Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому посилається на те, що, що з 05.07.2014 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.07.2017 року розірвано. Від шлюбу мають дочку, [PERSON] [INFO] . В період сумісного проживання, ними за спільні кошти сім`ї в 2015 році було придбано автомобіль марки ВМW - 3201 державний номер [NUMBER] . В період коли їх сімейні стосунки погіршились, чоловік без її відома і згоди продав вказаний автомобіль іншій особі, чим порушив її права, як співвласника спільного майна подружжя. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу, який було складено 29.05.2018 року експертом оцінювачем, ринкова вартість такого автомобіля на дату оцінки складає 163 010 грн. З урахуванням того, що власником спірного автомобіля на момент розгляду справи є інша особа, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] половину його ринкової вартості в сумі 81 505 грн., та сплачений нею судовий збір. [PERSON] не погоджуючись із заявленими вимогами звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому не заперечує факт придбання в період шлюбу на його ім`я вказаного автомобіля, вважає, що він не може вважатись спільним майном, оскільки в його придбання спільні кошти подружжя не вкладались, а його власником він став в наслідок обміну належного його батькові автомобіля ВАЗ 21214 2008 року випуску державний номер [NUMBER] на автомобіль марки ВМW - 3201 державний номер [NUMBER] . У зв`язку з цим просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль ВМW - 3201 державний номер [NUMBER] , а у задоволенні позову [PERSON] відмовити, стягнувши на його користь сплачені судові витрати. Вислухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено і визнається сторонами по справі, що з 05.07.2014 року вони перебували у шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.07.2017 року розірвано. Від шлюбу мають дочку, [PERSON] [INFO] . В 2015 році подружжям було придбано автомобіль марки ВМW - 3201 державний номер [NUMBER] , який використовуюся в інтересах сім`ї. Суд не може погодитись з позицією відповідача стосовно того, що автомобіль є його особистою власністю виходячи з наступного. Згідно вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Як стверджує [PERSON] на придбання спірного автомобіля кошти сім`ї не витрачались, оскільки його було придбано внаслідок обміну належного його батькові автомобіля ВАЗ 21214 2008 року випуску державний номер [NUMBER] на спірний автомобіль. Заперечуючи факт придбання спірного автомобіля за спільні кошти подружжя, Відповідач по первісному позову не надав суду належних доказів, які б підтверджували приналежність автомобіля ВАЗ 21214 2008 року випуску державний номер [NUMBER] його батьку, а також довіреності із зазначенням в ній права здійснювати довіреним укладання договору міни цього автомобіля на інший. Так само суду не надано будь яких доказів, що зняття спірного автомобіля з обліку і реєстрація його на іншу особу відбулась саме на підставі договору міни. Допитаний в судовому засіданні батько Відповідача по первісному позову, [PERSON] пояснив, що після весілля передав автомобіль сину, як подарунок, оформивши на нього довіреність. Подальшою долею автомобіля не цікавився, лише знає, що син йогообміняв. Про деталі обміну йому нічого не відомо. Статтею 244 Цивільного кодексу України передбачено, що довіреність є письмовим документом, який видається для представництва інтересів перед третіми особами і в якому фіксуються повноваження по здійсненню угод або інших правомірних дій. Таким чином, на підставі довіреності одна особа має право здійснювати юридично значущі дії від імені іншої особи, а не у власних інтересах, на чому, за даних обставин, наполягає [PERSON] , не підтвердивши правомірність своїх дій, пов`язаних з оформленням спірного автомобіля після обміну на своє ім`я. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] підтвердили, що спірний автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя , які подарували на весілля та які подружжя збирало із заробітної плати і це майно використовувалось в інтересах сім`ї. Суд критично оцінює пояснення свідка [PERSON] , який суді пояснив, що його сусід (власник БМВ) в 2015 році оформив на його довіренність, він від його імені зареєстрував автомобіль за позивачем, а від [PERSON] по довіренності отримав(зареєстрував) автомобіль Нива , з тих підстав, що будь-якими доказами такі пояснення не підтверджені. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Із встановлених судом обставин слідує, щовідповідно до інформації Регіонального сервісного центру в Херсонській області 3 6543( а.с.56) [PERSON] являвся власником автомобіля марки ВМW - 3201 державний номер [NUMBER] з 05.05.2015 року по 19.05.2017 року і його право в користуванні, володінні і розпорядженні цим майном ні ким обмежено не було. За його власною ініціативою це майно було продано іншій особі і ця особа володіє автомобілем правомірно. За таких обставин вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на проданий ним самим автомобіль протирічать цивільному законодавству, а тому не можуть бути задоволені. Згідно інформації Регіонального сервісного центру в Херсонській області 3 6543( а.с.7,38) автомобіль марки ВМW - 3201 державний номер [NUMBER] знято з обліку 13.05.2017 року з позивача( в період шлюбу), 23.05.2017 зареєстровано за батьком позивача [PERSON] та того ж дня за новим власником [PERSON] . Таким чином, із встановлених судом обставин слідує, що спірний автомобіль було придбано подружжям в період шлюбу за спільні кошти і це майно без погодження з Позивачкою по первісному позову Відповідачем було відчужено, а отримані від його реалізації кошти привласнені ним особисто. Вказані обставини належними доказами по справі не спростовані, так само як Відповідачем не спростована не відповідність ринкової вартості автомобіля встановленого 29.05.2018 року експертом оцінювачем його дійсній вартості. Тому суд вважає, що висновок експерта за даних обставин є належним доказом з урахуванням того, що іншого способу поновити своє право на частку у спільному майні у Позивачки не існує. При цьому суд враховує, що Відповідач відчужуючи спільне майно подружжя без погодження з Позивачкою діяв не в інтересах сім`ї, самостійно розпорядившись спільним майном і привласнивши особисто спільні кошти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частино 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1 та 2 ст. 71 СК України також передбачено, що майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. . Відповідно до п 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. . Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови). На підставі викладеного, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: approved