Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23 травня 2008 року. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], якого вона виховує самостійно. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 18 серпня 2010 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Тривалий час відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань по вихованню сина, не сплачує аліменти на утримання дитини, що привело до виникнення заборгованості, яка станом на 01 жовтня 2017 року становить 56185 грн. 98 коп. Вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини і дана заборгованість виникла з причин, які не є поважними, а тому просила стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів за період з 13 липня 2010 року по 01 жовтня 2017 року у розмірі 56185 грн. 98 коп. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2013 року по 01 жовтня 2017 року у розмірі 14273 грн. Під час розгляду справи позивач відмовилась від позову в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 56185 грн. 98 коп., яка відповідно до ухвали від 26 березня 2018 року прийнята судом та провадження у вказаній частині закрито. В той же час, позивач збільшила позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та згідно наданого розрахунку просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2013 року по 01 лютого 2018 року у розмірі 16541 грн. 12 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підтримала у повному обсязі просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, та пояснив, що він не мав на меті ухилення від сплати аліментів на утримання свого сина [PERSON]. Заборгованість, яка виникла, обумовлена скрутним матеріальним становищем та фінансовою кризою у державі. Просив суд врахувати, що на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та дружина [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку., а тому просив зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів до 5000 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вважав, що слід врахувати пояснення відповідача, те що згідно наданих суду фіскальних чеків позивачем в 2013 році сплачені грошові кошти в рахунок погашення заборгованості по аліментах, а також те, що довідці-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за жовтень 2013 року не зазначено за які періоди та які суми аліментів враховувались. Представник третьої особи в заяві до суду просив розглянути справи без його участі та ухвалити рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану Полтавського районного управління юстиції Полтавської області зроблено відповідний актовий запис за №93 від 23 травня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-КЕ №039003 від 23 травня 2008 року (а.с.15). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ №049223, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінської районної ради м.Полтави 14 лютого 2000 року, актовий запис №43, відповідно до якого батьком є [PERSON] відповідач у справі, який після реєстрації розірвання шлюбу з [PERSON] взяв прізвище [PERSON] (а.с.6, 15). Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 18 серпня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13 липня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16). Однак, відповідач з січня 2014 року по січень 2018 року допускав порушення свого обовязку щодо своєчасної та у повному обсязі сплати аліментів, допустивши прострочення. Згідно довідки-розрахунку заборгованості №34596 від 06 серпня 2017 року, виконаного державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, встановлено, що починаючи з 01 жовтня 2013 року (період з якого позивач просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів) по серпень 2017 року допускав неповну сплату нарахованих аліментів, допустивши таким чином станом на 01 вересня 2017 року заборгованість на загальну суму 54601 грн. 23 коп. (а.с.8-10). Відповідно довідки-розрахунку, виданого 10 жовтня 2017 року начальником Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, у вересні 2017 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів склала 1584 грн. 75 коп., а згідно довідки-розрахунку, проведеного посадовою особою того ж відділу ДВС, визначена загальна сума заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] станом на 01 лютого 2018 року в сумі 63361 грн. 98 коп. (а.с.11, 83). Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1 та 2 статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. З аналізу вказаних правових норм вбачається, що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Вказане узгоджується з правовою позицією ВСУ викладеної у постанові №6-300цс16. Згідно ч.1 ст.20 Сімейного кодексу України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Як вбачається з розрахунку пені за період з листопада 2013 року по січень 2018 року включно, виконаного позивачем та перевіреного судом, загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів складає 16160 грн. 15 коп. (а.с.109). При цьому суд погоджується із запереченням представника відповідача з тим, що у довідці-розрахунку №34596 від 06 серпня 2017 року у колонці «заборгованість» нараховано 10994 грн. 14 коп., однак не зазначено за які періоди та які суми аліментів враховувались, а тому вказану суму не враховує при обчисленні неустойки (пені) у звязку з несплатою відповідачем аліментів. Вона не взята до уваги і позивачем у наданому суду розрахунку. Таким, чином, відповідно до вимог ст.196 СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що становить 16160 грн. 15 коп. Суд погоджується з поясненнями відповідача та його представника, що відповідачем позивачу згідно фіскальних чеків здійснено переказ грошових сум, а саме, 19 липня 2013 року 1018 грн., 22 серпня 2013 року 1023 грн. 23 коп., 09 листопада 2013 року 1523 грн., 26 грудня 2013 року 1523 грн. на імя [PERSON] в рахунок сплати аліментів на утримання дитини. До того ж, позивач не заперечує, що вказані кошти нею були отримані та в уточненому розрахунку їх виключено та на них пеню не нараховано, а розрахунок зроблений починаючи з січня 2014 року по січень 2018 року включно (а.с.51, 109). Разом з тим, визначаючи розмір неустойки (пені), який підлягає стягненню з відповідача, суд приходить до висновку, що матеріальний та сімейний стан платника аліментів, дає підстави для зменшення розміру нарахованої пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, до 10000 грн., оскільки, відповідачем на обґрунтування наявності на утриманні малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та дружини [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, надано відповідні документи. Також відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, яка ним погашається (а.с.52-55). Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги позивача частково та стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2013 року по січень 2018 року включно в сумі 10000 грн. Такий розмір стягнутої неустойки буде достатнім для дієвого стимулу належного виконання відповідачем свого обовязку по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить із засад справедливості, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача [PERSON] на користь держави необхідно стягти 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial