Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Вимогу щодо стягнення аліментів позивач мотивувала тим, що з 2003 року по 18.08.2009 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. У сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня звернення із заявою до суду, тобто з 22.02.2021 року. 26.02.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відзив на позов не надходив. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що працює фізичною особою підприємцем на ринку «Анголенко» у м. Запоріжжі. Отримала за 2020 рік, з урахуванням локдауну, доходу приблизно 60 000 грн., тобто приблизно 5 000 грн. щомісячно. Відповідач не допомагає, усі витрати на дітей несе лише вона. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 2003 року по 18.08.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про народження, виданим 14.02.2006 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (актовий запис № 141) та Свідоцтвом про народження, виданим 30.08.2017 року Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (актовий запис № 457). Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлено: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги інтереси дітей і позивача, їх стан здоров`я та матеріальне становище, а також враховує, що відповідач є працездатною особою і може працювати і виконувати обов`язок по утриманню дітей, а також сплачувати на них аліменти, які б забезпечували необхідний життєвий процес та розвиток дітям. При цьому, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі по 2500 гривень на кожну дитину не є виправданими. При таких обставинах, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я сторін, а також встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дітей, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2 300 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а на [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 100 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial