Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «ПУМБ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якого зазначила таке. 05.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 29444 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 16 659,34 грн. На підставі заяви АТ «ПУМБ» про примусове виконання виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. від 17.12.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 60902893. Однак, позивачка вважає виконавчий напис № 29444 від 05.12.2019, вчинений приватним нотаріусом Харою Н.С., незаконним, тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 16.08.2021 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В цей же день за заявою позивачки судом вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом № 29444 від 05.12.2019, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 16 659,34 грн. Позивачка в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач АТ «ПУМБ» про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або з повідомленням про причини неявки, а також відзиву на позов суду не подав (а.с. 59). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася, ухвалу про відкриття провадження та судові повістки про дату, час та місце розгляду справи направлені судом за зареєстрованою юридичною адресою. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, пояснень не надала (а.с. 53). З огляду на викладене, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому зі згоди позивачки та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 05.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 29444, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 16 659,34 грн., яка складається з наступного: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7 191,90 грн., прострочена заборгованість за комісією - 3 091,53 грн., прострочена заборгованість за процентами - 489,46 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту - 5 386,45 грн., а також витрати стягувача на вчинення виконавчого напису - 500,00 грн., за період з 21.10.2018 по 21.10.2019 (а.с. 15). На підставі заяви АТ «ПУМБ» про примусове виконання виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. від 17.12.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 60902893, а також винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 13, 16, 17). Відповідно до ч. 1 ст. 15, ст.ст. 16, 18 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорення. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). За правилами пунктів 3.1., 3.2. та 3.4. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (надалі - Перелік); строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п. 3.5. глави 16 розділу ІІ вказаного Порядку вчинення нотаріальних дій). При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Разом з тим нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Відповідач АТ «ПУМБ» не надав відзиву на позов або доказів на підтвердження законності дій стягувача та нотаріуса. Статтею 12, 13 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено здійснення судочинства на засадах змагальності сторін, в межах заявлених особою вимог і на підставі поданих доказів, а також обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оцінюючи правильність дій приватного нотаріуса Хари Н.С. та достатність і належність поданих останній для вчинення виконавчого напису № 29444 документів, суд розглядає справу за наявними в ній доказами та звертає увагу на таке. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Встановлені у цій справі обставини свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 05.12.2019, тобто після набрання законної сили постановою КААС від 22.02.2017 у справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису за договорами про сплату грошових сум нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як виходить з матеріалів справи, на підтвердження своїх вимог про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості відповідач АТ «ПУМБ» подав приватному нотаріусу не посвідчену нотаріальну заяву № 100633488801 від 02.02.2016 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб. Відповідно до змісту виконавчого напису № 29444 від 05.12.2019його вчинено саме на підставі заяви № 100633488801. Виходячи із рішення КААС, вказаний документ не входить до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Однак, приватний нотаріус Хара Н.С., не прийнявши до уваги вимоги щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, вчинила виконавчий напис. Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/10374/17. Також, на підставі заяви № 100633488801 від 02.02.2016 про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб банк надав позивачу споживчий кредит у розмірі 13 985,71 грн. на строк 36 місяців, тобто до 03.02.2019, з відсотковою ставкою 9% річних та сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 181,81 грн. Погашення заборгованості за умовами заяви-приєднання повинно здійснюватись шляхом сплати щомісячних ануїтентних платежів у розмірі 444,74 грн., згідно з графіком платежів. Необхідно також відмітити, що у спірному виконавчому написі стягнення заборгованості проводиться за період з 21.10.2018 до 21.10.2019. Разом з тим, за умовами заяви № 100633488801 строк погашення заборгованості визначений до 03.02.2019, отже, відсотки нараховані також і поза межами строку кредитування. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до повернення позики. Відтак, у разі відсутності іншої домовленості сторін, приписи статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики, можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідачем не доведено, що сторонами під час підписання заяви № 100633488801 погоджувались умови щодо сплати процентів поза межами строку кредитування. Крім того, якщо умовами заяви № 100633488801 від 02.02.2016 визначені періодичні щомісячні платежі в розмірі 444,74 грн. (тіло кредиту), то за період з 21.10.2018 до 21.10.2019 сума ануїтентних платежів складатиме 444,74 х 12 = 5 336,88 грн. Проте, у спірному виконавчому написі пропонується стягнути з [PERSON] прострочену заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7 191,90 грн. та прострочену заборгованість за процентами в розмірі 489,46 грн. Разом сума боргу за тілом кредиту, яку пропонується стягнути, складає 7 681,36 грн., що явно не співпадає із сумою платежів за вказаний період, визначеною договором. За виконавчим написом з позивача також стягнуто неустойку у розмірі 5 386,45 грн. Проте у заяві № 100633488801 від 02.02.2016 відсутні умови про стягнення неустойки (штрафу, пені), її розміру та порядку сплати. Разом з тим, заявою № 100633488801 від 02.02.2016 встановлено обов`язок позичальника сплачувати щомісячну комісію у розмірі 181,81 грн., як плату за послуги банку, пов`язані з наданням виписок, довідок щодо стану заборгованості по споживчому кредиту. Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII) в редакції, чинній на момент підписання заяви, кредитодавцю заборонялось встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Згідно з пунктом 3 статті 55 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІII «Про банки і банківську діяльність» в редакції, чинній на момент підписання заяви, банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Як передбачено пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 в редакції, чинній на момент підписання заяви, банки не мали права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону №1023-XII, є нікчемною. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Виходячи з матеріалів справи, нотаріусом вчинено виконавчий напис без перевірки отримання боржником вимоги про усунення порушень кредитного договору та і взагалі направлення [PERSON] такої вимоги. Адже доказів на підтвердження таких обставин ні приватний нотаріус Хара Н.С., ні АТ «ПУМБ» не надали. Однак, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно поінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. А письмова вимога про усунення порушень вважається надісланою боржнику, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Підсумовуючи все вищезазначене, суд доходить висновку, що спірний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушеннями вимог закону, оскільки приватний нотаріус Хара Н.С. на підтвердження безспірності вимог відповідача прийняла документи, які не передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також станом на день вчинення виконавчого напису сама заборгованість не могла вважатись безспірною. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з АТ «ПУМБ» на користь [PERSON] судовий збір, сплачений позивачкою за подання позовної заяви до суду у розмірі 908,00 грн., та судовий збір, сплачений позивачкою за подання до суду заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн., разом у розмірі 1 362,00 грн. Також позивачка в позовній заяві просить, виходячи з положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, пов`язані з розглядом справи, у сумі 5 000,00 грн., на підтвердження чого надані відповідні докази. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша-шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що стороною позивача під час подання позову були заявлені до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу та подано докази розміру понесених судових витрат на правничу допомогу. Отже, вимога щодо розподілу судових витрат на правову допомогу була заявлена до винесення рішення по суті. Так, з матеріалів справи виходить, що правову допомогу [PERSON] відповідно до договору № 24 від 14.06.2021 здійснювала адвокат Ільченко Ірина Валентинівна. Представництво та захист прав і законних інтересів клієнта, надання йому необхідної правової допомоги здійснювалось за винагороду в розмірі, встановленому по узгодженню сторін. Згідно з квитанцією [PERSON] здійснено оплату послуг адвокату Ільченко І.В. на суму 5 000,00 грн. Акт виконаних робіт від 11.08.2021 за договором № 24 від 14.06.2021 свідчить, що адвокатом Ільченко І.В. надано відповідні юридичні послуги (а.с. 18-22). Одночасно суд наголошує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2, частина 6 статті 137 ЦПК України). Зі змісту спеціальних норм ЦПК України, які регулюють відносини зі сплати витрат на правничу допомогу виходить, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, тоді як обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що сума заявлених до відшкодування судових витрат на правничу допомогу є обґрунтованою, а саме, із наданих заявником документів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу можливо встановити та визначити, що витрати, які понесла позивачка у зв`язку із розглядом даної справи, які підлягають відшкодуванню, складають 5 000,00 грн. З огляду на задоволення позовних вимог [PERSON] , вказані витрати необхідно стягнути з відповідача АТ «ПУМБ».

Outcome: approved