Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до МКП «ОСНОВАНІЄ» про скасування безнадійної дебіторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що протягом 1985-2013 років, послуги за експлуатаційні витрати вона сплачувала у повному обсязі та своєчасно. Зазначає, що сума в рахунках за експлуатаційні витрати вказується з боргом, якій міг утворитися лише в 2010 році та підлягає списанню, як безнадійна дебіторська заборгованість, оскільки згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі п. 1.25 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» безнадійна заборгованість - заборгованість, яка відповідає будь-якій з наведених нижче ознак, зокрема, заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності. Відповідно до п. 4 Наказу Міністерства фінансів України № 237 від 08.10.1999 року «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку» безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності. На підставі викладених у позовній заяві обставин [PERSON] просить списати заборгованість за експлуатаційні витрати (квартплату) у повному обсязі в сумі - 5 010 грн. 10 коп., як безнадійну дебіторську заборгованість, яка утворилася до 2010 року. Відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав письмові заперечення на позовну заяву, у яких зазначає, що на даний момент між сторонами виникли і існують цивільно-правові відносини, які врегульовані приписами Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.08.1991 року. Зазначає, що МКП «Основаніє» є виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території (рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг»), в якому знаходиться квартира позивача. Надання та оплата послуг здійснюється на підставі постанови КМУ від 12.07.2005 року № 560 та рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 375 від 28.08.2008 року «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по житловому фонду комунальної власності м. Запоріжжя», зі змінами згідно рішень виконавчого комітету Запорізької міської ради № 555/2 від 24.12.2009 року «Про виключення послуг з вивезення побутових відходів зі складу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по житловому фонду комунальної власності м. Запоріжжя» та рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 297 від 30.06.2010 року «Про застосування коефіцієнту до тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по житловому фонду комунальної власності м. Запоріжжя». Списання заборгованості неможливо на підставі листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 17.05.2007 року № 12/1-64, в якому зазначено, що списання заборгованості з особистого рахунку, яка є поза межею строку позовної давності рішенням суду та чинним законодавством не передбачено. Також не передбачено і списання поточної заборгованості. Відповідач з посиланням на приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначає, що особовий рахунок, який відкрито на ім'я позивача в МКП «ОСНОВАНІЄ» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документу будь-яких сум є правом тільки кредитора, тобто відповідача. Відповідач, з урахуванням обставин, викладених у запереченнях на позовну заяву, просить позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення. У судовому засіданні позивач, посилаючись на зазначені у позові обставини, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому за сіданні, посилаючись на свої письмові заперечення, просила у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власницею квартири, в якій мешкає за адресою: [ADDRESS]. Житловий будинок, в якому проживає позивач, знаходиться на балансі МКП «ОСНОВАНІЄ», виконавцем послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території визначено саме це підприємство. Між позивачем та відповідачем договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладено не було. Пунктом 35 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року, встановлено, що власники, наймачі та орендарі жилих приміщень зобов'язані своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за найом чи оренду квартири, комунальні та інші послуги. Статтею 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою та зобов'язані приймати участь в загальних витратах, пов'язаних з утримання будинку і прибудинкової території. Згідно зі статтями 19 і 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг (власником, споживачем, виконавцем, виробником) здійснюються виключно на договірних засадах. Особливим учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. При розгляді справи судом встановлено, що зазначений будинок перебуває на балансі МКП «ОСНОВАНІЄ», виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території визначено саме це підприємство, нарахування плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території має здійснюватись за тарифами, затвердженими рішенням виконавчого комітету міської ради саме для цього підприємства. Із пояснень представника відповідача в судовому засіданні вбачається, що за договором, укладеним між позивачкою та відповідачем, МКП «ОСНОВАНІЄ» є виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території (рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг»), в якому знаходиться квартира позивача. Надання та оплата послуг здійснюється на підставі постанови КМУ від 12.07.2005 року № 560 та рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 375 від 28.08.2008 року «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по житловому фонду комунальної власності м. Запоріжжя», зі змінами згідно рішень виконавчого комітету Запорізької міської ради № 555/2 від 24.12.2009 року «Про виключення послуг з вивезення побутових відходів зі складу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по житловому фонду комунальної власності м. Запоріжжя» та рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 297 від 30.06.2010 року «Про застосування коефіцієнту до тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по житловому фонду комунальної власності м. Запоріжжя». На підставі листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 17.05.2007 року № 12/1-64, в якому зазначено, що списання заборгованості з особистого рахунку, яка є поза межею строку позовної давності рішенням суду та чинним законодавством не передбачено. Також не передбачено списання і поточної заборгованості. Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року (з наступними змінами) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов'язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов'язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством). Відповідно до ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237 виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок, який відкрито на ім'я позивача в МКП «ОСНОВАНІЄ» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документу будь-яких сум є правом тільки кредитора, тобто відповідача. Відсутність укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не позбавляє споживача відповідальності та обов'язку зі сплати житлово-комунальних послуг. Тобто, вимога позивача про списання заборгованості за експлуатаційні витрати є необґрунтованою, оскільки прямо суперечить приписам ст. 14 ЦК України, відповідно до якої, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї Суд дослідивши наведені вище обставини та приписи чинного законодавства приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог. Крім того, звертаючись до суду з позовом за захистом свого порушеного права позивач не врахувала того, що відповідно до діючого законодавства, вона, як власник порушеного права, може скористуватися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений в ст. 16 ЦК України й оскарження самого факту існування заборгованості не передбачено зазначеною нормою закону в якості способу захисту прав. Відповідно до ст. 15 ЦПК України особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З матеріалів справи вбачається, що жодних вимог відповідачем до позивача стосовно стягнення з неї спірної суми заборгованості не заявлялося. Отже, сторона звернулася до суду за захистом права за відсутності його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене. Крім того, Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» на даний момент вже не діє, оскільки втратив чинність на підставі Кодексу № 2755-VI від 02.12.2010 року, ВВР, 2011, № 13-14, № 15-16, № 17, ст. 112. Порядок списання безнадійної заборгованості на даний момент врегульовано Податковим кодексом України. Відповідно до п. 1.1. цього Кодексу Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також в інших сферах, у тому числі, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Наведене вище свідчить про те, що Податковий кодекс України не регулює відносини, які виникли між сторонами по справі, оскільки вказані правовідносини є цивільно-правовими та врегульовані приписами Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.08.1991 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed