Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати протиправною викладену в листі від 17.09.2014 року за вих.№400-09 відмову ПрАТ «Страхова компанія «Перша» у здійсненні їй страхової виплати за договором добровільного комплексного страхування подорожуючих за кордон серії 00-02 №019506 «Вектор» від 12.12.2013 року та стягнути із відповідача страхове відшкодування в розмірі 9939,61 польських злотих, що еквівалентно за офіційним курсом НБ України на день подання позову 62331,29 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.12.2013 року між нею та ПрАТ «Страхова компанія «Перша» укладено договір добровільного комплексного страхування подорожуючих за кордон серії 00-02 №019506 «Вектор», за умовами якого була застрахована її донька [PERSON], 06.07.2014 року. Перебуваючи на території [PERSON] через різке погіршення стану здоровя її доньки [PERSON] вона змушена була звернутися до місцевої лікарні за медичною допомогою. Витрати на лікування доньки становлять 9939,61 польських злотих. Після повернення в Україну вона звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом від 17.09.2014 року їй відмовлено у виплаті з покликанням на відсутність підстав для сплати страхового відшкодування. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Представники відповідача спочатку розгляду справи по суті позов заперечили, зазначивши, що страховик не відшкодовує витрати, повязані з лікуванням хронічних захворювань, вроджених аномалій, деформацій та хромосомних порушень. В подальшому, після проведення експертизи, представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 12.12.2013 року між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Перша» укладено договір добровільного комплексного страхування подорожуючих за кордон серії 00-02 №019506 «Вектор», за умовами якого страховик ПрАТ «Страхова компанія «Перша» зобовязався у разі настання страхового випадку сплатити страховий платіж на умовах, визначених договором та виконати інші умови договору. Також встановлено, що 06.07.2014 року перебуваючи на території [PERSON] [PERSON] разом зі своєю малолітньою донькою [PERSON], через різке погіршення стану здоровя доньки змушена звернутися в місцеву лікарню. Як вбачається з інформаційної картки хворої історії хвороби 16065/2014 від 17.07.2014 року, виданої відділом дитячої хірургії та травматології дитячої клінічної лікарні ім.Антонія Гембалі у Любліні, [PERSON] перебувала у відділі дитячої хірургії та травматології де пройшла курс лікування та 07.07.2014 року проведено операційне втручання (а.с.14-16). Згідно долучених фактур, довідок про розмір коштів (а.с.17-28) розмір витрат на лікування [PERSON] становить 9939,61 польських злотих, та [PERSON] особисто сплатила вартість наданої їй медичної допомоги. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 06.07.2014 року повідомила ПрАТ «Страхова компанія «Перша» про випадок 06.07.2014 року, який стався з її донькою та про факт звернення за медичною допомогою (а.с.43). Відповідно до ст.ст.979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Зі змісту п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України випливає, що страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачуізатй страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 8 цього закону страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно п.1.2.3 договору добровільного комплексного страхування подорожуючих за кордон серії 00-02 №019506 від 12.12.2013 року страховим випадком є документально підтверджені витрати за надані застрахованій особі медичні та додаткові послуги, визначені договором. Відповідно до п.3.2.1.3 договору страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у передбачений п.3.3.6 договору строк. Пунктом 3.2.4.1договору передбачено право страхувальника на отримання у разі настання страхового випадку страхової виплати (страхового відшкодування) в розмірі та порядку, передбаченому в п.3.3 договору. При цьому, судом встановлено, що страховик не виплатив страхове відшкодування у встановлений строк та ухиляється від виконання свого обовязку, що стверджується відмовою ПрАТ «Страхова компанія «Перша», викладеною в листі від 17.09.2014 року за вих.№400-09 з покликанням на те, що звернення за медичною допомогою було викликано вродженою аномалією хворої [PERSON] Причини відмови у страховій виплаті передбачені п.1.3 договору, зокрема до таких належить лікування хронічних захворювань, вроджених аномалій (вад розвитку), деформацій та хромосомних порушень (п.1.3.1.1). Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно ст.27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Як вбачається з висновку комісійної судово-медичної експертизи №10 від 26.07.2016 року, проведеної на підставі ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 21.10.2015 року, на підставі результатів однієї лише ультразвукової діагностики органів черевної порожнини мальротацію кишки у [PERSON] можна було лише запідозрити. Точно встановити такий діагноз можна тільки при контрастному рентгенологічному обстеженні, комп1ютерній томографії, магнітно-резонансній томографії органів черевної порожнини або при проведенні діагностичних операцій: лапароскопії, лапаротомії. МАльротація кишки це вроджена аномалія розвитку плоду. Наявність такої аномалії у людини не може вказувати або бути ознакою наявності хронічних захворювань. При наявності у [PERSON] гострого хірургічного захворювання - «ілеоцекальної інвагінації», яке супроводжувалось кишковою непрохідністю, зволікання із проведенням оперативного лікування, могло привести до змертвіння стінки кишки у звязку із порушенням її кровопостачання. Порушення ротації кишечника у дитини [PERSON] є вродженою вадою (аномалією) внутріутробного розвитку плоду і не відноситься до хронічного захворювання. Ілеоцекальна інвагінація яка виникла раптово у трирічної дитини- це гостре хірургічне захворювання у вигляді проникнення кінцевої частини тонкої кишки у просвіт товстої кишки і не відноситься до хронічного захворювання. Причиною виникнення ілеоцекальної інвагінації у [PERSON] могли бути як дискоординація роботи кишківника, так і збільшені мезентеріальні лімфатичні вузли а втягнення дивертикулу Меккеля в інвагінат є наслідком гострого патологічного процесу. Наявність у людини вродженої вади - дивертикула Меккеля. можна виявити методом радіоізотопного сканування. Наявність вродженої вади - дивертикула Меккеля протягом життя людини не обовязково приводить до негативних наслідків, які потребують хірургічного втручання та лікування. [PERSON] [PERSON], 2011р.н., була госпіталізована з приводу гострого хірургічного захворювання: «Механічна кишкова непрохідність, Ілеоцікальна інвагінація». Оперативне лікування дитині було проведено саме з приводу цього захворювання по життєвих показах, а не з приводу вродженої вади розвитку плоду -дивертикулу Меккеля та наявності у неї хробачко- подібного відростку сліпої кишки- апендиксу. Це підтверджується записами, викладеними в копії операційного протоколу та результатами патоморфологічного дослідження видаленого дивертикулу Меккеля (а.с.127-131). Суд приймає до уваги вказаний висновок експертизи, який відповідає вимогам ст.147 ЦПК України, є обґрунтованим, повним, узгоджується з матеріалами справи. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. З огляду на наведене, враховуючи також, що відповідач визнав позовні вимоги [PERSON], суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі в розмірі 9939,61 польських злотих, що еквівалентно за офіційним курсом НБ України на день подання позову 62331,29 грн. За такого рішення, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 623,32 грн.

Outcome: approved