Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що 09.10.1999 року між неї та [PERSON] укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородської міської ради від 09.10.1999 року, серії І-ФМ № 000826. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], які проживають разом з нею за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська, 159/4. З дітьми вони проживають окремо, починаючи з липня 2018 року, так як чоловік фактично не впускає їх до їхнього житла, відтак, чоловік продовжує проживати за адресою: [INFO] «А», а вони з дітьми за вищевказаною адресою. Враховуючи, що у власному житлі вони з дітьми не проживають, то розмір аліментів на кожну дитину слід встановити у твердій грошовій по 1500 грн. Молодшому сину [PERSON] 12 років і він навчається в школі в м. Ужгород. Старшому сину [PERSON] 18 років, проте він навчається на стаціонарі та є студентом другого курсу НУ «Львівська політехніка». Зазначає, що проживання в м. Львів на місяць їм обходиться в 2300 грн. та додатково оплата комунальних послуг. Квартиру в м. Львів, хлопці (троє) винаймають на умовах оренди, таким чином кожен з них платить по 2300 грн., що виходить дешевше ніж одному. Про це може свідчити син та це відомо відповідачу. Крім того, додатково кожного тижня сину для проживання та різних поточних витрат і витрат для навчання необхідно 1000 грн. Витрати на харчування, які вона передає сину кожного тижня вона включає в аліменти в розмірі 1500 грн. Стверджує, що відправляючи сина до Львова кожного тижня вона складає йому сумку з харчуванням на цілий тиждень. У звязку із значним зростанням плати за комунальні послуги та оренди квартири в м. Ужгород, її підробітки в салоні краси послуги манікюру вже не покривають всіх тих витрат, яких потребують діти та їх сімя. Відповідач добровільно утримувати своїх дітей відмовляється. Враховуючи наведене вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Щодо додаткових витрат на старшого сина вказує, що враховуючи плату за оренду квартири в м. Львів та комунальні послуги, такі витрати складають 3000 грн. Вважає, що половину з них повинен погашати чоловік, а це 1500 грн. Враховуючи витрати на старшого сина на його поточні витрати, а це майже 4000 грн. в місяць, кожного тижня на різні поточні витрати по навчанню вона передає сину 1000 грн. Вважаю, що половину з них повинен погашати чоловік, а це 2000 грн. в місяць. Таким чином, додаткових витрат на старшого сина у них 7000 грн. в місяць, половину з яких повинен погашати чоловік, а це 3500 грн. в місяць. Витрати по проживанню, харчуванню старшого сина, коли він перебуває на вихідних враховує в 1500 грн. мінімального розміру аліментів. Зауважує, що вже значний час вона боргую кошти її знайомим, які вимагають повернення позиченого, але її підробітки вже не дозволяють самотужки нести витрати по утриманні дітей. У звязку з чим, вона змушена просити виплати аліментів на дітей, адже такий тягар для неї одної стає непосильний. Звертає увагу, що після виходу чоловіка на пенсію у них склалися напружені стосунки в сімї. Чоловік припинив цікавитися сімєю, у них виникають постійні сварки, свідками яких часто стають діти, що приносить негативний емоційний фон в сімю та погано відображається на вихованні дітей. Вони переїхали жити окремо, з липня 2018 року вони з синами проживаємо окремо в м. Ужгород по вул. Капушанська, 159/4, адже відповідач не впускає їх до їхнього житла. Жодної участі в утриманні та вихованні дітей чоловік не бере. Кошти, які відповідачу виплачує держава на дітей він привласнює собі та використовує виключно на власні особисті потреби. Всі її спроби та намагання налагодити їхнє спільне життя не принесли результату, а тому вона звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про розірвання шлюбу. На підставі викладеного позивач просить суд ухвалити рішення, згідно з яким стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісяця та на утримання сина [PERSON] в розмірі 1500 грн. та додаткові витрати в розмірі 3500 грн., а разом 5000 грн., щомісяця до завершення останнім навчання. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2019 року відкрито спрощене провадження у даній цивільній справі з викликом сторін за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Позивач у судове засідання не зявилася, при цьому її представник подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі за наявними матеріалами справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав, про причини неявки не повідомлено та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.10.1999 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Гринчук) [PERSON], [INFO], укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради за актовим записом № 550, що стверджується свідоцтвом про одруження серії І-ФМ № 000826 віл 09.10.1999 року. Від даного шлюбу в сторін народилося двоє дітей сини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ФМ № 313273 від 17.03.2015 року та серії І-ФМ № 056034 від 13.11.2006 року відповідно, де їх батьком значиться [PERSON], а матірю [PERSON]. Старший син сторін [PERSON] є студентом другого курсу денної форми навчання (стаціонар) Національного університету «Львівська політехніка», закінчує навчання 30.06.2021 року, що підтверджується довідкою від 04.09.2018 року за № 134, виданою Національним університетом «Львівська політехніка». За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Неповнолітній син сторін проживає разом з позивачем, а повнолітній син навчається у м. Львові, діти потребують матеріального забезпечення, що не оспорюється сторонами. Оскільки позивач стверджує, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, то є підстави для застосування до відповідача примусового порядку стягнення аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за неповнолітнім сином [PERSON], вік дитини, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобовязань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж пятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Беручи до уваги рівність обовязку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог\~ст. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання, суд враховує майновий стан сторін, те, що позивач допомагає повнолітній дитині, яка продовжує навчання, працездатний вік відповідача та відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти, інтереси дитини, яка навчається. Таким чином, враховуючи вищенаведене та вимоги ст. ст. 182, 184, 199 СК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 грн. щомісячно на період його навчання, але не довше ніж до досягнення сином двадцятитрьохрічного віку. Так як згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року установлено прожитковий мінімум 2027\~грн.,\~з 1\~липня \~2118\~грн.,\~з 1\~грудня \~2218\~грн., така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. За приписами ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач не надала суду достатніх доказів та не довела належними і допустимими доказами наявність додаткових витрат, про стягнення яких заявляє позовні вимоги, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю. Разом з тим, оскільки позов предявлений 16.11.2018 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6, ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то такий слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial