Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що з відповідачем перебувала у шлюбі та сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка постійно мешкає із позивачем та перебуває на її утриманні. Оскільки відповідач після розірвання шлюбу матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, позивач просила стягнути на свою користь з відповідача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 24.12.2019 року у цивільній справі відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 06.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю, вказуючи, що позивач разом із донькою [PERSON] мешкають у квартирі, яка належить батькові відповідача та відповідачеві, не сплачує коштів за користування квартирою та не бере участі у сплаті комунальних послуг. Між тим [PERSON] самотужки утримує спільного сина сторін [PERSON] . Станом на день розгляду справи судом відповіді на відзив на позовну заяву позивачем не надано. Сторонами клопотання та заяви до суду не подавались, а судом не вирішувались. При дослідженні письмових доказів, наданих позивачем, встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтв про народження. Фактичне проживання неповнолітньої [PERSON] разом із матір`ю відповідачем не заперечувалось. [PERSON] є студентом 2 курсуНУ «Запорізька політехніка» з терміном навчання до 12.06.2022 року. Також відповідачем надано копію свідоцтва про право власності на житло від 14.04.2000 року, відповідно до якого квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також низку платіжних документів на підтвердження оплати комунальних послуг [PERSON] , які стосуються квартири за адресою: [ADDRESS] . Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Оцінюючи доводи відповідача в частині того, що [PERSON] та [PERSON] мешкають у квартирі, яка належить відповідачеві та його батьку, при цьому позивач не сплачує орендної плати та комунальних послуг, судом до уваги не береться, адже суду не представлено договору оренди, який би передбачав обов?язок [PERSON] сплачувати вартість оренди квартири, а [PERSON] є співвласником цієї квартири та має обов?язок нести витрати по утриманню житла. Крім того, відповідно до наданих платіжних документів комунальні послуги оплачував не відповідач, а [PERSON] . До того ж, відповідач у разі оплати комунальних послуг самостійно не позбавлений права стягнути частину таких витрат з [PERSON] , натомість таким право своїм не скористався. Також суд не враховує посилання відповідача на те, що старший син сторін повнолітній [PERSON] мешкає разом із відповідачем та перебуває на його утриманні, адже за таких обставин [PERSON] має право звернутись з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Само по собі сумісне проживання з [PERSON] повнолітнього [PERSON] не є підставою для зменшення розміру аліментів чи звільнення від обов?язку сплачували аліменти на іншу неповнолітню дитину. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень ст. 180, 181, 182, 183 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. При визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки сторонами не надано доказів на підтвердження свого фактичного матеріального стану, розміру доходу, стану здоров?я сторін, наявність у них інших утриманців, суд, зважаючи на положення ст. 191 ч. 1 СК України, вбачає підстави для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сумі 1109 гривень, що дорівнює 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день розгляду справи судом, тобто мінімальному гарантованому розміру аліментів, встановленому законом, починаючи від дня пред`явлення позову. Підстав для стягнення з відповідача аліментів в тій сумі, про яку просить позивач, а рівно і в мінімальному рекомендованому розмірі, суд не вбачає, адже позивачем не надано доказів достатності заробітку (доходу) платника аліментів для сплати аліментів в цій сумі. З урахуванням положень ст. 141 СК України з відповідача також належить стягнути судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial