Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON], 23 вересня 2011 року уклала шлюб з [PERSON], про що Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зроблено актовий запис за № 666. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено на „Мойса. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON], та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] 20 квітня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №308041, яке було видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції. Позивачці [PERSON], на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 15 січня 2016 року. Позивачка стверджує, що дана квартира була придбана її батьком [PERSON], за договором купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення № 28/27 від 06 серпня 2007 року, укладеного між ТОВ «Альянс- Висотбуд». Всі внески було сплачено батьком, ще в 2008 році. 28 серпня 2015 року між позивачкою, [PERSON], та її батьком, [PERSON] було укладено Угоду № 2 про поступку за договором купівлі-продажу цінних паперів у процесі розміщення № 28/27 від 06 серпня 2007 року. Згідно до означеної угоди, позивачка зобовязалася здійснювати усі права та обовязки за основним договором. Після того, як було виготовлено уся технічна документація на квартиру, [PERSON], отримала правовстановлюючі документи на квартиру. Позивачка вважає, що квартиру [ADDRESS], загальною площею 47,1 кв.м., утому числі житловою 25,2 кв.м., можливо визнати її особистою приватною власністю, оскільки вона з її колишнім чоловіком не сплачували за неї гроші, тобто не купували квартиру, і тому квартира не є сумісною власністю подружжя. Крім того, позивачка стверджує, що її батько [PERSON], купив їй, житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,0754 га, кадастровий номер 5122755100:02:002:0384, які розташовані за адресою: Одеська область, Комінтернівській район, смт. Комінтернівське, вул. Центральна, 76. Але договори купівлі-продажу були укладені від її імені. На підставі викладеного, позивачка просить визнати вищевказаний обєкти нерухомості її особистою приватною власністю. В судове засідання позивачка подала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги, а також справу просила розглянути її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, однак згідно поданої заяви позовні вимоги визнав та просив справу розглянути у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [PERSON], 23 вересня 2011 року уклала шлюб з [PERSON], про що Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зроблено актовий запис за № 666. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено на „Мойса. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON], та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] 20 квітня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №308041, яке було видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції. Позивачці [PERSON], на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 15 січня 2016 року. Позивачка стверджує, що дана квартира була придбана її батьком [PERSON], за договором купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення № 28/27 від 06 серпня 2007 року, укладеного між ТОВ «Альянс- Висотбуд». Всі внески було сплачено батьком, ще в 2008 році. 28 серпня 2015 року між позивачкою, [PERSON], та її батьком, [PERSON] було укладено Угоду № 2 про поступку за договором купівлі-продажу цінних паперів у процесі розміщення № 28/27 від 06 серпня 2007 року. Згідно до означеної угоди, позивачка зобовязалася здійснювати усі права та обовязки за основним договором. Вищевказаний факт не оспорював відповідач, а тому суд вважає, що його доведеним. Крім того, позивачка стверджує, що її батько [PERSON], купив їй, житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,0754 га, кадастровий номер 5122755100:02:002:0384, які розташовані за адресою: Одеська область, Комінтернівській район, смт. Комінтернівське, вул. Центральна, 76. Але договори купівлі-продажу були укладені від її імені. Даний факт, відповідач також не оспорював. Відповідно до частини ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В той же час, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В постанові від 07 вересня 2016 року, справа № 6-801 цс 16, Верховний суд України дійшов до висновку, що уразі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, оскільки спірне майно, а саме квартира [ADDRESS], житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,0754 га, кадастровий номер 5122755100:02:002:0384, які розташовані за адресою: Одеська область, Комінтернівській район, смт Комінтернівське, вул. Центральна, 76 були придбані не за спільні гроші подружжя, то вони є особистою приватною власністю позивачки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На час розгляду справи судом не встановлено фактів, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved