Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Комінтернівського району м.Харкова про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 12 червня 2007 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу має неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Вказувала, що 01 квітня 2011 року вона уклала новий шлюб з [PERSON], з яким разом мешкає та виховує [PERSON] Місце перебування відповідача їй невідоме, з колишнім чоловіком вони не спілкуються з 2011 року. Родичі колишнього чоловіка також не підтримують із дитиною стосунків. Зазначала, що [PERSON] припинив виконувати батьківські обов'язки: не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не підтримує зв'язку із ним, не цікавиться його життям. На підставі викладеного, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про день, час та місце розгляду справи в газеті «Вісті Луганщини». Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу за його відсутності. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності відповідача по наявним матеріалам в справі. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Так, судом встановлено, що у Свідоцтві про народження серії [NUMBER], виданому відділом реєстрації актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції у Луганській області 12 липня 2005 року на ім'я [PERSON], [INFO] - відповідач зазначений його батьком. Із Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції у Луганській області 12 червня 2007 року, вбачається, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, та відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, позивач 01 квітня 2011 року уклала новий шлюб з [PERSON] Відповідно до заяв про відмову від батьківських прав та про надання згоди на усиновлення, які 17 січня 2011 року засвідчено приватним нотаріусом Ровеньківського міського нотаріального округу Луганської області Єресько Т.Г., відповідач відмовився від своєї дитини - [PERSON], відмовився від його утримання та виховання, дав згоду на усиновлення дитини [PERSON], зробивши це добровільно, цілеспрямовано, без будь якого примусу. Із характеристики на [PERSON] вбачається, що на протязі навчання у 7-ому класі Харківської ЗОШ І-ІІІ ст. № 60 його навчанням та поведінкою цікавилася мати, бабуся та дідусь, вони регулярно відвідували школу, батьківські збори, залучалися до справ класу, також займаються його вихованням в сім'ї. Натомість батько хлопчика участі у вихованні дитини не брав, упродовж навчання сина школу не відвідував, не цікавився його навчанням та вихованням. Відповідно до інформації Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №1», догляд за [PERSON], у разі хвороби, здійснює його мати [PERSON]. Батько хлопчика з питань, які стосуються здоров'я дитини, до лікувального закладу не звертався. Довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS]. Із Акта обстеження умов проживання родини [PERSON] вбачається, що позивач із сином проживає по [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] У квартирі є всі необхідні умови для проживання дитини, в тому числі окрема кімната. У Висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради №617 від 26 жовтня 2017 року вказано про доцільність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON]. Таким чином, з матеріалів цивільної справи вбачається, що батько не займається вихованням свого неповнолітнього сина, не піклуються про фізичний, психічний, моральний і духовний розвиток дитини, його навчанням, захопленнями, успіхами не цікавляться, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, матеріальні потреби сина не задовольняє. Вирішуючи спір, видається зазначити наступне. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиленні від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). Оцінюючи докази у їх сукупності, суд засуджує поведінку та ставлення відповідача до власної дитини - сина [PERSON], [INFO], який ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно сина та вважає доведеним факт такого ухилення, а тому приходить до висновку про необхідність позбавити його батьківських прав відносно [PERSON]. Крім того, на підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та, згідно ст.166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про необхідність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], враховуючи інтереси дитини, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видатків заробітку (доходу), але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved