Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила надати їй дозвіл на виїзд за межі України малолітньої дочки [PERSON], [INFO] народження без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] на термін не більше 30 днів за одну поїздку, але не більше 70 днів на рік, протягом часу до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, обґрунтовуючи позов тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 10.04.1998р. по 23.07.2008р. Вона має малолітню дочку [PERSON], [INFO] народження, батьком якої записаний [PERSON], хоча він фактично не є біологічним батьком дитини. Вона займається вихованням і утриманням дитини та має намір оздоровлювати дочку, в тому числі і за межами України, але відповідач чинить їй в цьому перешкоди і не надає згоди на виїзд дитини за кордон. На даний час є таке, що набрало законної сили рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 29.10.2014р. про виключення з актового запису про народження дитини - дочки [PERSON] [INFO] народження, відомостей про [PERSON]. як батька. Просила задовольнити позов в інтересах дитини на підставі ст.155 СК України, ст.313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в*їзду в Україну громадян України». В судовому засіданні представник позиваки позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на те, що відповідач різними способами чинить позивачці перешкоди щодо вирішення питань стосовно дитини, перешкоджав їй записати дитину на прізвище матері, у зв*язку із чим позивачка притягалась до адміністративної відповідальності, знаючи про те, що він не є біологічним батьком дитини, безпідставно оскаржував усі судові рішення з метою затягування судових процесів, чим перешкоджав виїзду дитини за межі України для оздоровлення і відпочинку та відповідно діяв не в інтересах доньки. При цьому, представник позивачки зазначила про те, що на даний час вона не може вказати чітко час відпочинку або оздоровлення і країну прямування. Відповідач в судове засідання не з*явився двічі, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується розпискою (а.с. 120) і поштовим повідомленням (а.с. 130), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації просила розглядати справу без представника і постановити рішення в інтересах дитини (а.с. 103, 132 - листи). Відділ Державної міграційної служби Святошинського РВ ГУДМС України в м.Києві просив розглядати справу без представника (а.с. 31, 101, 123, 141 - листи). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представників третіх осіб на підставі матеріалів, що є в справі. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] одружилися 10.04.1998р. (а.с. 12 - копія свідоцтва про одруження). Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 11.08.2008р. шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 114 - копія рішення суду) і на підставі цього судового рішення отримало свідоцтво про розірвання шлюбу 23.07.2008р. (а.с. 13 - копія свідоцтва). [INFO] народилась [PERSON], матір*ю якої є [PERSON], а батьком в актовому записі про народження записаний [PERSON] (а.с. 11 - копія свідоцтва про народження). Малолітня [PERSON], [INFO] народження зареєстрована і мешкає з матір*ю в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою до формі №3 від 25.04.2014р. (а.с. 10 - довідка). В липні 2014р. [PERSON] в судовому порядку оспорив своє батьківство стосовно малолітньої дочки [PERSON] [INFO] народження (а.с. 87 - копія ухвали Голосіївського районного суду м.Києва про відкриття провадження у справі). Як вказувала в судовому засіданні представник позивачки, 29.10.2014р. Голосіївським районним судом м.Києва його позов був задоволений, але він оскаржив рішення місцевого суду і ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.02.2015р. рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 29.10.2014р. було залишено без змін (а.с. 134 - копія ухвали суду). В матеріалах справи є заява [PERSON] до начальника Служби у справах дітей Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації від 21.08.2008р. про надання дозволу зареєструвати дитину на прізвище матері без згоди батька (а.с. 139 - копія заяви) і витяг з протоколу №18 засідання Опікунської ради Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 24.09.2008р. про надання [PERSON] дозволу на реєстрацію дитини на прізвище матері без згоди батька - [PERSON] (а.с. 138 - копія витягу). Постановою №711 від 20.11.2008р. адміністративної комісії Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації справа про адміністративне правопорушення за ст.212-1 ч.2 КУпроАП відносно [PERSON] була закрита (а.с. 137 - копія постанови). Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Згідно частини 1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов*язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. В частині 2 цієї ж правової норми вказано, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов*язків щодо дитини. У відповідності до частини 2 ст.150 СК України, батьки зобов*язані піклуватися про здоров*я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В частині 2 ст.155 СК України зазначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частини 2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в*їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон... За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України №57 від 27.01.1995р. з наступними змінами і доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава прямування та відповідний проміжок часу перебування у цій державі. Хоча в даному спірному випадку позивачка не вказує конкретну державу прямування і час відпочинку або оздоровлення дитини, однак сукупність зібраних в справі доказів доводить сумлінне виконання позивачкою своїх обов*язків як матері малолітньої доньки, піклування про її здоров*я, духовний і фізичний розвиток та намагання виконувати свої обов*язки виключно в інтересах малолітньої дитини. Доказів в спростування таких обставин справи суду не надано. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємному зв*язку, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження належними доказами в судовому засіданні та підлягають задоволенню, оскільки відповідають інтересам малолітньої дитини.

Outcome: approved