Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 04 липня 2014 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від даного шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Позивачка стверджує, що впродовж останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. За твердженнями позивачки, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникали та виникають сварки і суперечності, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на їх душевний стан. Позивачка зазначає, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їх сім`ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено і за переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Також позивачка у позовній заяві зазначає, що дитина проживає разом з нею та для забезпечення належного рівня життя, фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку необхідні кошти, однак, позивачка не в змозі самостійно їх забезпечити, а тому, враховуючи вищевикладене, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем і стягнути з відповідача аліменти на її користь у розмірі ј від усіх його доходів. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 03.09.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку строщеного позовного провадження та призначено справу до розгляду. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено з матеріалів справи, 04 липня 2014 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ), було укладено шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане 04 липня 2014 року відділом державної реєстрації цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1028. Від даного шлюбу у сторін народився син\~ [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 березня 2018 року Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Шлюбні відносини між сторонами припинено, спільного господарства [PERSON] та [PERSON] не ведуть. Позивачка [PERSON] бажає розірвати шлюб і не має наміру примирятися з відповідачем, про що свідчить зміст позовної заяви та пояснення позивачки надані у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою, про що він надав пояснення у судовому засіданні. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~ст. 24 цього Кодексу\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 цього Кодексу\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, а також наявність малолітньої дитини, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Судом встановлено, що малолітній син [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка піклується про сина та займається його вихованням і дитина перебуває на її утриманні. Статтею\~ 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» встановлено, що\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зі ст.182\~СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені судом обставини, приймаючи до уваги, що обов`язок щодо утриманні неповнолітніх дітей покладено на обох батьків, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь\~\~позивача [PERSON] \~аліменти на утримання їх малолітнього сина\~\~ [PERSON] \~\~у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved