Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про виділення в натурі співвласнику з ідеальною часткою 1/3 частина в житловому будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначається, що позивач та відповідачі є співвласниками житлового будинку садибного типу з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Частка позивача у домоволодінні складає 1/3 частину, відповідачам належить по 1/3 частині, відповідно. Зазначений житловий будинок та господарські споруди знаходяться на земельній ділянці, площею 415,0 кв.м.. Рішенням суду відповідачу [PERSON] було виділено в натурі частину будинку, відповідно до першого варіанту поділу житлового будинку садибного типу з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS] визначеного у висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи та земельно-технічної експертизи поділу будинку №22 від 22.02. 2019 року. [PERSON] також має право на виділення в натурі частини в будинку, якою фактично користується, а тому звернулась до суду для вирішення питання. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, просить суд позов задовольнити. Відповідачі звернулись до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують щодо задоволення позову у відповідності до висновку експерта від 22 лютого 2019 року № 22. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог [PERSON] .. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтву про право на спадщину від 07.05.2008 року [PERSON] належить 1/3 частина житлового будинку садибного типу з господарськими та побутовими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно свідоцтву про право на спадщину від 07.05.2008 року [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку садибного типу з господарськими та побутовими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . У відповідності свідоцтву про право на спадщину від 07.05.2008 року [PERSON] належить 1/3 частина житлового будинку садибного типу з господарськими та побутовими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно схематичному плану технічного паспорту ТОВ «Укртехінвентаризація» вищезазначений житловий будинок №16 та господарські і побутові споруди при ньому зведені на земельній ділянці, площею 415,0 кв.м. Також, судом встановлено, що приватизація даної земельної ділянки не відбувалася, розміри земельної ділянки, яка перебуває в користуванні сторін, визначені схематичним планом технічного паспорту, ці розміри визнаються сторонами по справі. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Змістом пунктів 2.2, 2.7 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, встановлено проведення поділу на самостійні об`єкти нерухомого майна відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси і вирішення спорів щодо поділу об`єктів нерухомого майна в судовому порядку. Отже, можливість проведення виділу або поділу у натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, закон пов`язує з домовленістю співвласників, оформленою письмовим і нотаріально посвідченим договором, або у судовому порядку за відсутності цих обставин. При цьому виділ частки майна, що є об`єктом спільної часткової власності, у натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників, а особа набуває право власності на виділене майно з державною реєстрацією такого права у встановлених законом випадках. Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності, за всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як роз`яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак, в ч.1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч.1 ст. 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачами права спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і, за жодних правових підстав, не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Проте, наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Так, якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Як вбачається зі змісту технічного паспорту житлового будинку, його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом, оскільки має місце технічна можливість переобладнання житлового будинку в ізольовані квартири, що звичайно повинно бути з`ясовано шляхом призначення відповідної будівельно-технічної експертизи, оскільки такі обставини потребують спеціальних знань у даній галузі. Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Таким чином, на думку суду, житловий будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , необхідно поділити таким чином, щоб позивачу та відповідачам було виділено у власність відокремлену частину житлового будинку, яка б відповідала розміру їх часток у праві спільної часткової власності. Згідно п.8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Судовим рішенням, яке набрало законної сили 13 листопада 2020 року в справі № 658/1567/19 було вирішено питання щодо виділення в натурі частки відповідача [PERSON] , такий виділ було здійснено на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи та земельно-технічної експертизи поділу будинку №22 від 22.02. 2019 року, за першим варіантом виділення. Позивач також вважає, що перший варіант виділення є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам її та відповідачів, з чим в заявах погодились відповідачі. З урахуванням викладеного суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо виділення в натурі частки будинку, у відповідності до висновку експерта.

Outcome: partial