Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивачка в обґрунтування позовних вимог в позовній заяві вказує, що вона з 13 вересня 2012 року по 24 березня 2015 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем. 24 березня 2015 року позивачку було звільнено з ПАТ «Азовзагальмаш» на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Позивачці була нарахована, але не сплачена у повному обсязі заробітна плата, у звязку з чим виникла заборгованість по заробітній платі в розмірі 4987,39 грн., яка до теперішнього часу не сплачена. На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку з наступного дня після її звільнення 25 березня 2015 року по день звернення до суду 11 червня 2015 року в сумі 3628,48 грн. , а в подальшому виходячи із змінного графіку її роботи по 22,5 години і середнього динного заробітку 7,82 грн. в годину. Представник позивачки [PERSON], який діє на підставі довіреності в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. В матеріалах справи маються письмові заперечення, в яких відповідач вказав, що дійсно заборгованість перед позивачкою по заробітній платі становить 4987,39 грн., яка до теперішнього часу не сплачена. Відповідач визнає розрахунок позивачки щодо розміру середнього динного заробітку в сумі 7,82 грн. за годину. У звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст..224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 13 вересня 2012 року по 24 березня 2015 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем. 24 березня 2015 року позивачку було звільнено з ПАТ «Азовзагальмаш» на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. В матеріалах справи мається довідка, видана 22.06.2015 року ПАТ «Азовзагальмаш», відповідно до якої заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за період з грудня 2014 року по березень 2015 року становить 4987,39 грн., розрахунок з позивачкою не проведений. 03 червня 2015 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя видано судовий наказ, відповідно до якого з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь [PERSON] стягнута заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2014 року по березень 2015 року в сумі 4987,39 грн. Відповідно до ст..115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.116 ч.1 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що підлягають сплаті від підприємства, закладу, організації проводиться в день звільнення. Про нараховані суми , що підлягають сплаті робітнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити робітника перед виплатою вказаних сум. Ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем при звільненні [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 4987,39 грн., яка не сплачена й по теперішній час. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до розрахунку позивачки середнього динна заробітній плата останньої становить 7,82 грн. за одну годину . Згідно із табелем використаного робочого часу за другий перше півріччя 2015 року, вбачається, що позивачка мала наступний графік роботи: одна доба робоча 22,5 години та три доби вихідних, тобто загальна кількість робочих днів склала 26 днів, загальна кількість робочих часів позивачки з дня наступного після її звільнення 25.03.2015 року по день винесення рішення з урахуванням святкових днів 1 травня 8 травня, становить 585 годин. Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки заробітної плати, тобто з 25.03.2015 року по 06.07.2015 року (день винесення рішення) становить 4574,70 грн. (585 робочих годин за період з 25.03.2015 року по 06.07.2015 року * на середньо годинну заробітну плату 7,82 грн.) При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином з відповідача на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 25.03.2015 року по 06.07.2015 року в сумі 4574,70 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved