Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який до початку судового розгляду уточнила, до [PERSON] , треті особи виконавчий комітет БМР Запорізької області (орган опіки та піклування), [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення особи без надання іншого жилого приміщення, мотивуючи свої вимоги наступним. 26 жовтня 2005 року між її дочкою [PERSON] та відповідачем було укладено шлюб, після реєстрації шлюбу вони почали спільно проживати в квартирі [ADDRESS] . Оскільки на той час [PERSON] був членом сім`ї позивачки та її дочки, йому було надано згоду всіх співвласників квартири на реєстрацію місця проживання за вищевказаною адресою. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась спільна дочка [PERSON] [INFO] дочка позивачки [PERSON] померла, після її смерті [PERSON] повністю взяла на себе обов`язки з виховання та утримання онуки. З листопада 2018 року онука позивачки через невиконання відповідачем батьківських обов`язків почала проживати разом з нею в однокімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання дочки, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання та матеріальне забезпечення. Через те, що відповідач постійно зловживав спиртними напоями, вів аморальний спосіб життя, а також нехтував своїми батьківськими обов`язками, його було позбавлено батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] 13 жовтня 2020 року виконавчим комітетом БМР було прийнято рішення № 353 про забезпечення збереження права користування житлом за [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та призначено [PERSON] відповідальною за збереження права неповнолітньої підопічної на користування житлом. На даний час позивачка зі своєю онукою тимчасово проживає в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності її дочці [PERSON] . Таке проживання є вимушеним, оскільки в квартирі [ADDRESS] продовжує одноосібно проживати [PERSON] . Вказана квартира на праві спільної часткової власності належить: 1/4 частка [PERSON] , 1/2 частка [PERSON] та 1/4 після вступу у спадщину після смерті [PERSON] належить її дочці [PERSON] . Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, поселив до себе без дозволу співвласників квартири співмешканців сумнівного вигляду, змінив замки на вхідних дверях до квартири та відмовляється надавати нові ключі власникам квартири, що фактично унеможливлює їх доступ до квартири, постійно вчиняє сварки та наносить побої, створює конфліктні ситуації, що порушує правила співжиття і робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі. Крім зазначеного, відповідач не сплачує платежів за комунальні послуги, у зв`язку з чим постійно утворюється заборгованість у великих розмірах. Таку заборгованість відповідач не погашає навіть частково, а оскільки особові рахунки відкриті на ім`я позивачки, заборгованість нараховується саме на її ім`я. Через небажання відповідача добровільно виселитись з квартири, співвласниками якої є [PERSON] , [PERSON] , з метою запобігання більш тяжких наслідків існуючих неприязних стосунків між відповідачем та власниками квартири, враховуючи систематичне порушення відповідачем правил співжиття, позивачка [PERSON] вважає, що виселення відповідача зі спірного житлового приміщення переслідує легітимну мету і направлене на захист прав та законних інтересів як позивачки, так і її неповнолітньої онуки. Просила визнати відповідача таким, що втратив користування квартирою [ADDRESS] , виселити відповідача з вказаної квартири, а також стягнути з нього понесені судові витрати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила наступне. З відповідачем, який є її колишнім зятем, спільне проживання неможливе, оскільки [PERSON] вчиняв насильство по відношенню до неї, про що позивачка неодноразово зверталась в поліцію, однак, оскільки вони на той час проживали разом, [PERSON] заяви до поліції була вимушена забирати. Зазначила, що в присутності онуки відповідач намагався зґвалтувати позивачку, після чого [PERSON] була вимушена виїхати з належної їй квартири. [PERSON] спочатку залишилась проживати з батьком, але потім також пішла від нього, оскільки [PERSON] не працював, дочку не забезпечував, зловживав спиртними напоями. Відповідач залишився проживати в квартирі, комунальні послуги не сплачує, змінив замки на вхідних дверях, в зв`язку з чим позивачки не можуть потрапити до квартири. [PERSON] та [PERSON] вважають за неможливе проживати разом з відповідачем, його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселити з квартири, оскільки він не є власником вказаної квартири, був зареєстрований як член сім`ї, яким не є після смерті дочки позивачки. [PERSON] пропонувала [PERSON] знятися з реєстрації та виселитися з квартири, але отримала відмову, відповідач зазначив, що він згоден виселитися лише за умови, що йому позивачка купить двокімнатну квартиру в центрі міста. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивачка [PERSON] пояснила суду, що вона є колишньою дочкою відповідача, її батько відносно неї позбавлений батьківських прав. Зазначила, що після того, як [PERSON] виїхала з їх квартири, [PERSON] почав сильно випивати, не слідкував за нею, не годував, не купував одяг, не цікавився її життям. В зв`язку з наведеним [PERSON] взяла деякі речі та переїхала до баби. Після того, як вона прожила у [PERSON] декілька місяців, вирішила забрати у батька інші речі, але він кричав на неї, не пускав, намагався підняти на неї руку. Вважає, що спільне життя з відповідачем є неможливим, вона його боїться. На даний час вони з бабою проживають в однокімнатній квартирі, належній її тітці, місця для повноцінного життя в цій квартирі не вистачає. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідачок позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав, зазначив, що відповідач зловживає спиртними напоями, не пускає в квартиру працівників комунальних служб для перевірки, що може спричинити такі проблеми, як затоплення, виток газу тощо. Спірна квартира належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач права власності на вказане житло не має, був зареєстрований як член сім`ї, яким на даний час не є. Норми ЖК УРСР не дозволяють проживати трьом особам жіночого пола разом з чоловіком, з яким вони не перебувають в родинних стосунках. Крім зазначеного, відповідач не сплачує за комунальні послуги, на даний час по квартирі утворились великі борги, що підтверджено доданими до позову довідками. Просив позов задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселити його без надання іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив суду наступне. Він мав право на спадкування спірної квартири після смерті його дружини, але позивачка [PERSON] та її друга дочка вмовили відповідача відмовитися від спадщини на користь його дочки [PERSON] , а за це обіцяли купити дочці ноутбук, одяг. На даний час [PERSON] має намір поновити свої спадкові права, оскільки він проживає в квартирі більше 10 років, робив у ній ремонт, купував меблі. З бабою дочці відповідача проживати краще, оскільки [PERSON] не працює, має можливість доглядати за онукою. До адміністративної відповідальності відповідач не притягувався, замок на вхідних дверях не змінював. Комунальні послуги не сплачує, оскільки не має роботи, зазначив, що в м. Бердянську важко знайти оплачувану роботу. Добровільно виїжджати з квартири відповідач не буде, бажає повернути свою власність. Не заперечує проти проживання позивачок в квартирі, пояснив, що тілесних ушкоджень [PERSON] він не заподіював, спроби зґвалтування не було, спиртними напоями він не зловживає, з сусідами проживає дружно. Наразі в квартирі він проживає один, але раніше з ним проживав колега по роботі. Згоден виїхати з квартири, якщо йому буде надано однокімнатну квартиру. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Треті особи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від виконавчого комітету БМР надійшла заява про розгляд справи без участі його представника та прийняття рішення відповідно зо закону. Смокова Н.Л. надала суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовну заяву вона підтримує в повному обсязі та просить суд її задовольнити. Просила врахувати, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та має намір на її відчуження, однак, в зв`язку з не допуском відповідачем позивачок до квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] вимушені проживати в належній третій особі квартирі. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00022749726 від 02 травня 2019 року [PERSON] 26 жовтня 2005 року уклав шлюб з [PERSON] (а.с. 11). [INFO] у них народилась дочка [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом ДРАЦС по м. Бердянську реєстраційної служби Бердянського МУЮ у Запорізькій області 29 липня 2005 року (а.с. 9). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 224525197 трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на праві спільної часткової власності [PERSON] 1/4 частина, [PERSON] 1/4 частина, [PERSON] 1/2 частина (а.с. 30-31). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28 липня 2015 року відділом ДРАЦС по м. Бердянську реєстраційної служби Бердянського МУЮ у Запорізькій області (а.с. 12). У відповідності зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 грудня 2020 року спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 1/4 частки вищезазначеної квартири (а.с. 59). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08 вересня 2020 року № 9636, виданою відділом місця проживання виконавчого комітету БМР, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 28). Згідно з листом Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області від 22 вересня 2020 року № 22653/01-20 від [PERSON] до Бердянського відділу поліції надходили наступні звернення: ЄО № 30693 від 16 грудня 2019 року щодо [PERSON] , який з 2017 року веде аморальне життя, зловживає спиртними напоями, не слідкує за своєю дочкою, не виконує батьківські обов`язки, не сплачує комунальні послуги; ЄО № 1384 від 21 січня 2020 року про вжиття заходів до [PERSON] , який не виконує батьківські обов`язки, за вказаною заявою складено адміністративний протокол від 21 січня 2020 року відносно [PERSON] за ч.ч. 1, 2 ст. 184 КУпАП (а.с. 17). У відповідності з листом Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області від 30 вересня 2020 року № 23364/50/02-2020 01 грудня 2015 року до ЄРДР за № 12015080130005713 за заявою [PERSON] внесені відомості за ч. 1 ст. 125 КК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень; 01 грудня 2015 року [PERSON] було отримано постанову про призначення судово-медичної експертизи; 14 грудня 2015 року від заявниці надійшла заява про закриття кримінального провадження, на підставі якої вказане кримінальне провадження було закрито (а.с. 18). Крім зазначеного, повідомлення [PERSON] від 24 квітня 2020 року було зареєстровано до журналу ЄО Бердянського ВП ГУНП за № 8780, яке до ЄРДР не вносилось; в ході проведення перевірки відносно [PERSON] були склавдлені адміністративні протоколи за ч. 2 ст. 184, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (лист Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області від 14 травня 2020 року № 11313/50/047-20) (а.с. 19). Постановами Бердянського міськрайонного суду від 10 травня 2019 року, 12 лютого 2020 року, 02 червня 2020 року [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 184, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 20-24). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2020 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав на неповнолітню дочку [PERSON] (а.с. 14-16) У відповідності з рішеннями виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 13 жовтня 2020 року № 351 «Про надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування», № 352 «Про встановлення опіки, піклування над дитиною та призначення опікуна, піклувальника», № 353 «Про збереження за дитиною права користування житлом» [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування; піклувальником дитини призначено [PERSON] ; забезпечено збереження права користування житлом за адресою: [ADDRESS] , відповідальною за збереження вказаного права призначено [PERSON] (а.с. 25-27) Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21 березня 2019 року [PERSON] , [PERSON] проживають в однокімнатній квартирі [ADDRESS] (а.с. 29). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18216266 однокімнатна квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 89). Згідно з актом від 18 грудня 2020 року, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] та засвідченим головою ОСББ «К. Маркса 29», [PERSON] , який проживає в квартирі [INFO] вказаного будинку, постійно порушує правила співжиття, а саме систематично перебуває у стані алкогольного сп`яніння, порушує режим тиші у нічний час, грубіянить сусідам та вчиняє сварки, без згоди власників квартири поселив до неї невідомих співмешканців сумнівного вигляду (а.с. 72). У відповідності з актом, складеним 18 грудня 2020 року головою ОСББ «К. Маркса 29», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , має заборгованість за оплату послуг з утримання будинку в розмірі 4\~365,35 грн, змінив замки на вхідних дверях до квартири, у зв`язку з чим у власників квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відсутня змога потрапити до свого житла. [PERSON] постійно порушує правила співжиття, а саме порушує режим тиші, зловживає спиртними напоями, постійно перебуває у компанії невідомих осіб, вчиняє сварки з сусідами, а також не допускає працівників комунальних служб до квартири для передачі показань лічильників обліку спожитої електричної енергії, водопостачання та газопостачання. Головою ОСББ з [PERSON] неодноразово проводились профілактичні бесіди про неприпустимість протиправної та аморальної поведінки, недопущення порушень правил співжиття, до яких залучались сусіди, проте дані заходи виявились безрезультатними (а.с. 73). Наявність заборгованості по оплаті за комунальні послуги підтверджується відповідними довідками (а.с. 33-36, 97-99). 21 вересня 2020 року [PERSON] зверталась до [PERSON] з письмовим зверненням про добровільне виселення з житлового приміщення, а саме з квартири [ADDRESS] (а.с. 37). Аналогічний лист позивачкою на адресу відповідача було направлено 22 грудня 2020 року (а.с. 95). Свідок [PERSON] , яка є сестрою позивачки [PERSON] , пояснила суду, що вона була свідком побиття відповідачем [PERSON] . Крім зазначеного, відповідач приставав до позивачки, бив її. Внаслідок таких дій [PERSON] була вимушена виїхати з належної їй квартири. Зараз [PERSON] проживає в квартирі один, позивачок не пускає. Зазначила, що спільне життя позивачок з відповідачем неможливе, оскільки [PERSON] є для них небезпечним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що наразі [PERSON] з онукою проживають в квартирі дочки, оскільки в своїй квартирі вони не можуть проживати внаслідок того, що відповідач створив для них нестерпні для проживання умови. [PERSON] бив [PERSON] , про що вона заявляла до поліції. Відповідач має тяжкий характер, зловживає спиртними напоями, не працює. В квартирі постійно перебувають сторонні особи, які випивають з відповідачем. Коли з [PERSON] проживала його дочка, він про неї не піклувався, не цікавився її життям, не годував, не купував одяг. Відповідач не сплачує комунальні послуги, має великий борг, ремонт в квартирі не робить, продав з квартири всі речі. Наразі дитина проживає з бабою в однокімнатній квартирі, вимушена учити уроки на кухні. Спільне проживання позивачок з відповідачем неможливе, оскільки вони його бояться. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] тривалий час, часто бувала у неї вдома. Після смерті чоловіка позивачки [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, продавати з дому речі. Внаслідок неможливості спільного проживання з [PERSON] [PERSON] вимушена була піти з квартири. Наразі позивачки у належну їм квартиру не можуть потрапити, оскільки відповідач замінив замки у вхідних дверях. Зазначила, що [PERSON] бив [PERSON] . Позивачки на даний час проживають в однокімнатній квартирі, [PERSON] хворіє, дитина вимушена робити домашні завдання в кухні, вони потребують ліпших умов проживання. Відповідач не сплачує за комунальні послуги. Спільно проживати позивачки та відповідач не зможуть, оскільки останній є агресивним, позивачки його бояться. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона з 1989 року дружила з померлою дочкою [PERSON] , знає відповідача. Після смерті [PERSON] відповідач почав випивати, перестав турбуватися про дитину, бив [PERSON] . Відповідачки були вимушені виїхати з належної їм квартири, оскільки проживання разом з [PERSON] є небезпечним. На даний час відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири, має великі борги за комунальні послуги, ремонт в квартирі не здійснює. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Ст. 64 ЖК УРСР\~передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно із ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно з ч.ч. 2, 4\~ст. 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до частини другої та ч. 4 ст. 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР\~виселення членів сім`ї власника жилого будинку без надання іншого жилого приміщення допускається, якщо систематичне порушення правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Під заходами запобігання і громадського впливу маються на увазі, зокрема, попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, товариськими судами. Таким чином, законодавцем передбачено, що в даному випадку маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Відповідно до\~ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Ст. 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В п. 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у п. 2 ст. 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Разом з тим, згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.\~ Поняття «майно» у ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року). Під час розгляду скарги у справі «Левчук проти України» (рішення ЄСПЛ від 03 вересня 2020 року) Європейській суд зазначив, що національні суди під час тривалого провадження не провели всебічний аналіз ситуації заявниці та загрози психологічного і фізичного насильства, з яким вона з дітьми могли зіткнутися в майбутньому. З огляду на це Європейський суд констатував порушення ст. 8 Конвенції і вказав, що позиція національних судів про відхилення позову про виселення колишнього чоловіка не відповідала позитивному обов`язку держави забезпечити заявниці ефективний захист від домашнього насильства. З системного аналізу вищенаведених норм права слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням (припинення сервітуту на проживання) та виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Аналогічні правові висновки міститься у постановах Верхового суду від 15 січня 2020р. по справі №740/2457/18 (провадження 61-12054св 19), Верховного Суду України від 15 травня 2017 року в справі №734/387/15-ц, Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі\~№ 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18) та від 23 жовтня 2019 року у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був вселений до квартири [ADDRESS] ,\~зареєстрований в\~ній та\~проживав у\~вказаній квартирі\~в якості\~члена сім`ї\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] .\~Після її\~смерті відповідач\~залишився проживати\~в квартирі. Таким чином, [PERSON] набув права користування чужим майном, що по своїй суті є сервітутом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачки зазначили, що вони є власниками спірної квартири, відповідач створює їм проблеми та перешкоди для реалізації права на спокійне проживання, а також не приймає участі в утриманні будинку та прибудинкової території. Позивачка [PERSON] неодноразово зверталась до Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявами щодо неправомірної поведінки [PERSON] , відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, невиконання своїх батьківських прав. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 07 серпня 2020 року [PERSON] було позбавлено батьківських щодо позивачки по даній справі [PERSON] . З відповідачем проводились неодноразові профілактичні бесіди головою ОСББ, однак, заходи громадського впливу на [PERSON] виявились безрезультатними. Відповідач проживає в квартирі як колишній член сім`ї дочки позивачки [PERSON] , але між сторонами існує тривалий конфлікт, відповідач систематично створював конфліктні ситуації, регулярні сварки, що порушувало правила співжиття і робило неможливим проживання позивачок з ним в одній квартирі, внаслідок чого останні були вимушені виїхати із спірної квартири і наразі, не маючи іншого житла, проживають в однокімнатній квартирі, належній третій особі. Добровільно звільнити житло [PERSON] , [PERSON] відповідач не бажає. Позивачка [PERSON] є особою похилого віку, [PERSON] є школяркою, тобто позивачки потребують належних умов для проживання та навчання. Їх проживання з [PERSON] , враховуючи систематичне порушення правил співжиття, матиме негативний вплив на спокій, стиль і спосіб власників спірного житла та створюватиме психологічну напругу. [PERSON] не відноситься до верств населення, які потребують соціального захисту, має можливість самостійно організувати власне життя, в тому числі забезпечити себе житлом та роботою. Враховуючи викладене, оскільки відповідач [PERSON] , який спільним побутом з позивачками не пов`язаний, членом їх сім`ї не є, не дотримується охоронюваного законом права [PERSON] , [PERSON] на мирне володіння своїм майном, що робить неможливим їх проживання в одній квартирі, а заходи впливу виявились безрезультатними, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та виселення.

Outcome: approved