата та матері. Останній раз він бачив свого батька близько трьох місяців тому. [PERSON] при згадуванні про батька виявляє агресивне ставлення до нього та демонструє зневагу. На момент дослідження [PERSON] та [PERSON] не виявили бажання проживати з батьком та не прагнуть зустрічі з ним. З боку дітей до свого батька [PERSON] переважають такі емоції, як страх, образа, злість. Висловлюють побажання проживати з матір`ю та дати їм можливість не контактувати з батьком. Звернулась з заявою до служби у справах дітей Кіровоградської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю. Згідно листа начальника управління з питань захисту прав дітей вирішено вважати недоцільним надання висновку органу опіки та піклування про визначення місця поживання малолітніх дітей, оскільки спір про визначення місця проживання дітей між позивачем та відповідачем відсутній. Відповідно до висновку виконавчого комітету Міської ради м. Кропивницького від 22.08.2019р. вирішено наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з дітьми, а саме щонеділі з 9.00 год до 18.00 год за бажанням дітей. Від дітей дізналася, що відповідач хоче їх забрати жити разом з ним. Виходячи із вищезазначеного, єдиним виходом із ситуації є вирішення питання у судовому порядку, оскільки проживання саме з матір`ю відповідатиме інтересам синів. Просить визначити місце проживання дітей разом з нею за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача наголосила на тому, що вимогу про визначення місця проживання дітей саме за визначеною адресою не підтримує. Відповідач подав відзив, в якому вимоги не визнав, посилається на те, що між ним та позивачем відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей. Діти проживають з матір`ю і він не заперечує проти цього. Зазначене підтверджується наданими в додатках до позовної заяви особисто позивачем письмовими доказами. Зокрема довідкою КП «ЖЕО №2» МР м. Кропивницького від 02.09.2019 року №9610 про те, що діти проживають за адресою [ADDRESS] з матір`ю. Актом обстеження умов проживання [PERSON] , від 29.08.2019 року складеного спеціалістами служби у справах дітей Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, в квартирі [ADDRESS] для виховання та розвитку дитини створено такі умови: в кожної дитини є окрема кімната, наявні речі, одяг, предмети шкільного користування, для дітей відведено місце для навчання та відпочинку. За даною адресою проживають і мають місце реєстрації: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Характеристиками дітей з учбового закладу. Висновком виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького №4200/49-05-211 від 22.08.2019 року, яким визначений порядок участі у вихованні та спілкуванні батька з дітьми, а саме: щонеділі з 09.00 до 18.00 за бажанням дітей. Відповіддю управління з питань захисту дітей від 30.09.2019 року, з якої вбачається, що спір між батьками про визначення місця проживання дітей - відсутній. Враховуючи викладене, вирішено вважати недоцільним надання висновку органу опіки і піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю. зазначені докази підтверджують відсутність порушеного права позивача. Позивачем не надано доказів того, що він наполягає на тому, щоб діти проживали з ним. Обставини зазначені позивачем в підставах позову, щодо неналежного виконання батьківського обов`язку відповідачем, не входять до кола доказування, які мають бути враховані судом при визначення місця проживання дітей. Припускає, що звернувшись до суду за захистом порушеного права позивач має на меті віднайти будь-яку можливість виїхати з дітьми для проживання за кордон, оскільки неодноразово зверталася з проханням підписати заяви про надання відповідних дозволів. Враховуючи обставини, що ініціатива матері щодо виїзду пов`язана не з відпочинком чи оздоровленням дітей, а має на меті їх постійне місце проживання та навчання (з її слів) в Польщі, він заперечував і заперечує щодо їх такого переїзду. Просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 24.10.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 04.02.2020 справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Вишня-Чижова Г.В. вимоги позову підтримала, посилаючись на обставини викладені в ньому. Суду пояснила, що позивач вважає, що спір між нею та батьком дітей існує, оскільки він може прийти до школи та забрати їх з уроків за місцем свого проживання, що порушує учбовий процес. Батько міг домовитися з дітьми про зустріч, діти його чекали, а він не прийшов. Якщо місце проживання дітей буде визначено, то він не зможе цього робити. На даний час відсутнє правова визначеність, тому позивач вважає, що є підстави захистити її порушене право. Просили судові витрати залишити по фактично понесеним. Представник відповідача - адвокат Михайльова В.В. вимоги не визнала, суду пояснила, що позивач з дітьми проживає у квартирі, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності. Відповідач не визнає позов не тому, що він бажає, щоб діти проживали з ним, а тому, що він вважає, що спір відсутній, нічиїх прав не порушував, а тому немає потреби їх захищати. Діти залишились проживати з матір`ю і він жодного разу не висловив бажання, щоб вони проживали з ним. Старшому синові вже виповнилось 14 років і він сам, відповідно до чинного законодавства має обирати місце свого проживання. Зазначене питання вирішувати в судовому порядку неможливо. Позивач переслідує свої власні інтереси, прагне виїхати з дітьми на постійне місце проживання у республіку Польща, а відповідач не надає згоду на вивіз дітей. Представник органу опіки та піклування Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м. Кропивницького суду пояснила, що за зверненням позивача до органу опіки проведені відповідні дії щодо розгляду заяви про визначення місця проживання дітей з матір`ю та встановлено, що спір між батьками відсутній з цього приводу, батько не заперечує проти проживання дітей з матір`ю, тому висновок органу опіки наданий не був. На вимогу суду органу опіки та піклування Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м. Кропивницького знову розглянув зазначене питання, запросив батьків дітей на засідання, де мати повідомила, що спору між ними про місце проживання дітей немає, а батько надав нотаріальну згоду на виїзд дітей разом із матір`ю на постійне місце проживання до Республіки Польща. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 червня 2015 року шлюб між сторонами розірваний. Діти проживають разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «ЖЕО №2 МРМК». Зазначений факт не заперечують сторони. Позивач 18.07.2020 уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією паспорта та свідоцтва про розірвання шлюбу. Позивач зверталась до органу опіки та піклування Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м. Кропивницького для вирішення питання про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Орган опіки не надав висновок, оскільки в ході розгляду зазначеного питання дійшов висновку про відсутність спору між батьками з цього приводу. На вимогу суду орган опіки та піклування Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м. Кропивницького розглянув зазначене питання та надав висновок про визначення місця проживання дітей з матір`ю. У висновку зазначено, що під час розгляду зазначеного питання були запрошені батьки дітей, які підтвердили, що спору між ними щодо місця проживання синів немає. Батько дітей надав нотаріально засвідчені згоди на виїзд дітей разом із матір`ю на постійне місце проживання до Республіки Польща. Представник відповідача в судовому засіданні не одноразово наголошувала на тому, що фактично позивач має намір вивезти дітей на постійне місце проживання у Республіку Польща, а відповідач не бажав надавати на це згоду, тому і виник зазначений спір. Відповідно до ч. 1ст. 141 СК України,мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За правилами ч. 1ст. 160 СК Українимісце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 18Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положенняст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. [PERSON] [INFO] досяг чотирнадцятирічного віку і має сам обирати місце свого проживання, тому така позовна вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, що передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Позивач стверджує, що є спір між нею та відповідачем щодо місця проживання дітей та зазначене питання має набути правової визначеності, але не надала суду жодного доказу на підтвердження своїх вимог. Обставини, на які посилається позивач, щодо неналежного утримання та спілкування батька з дітьми не доводять факт наявності спору між батьками про місце проживання дітей. Інформація, зазначена у висновку органу опіки та піклування Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м. Кропивницького щодо надання батьком нотаріально посвідченої згоди на виїзд дітей на постійне місце проживання до Республіки Польща, підтверджують твердження відповідача та пояснення самого позивача про відсутність спору між батьками, доводять, що права позивача порушені не були, а метою звернення до суду з позовом були інші обставини. Враховуючи вищевикладене суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed